Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з вищевказаним позовом до Квасівської сільської ради, зазначаючи у позовній заяві про те, що [INFO] померла його мама [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] , земельна ділянка, що передана безоплатно у приватну власність згідно рішення Квасівської сільської ради від 30 травня 1995 року №3.3, площею 0,58 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства та 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд. [PERSON] залишила на користь позивача заповіт на вказане вище майно. Позивач є єдиним спадкоємцем майна по заповіту. Оскільки правовстановлюючих документів на вказане майно немає, а нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі йому свідоцтва про право на спадщину, то позивач просив визнати за ним право власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами та право на завершення приватизації та реєстрацію права власності на своє ім`я вищевказаних земельних ділянок в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Судові витрати просить залишити за собою. Ухвалою Горохівського районного суду від 16 лютого 2021 року первісного відповідача - Квасівську сільську раду замінено на належного - Горохівську міську раду Луцького району Волинської області. У підготовче судове засідання представник відповідача Горохівської міської ради Луцького району Волинської області не з`явився, однак до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника Горохівської міської ради Луцького району Волинської області, заявлені позовні вимоги визнають повністю. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак скерував клопотання про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Із витягу з погосподарської книги Квасівської сільської ради №71 від 27.01.2020 вбачається, що згідно із записом у погосподарській книзі за 2002 рік будинок з надвірними будівлями та спорудами належав [PERSON] . Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Із виписки з рішення Квасівської сільської ради від 30.05.1995 року №3.3 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян» вбачається, що [PERSON] передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства площею 0,58 га та 0,25 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель та споруд. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Квасівською сільською радою Горохівського району Волинської області, [PERSON] померла [INFO] в с.Квасів Волинської області і після її смерті відкрилася спадщина (а.с.18). З 1 січня 2004 року набрав чинності новий Цивільний Кодекс України (далі - ЦК України) в новій редакції. Відповідно до п.п.4,5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс 1963 р.(далі - ЦК 1963 р.), обговорюючи питання про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст.527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно з ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Згідно п.7 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. На підставі абз.2 п.1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Як вбачається із заповіту, посвідченого 10 травня 1999 року секретарем виконавчого комітету Квасівської сільської ради Горохівського району Волинської області (а.с.11), [PERSON] заповіла належний їй житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, та все належне їй на день смерті майно своєму сину [PERSON] . Із інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №63279863, №63279884, вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, вищевказаний заповіт не змінювався та не скасовувався. Як вбачається із довідки № 70 від 27 січня 2020 року, виданої Квасівською сільською радою Волинської області, [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , одна. Чоловік спадкодавця - [PERSON] помер [INFO] . Син - [PERSON] помер [INFO] . Спадкоємцями за законом та заповітом є син [PERSON] , за заповітом - дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає в [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом, який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Осіб, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині судом не встановлено. Наявність майна в натурі підтверджується технічним паспортом на об`єкт нерухомого майна від 10.02.2020 року (інвентаризаційна справа 77-2020) на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 6-10). Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.07.2020 року, виданої Горохівською державною нотаріальною конторою, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд вважає, що позивач, прийнявши спадщину після смерті спадкодавця, набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали останній, у зв`язку з чим, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Крім того, згідно ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України у випадку визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення в порядку встановленому статтею 206 цього кодексу. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] як спадкоємець померлої [PERSON] за заповітом, прийняв спадщину в установленому порядку, набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали останній, включно із правом на завершення приватизації земельних ділянок, але у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та відмовою нотаріуса не може оформити спадщину в нотаріальному порядку, а тому, суд визнає за позивачем право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] , та право на завершення приватизації і реєстрацію права власності на його ім`я відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», земельної ділянки площею 0,58 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства та земельної ділянки площею 0,25 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, наданих [PERSON] у приватну власність згідно рішення Квасівської сільської ради від 30.05.1995 року №3.3 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян», в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved