Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

В серпні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 29.08.2009 року між ним та відповідачкою Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області було зареєстровано шлюб, про що в книзі актових записів було зроблено запис № 266. У шлюбі в них народився син [PERSON] [INFO]. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.12.2011 року шлюб було розірвано. Після розлучення малолітня дитина залишилась мешкати разом з матір'ю, за її місцем реєстрації. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09.12.2011 року з нього на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 07.12.2011р. Після розлучення відповідачка систематично перешкоджає йому у спілкуванні та побаченнях з сином , тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав та законних прав малолітнього сина, який сам не в змозі себе захистити. Він дуже любить свого сина, бажає займатися його фізичним та духовним розвитком, навчити його навичкам, які потрібні у повсякденному житті, проводити з ним час бачити, як він росте, та надати йому батьківської любові, без якої дитина не може вирости щасливою та успішною людиною. Він хоче та може дати своєму сину належне виховання та бути для нього гідним прикладом батька та чоловіка. Він не зловживає алкогольними напоями, має рівний, спокійний характер, що підтверджується характеристиками за місцем постійного мешкання та довідкою характеристикою ПС № 33 від 13.08.2018 р. Виховання сина лише матір'ю негативно відобразиться на характері та житті дитини, у нього не буде приклада чоловічої поведінки, буде одностороннє сприйняття світу, що негативно вплине на все його життя. Він працює та регулярно сплачує аліменти на утримання дитини, не має заборгованості за аліментами. Він неодноразово звертався до відповідачки з проханнями бачитися та спілкуватися з дитиною, але у більшості випадків йому було відмовлено. Відповідачка не дозволяє брати до себе дитину. Відповідачка [PERSON] часто їздить на заробітки до Польщі, та не мешкає на території України по 3 - 6 місяців на рік, дитина на цей час залишається з бабусею, а значить без батьківської любові та уваги. Бабуся без дозволу відповідачки йому дитину не дає. Він не хоче силою відбирати дитину та наносити їй психологічну травму, але дійти згоди з відповідачкою вони самостійно не можуть. Він прагне спілкування з сином, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов'язком. У зв'язку з тим, що він працює по залізничному графіку роботи день, ніч два вихідних, він просить встановити наступний графік спілкування з дитиною: - з 18 год. 00 хв. п'ятниці по 15 год. 00 хв. наступної за нею неділі включно два рази на місяць, через тиждень (з ночівлею), з правом відвідування місць загального відпочинку громадян в межах та за межами Донецької області без можливої присутності матері дитини; - - 2 рази на тиждень з 15.00 год. до 19.00 год. у будні дні в залежності від графіку роботи батька; - 30 днів поспіль протягом літніх канікул, під час відпустки батька, кожного календарного року до досягнення дитиною 18-річного віку, з правом виїзду за межі Донецької області до курортних зон України, з повідомленням про місце відпочинку матері дитини; - щорічно до досягнення 18-річного віку дитини, проводження часу з дитиною на її день народження не менш 4 годин, за попереднім узгодженням з матір'ю дитини часу, без присутності матері дитини; - 10 днів протягом щорічних весняних та осінніх канікул відповідно до річного навчального плану освітнього закладу, де навчається дитина, без можливої присутності матері дитини; - в святкові дні не менш 6 годин, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини , без можливої її присутності; - у період хвороби безперешкодне відвідування дитини за місцем її фактичного находження ( проживання); - необмежене спілкування з дитиною засобами телефонного стільникового зв'язку , за допомогою соціальних мереж, в тому числі "Skype", електронної пошти. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, наполягав на тому, що дитина повинна спілкуватись з батьком, він бажає приймати участь у вихованні дитини, але відповідачка безпідставно йому перешкоджає. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала частково, надала суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що вона не чинить перешкод у спілкуванні з дитиною, погоджується на такий графік спілкування позивача з дитиною: один раз на тиждень в неділю з 18.00 год. до 19.00 год. в присутності відповідача та її цивільного чоловіка [PERSON] з наступних підстав: у сімейному житті відносини сторін не склались у зв'язку із тим, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, не приділяє належної уваги сім'ї, тому подальше спільне проживання стало неможливим. З цих підстав рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.12.2011 року шлюб було розірвано. Станом на 08.11.2014 року у позивача утворилась заборгованість по аліментам, яка складала 9 місяців та 8 днів, у розмірі 7605,15 грн. У зв'язку із чим, [PERSON] було притягнуто вироком Орджонікідзевського райсуду м.Маріуполя Донецької області до кримінальної відповідальності за ст.164 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді громадських робіт строком на 100 годин. Згідно повідомлення старшого держвиконавця Лівобережного відділу ДВС м.Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області №14-1-59/13541 від 02.01.2019 року заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом за період з 06.12.2016 року по 20.12.2018 року складає 35527,67 грн. Вона ніколи не забороняла позивачу бачитись з дитиною, але тільки у своїй присутності, оскільки позивач неодноразово приїжджав до дитини у стані алкогольного сп'яніння, в присутності сина ображав відповідачку. На одній із зустріч позивач поставив підніжку дитині, син вдарився шиєю об стіл, після удару з'явився синець. Батько пояснив, що він так жартує. Після однієї із зустріч дитина сказала, що він ледве не потрапив під колеса автомобіля. І таких випадків було декілька. У зв'язку із чим, вона не дозволить батьку бачитись з дитиною без її присутності. 14 листопада вони з сином були на консультації у психолога. Після розмови з дитиною стало відомо, що дитина не прив'язана до позивача, абсолютно його не знає, не цікаві зустрічі з ним. Зі слів психолога, в такому віці розлука з матір'ю для сина буде психологічною травмою, тому вважає недопустимим ночівлі у батька, а тим паче 30 днів під час літніх канікул і 10 днів під час осінніх та весняних канікул. На теперішній час вона проживає у цивільному шлюбі з [PERSON]. Дитина дуже до нього прив'язана, вважає його батьком, називає татом. Тому, чоловіче виховання дитина отримує. Спілкуватись з рідним батьком дитина не хоче, скидає дзвінки, оскільки немає про що з ним говорити. Крім того, позивач був притягнути до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння та до кримінальної відповідальності за несплату аліментів. З приводу її від'їздів на заробітки до Польщі, пояснила, що була там лише раз. Це підтверджується записами у трудовій книжці та відмітками про в'їзд та виїзд до Польщі. Дитина відвідує заняття карате та англійської мови, у зв'язку із дитина декілька разів на тиждень зайнята. У зв'язку із чим, вона може запропонувати позивачу зустрічі з сином один раз на тиждень в неділю з 18 до 19 години у її присутності та присутності її цивільного чоловіка [PERSON] 08.11.2018 року позивач приходив до дитини до школи. Після його відвідин їй подзвонила вчителька сина та повідомила, що дитина знаходиться у пригніченому стані. Син сказав вчительці, що зовсім не хоче бачиться з батьком, що йому добре з матір'ю та дядьком [PERSON], і що він сподівається, що суд заборонить батькові до нього підходити. Вдома після школи дитина сказала, що він дуже перелякався, що батько його забере. Дитина навчається у 2 класі, за час навчання позивач жодного разу не приходив до школи, не цікавився життям та навчанням дитини. Не цікавився життям та здоров'ям дитини, позивач і тоді, коли дитина відвідувала дитячий садочок. Вона дуже хвилюється за психологічний стан дитини. На підставі викладеного, позовні вимоги визнає частково та просить встановити наступний графік спілкування позивача з дитиною: один раз на тиждень в неділю з 18 до 19 години у її присутності та присутності її цивільного чоловіка [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні підтримала відповідачку, просила позовні вимоги задовольнити частково з урахуванням думки відповідачки. Позивач надав до суду відзив на відзив відповідачки на позовну заяву, в якому зазначив, що доводи відповідачки стосовно зловживання ним спиртними напоями є неправдивими та надуманими, які спростовуються наданими характеристиками та довідками. Також, той факт, що це можуть підтвердити свідки з її сторони, які є близькими родичами відповідачки, може свідчити лише про те, що вона навмисно вводить суд в оману, щоб надалі чинити перешкоди йому у спілкуванні з дитиною. У нього дійсно деякий час існувала заборгованість по аліментам через тяжке матеріальне становище. Проте, на теперішній час заборгованості не існує, що підтверджується довідкою. Крім того, діючим законодавством не передбачено, що у разі несплати аліментів та існування заборгованості по аліментам батько та дитина позбавлені спілкування, та права участі у житті один одного. Відповідачка систематично чинить перешкоди у його спілкуванні з дитиною. Постійно налаштовує дитину проти нього. Також, відповідачка у своєму відзиві зазначає, що проживає однією сім'єю з цивільним чоловіком [PERSON] та наполягає, щоб він був присутній на їх зустрічах із сином. Відповідачка досить не тривалий час проживає з цим чоловіком, проте бажає бачити його батьком дитини. Проте, її проживання із цим чоловіком не повинно позбавляти його та дитину прав на спілкування та виховання. Також, зазначає, що він на теперішній час проживає у цивільному шлюбі з жінкою, яка має дитину, яка також з великою радістю та любов'ю прийме його сина як рідного. Він хоче, щоб його син ставився до неї, як до матері або близького друга. З приводу його відвідування сина у школі, він пояснив, що дитина дуже зраділа, коли його побачила. Вони добре поспілкувались. Вважає, що син міг бути засмученим через те, що знав, що відповідачка буде дуже сваритись через те, що вони бачились. Стосовно занять дитини у гуртках, він буде відвозити та забирати дитину. Їх зустрічі не будуть перешкоджати розвитку дитину та відвідуванню занять. Відповідачка навмисно запропонувала такий графік спілкування, оскільки знає про графік його роботи, через що він не зможе кожної неділі бути присутнім на зустрічах із сином. Крім того, відповідачка проживає у с.Каменську, де дуже погане транспортне сполучення і добратись дуже важко особливо у такий пізній час. Що також є перешкодою у їх спілкуванні з дитиною. Вказані обставини свідчать про те, що відповідачка налаштовує дитину проти нього і чинить усілякі перешкоди у їх спілкуванні з дитиною. Представник третьої особи Служба у справах дітей Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги просила вирішити згідно виконавчого комітету Маріупольської міської ради щодо можливості встановлення порядку спілкування позивача [PERSON] з малолітнім [PERSON], [INFO], а саме щотижнево у суботу або неділю з 11 год. до 19 год. Суд, вислухавши сторони, представника відповідачкі, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 29.08.2009 року між позивачем та відповідачкою Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області було зареєстровано шлюб, про що в книзі актових записів було зроблено запис № 266. Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що [INFO] в них народився син [PERSON], батьком якого є позивач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 02.12.2010 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 940. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09.12.2011 року з позивача на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 07.12.2011р. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.12.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Причиною розірвання шлюбу вказані наступні обставини: «Відношення з [PERSON] не склались у зв'язку з тим, що останній зловживає спиртними напоями, не приділяє належної уваги сім'ї, тому подальше спільне проживання стало неможливим». Відповідач позов визнав, був згоден на розірвання шлюбу, не заперечував проти викладених у позовній заяві обставин. Після розлучення малолітня дитина залишилась проживати разом з матір'ю - відповідачкою у справі, за місцем її реєстрації. Згідно довідки про склад сім'ї № 840, виданої 07.11.2018 року КСН «с.Каменськ», дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю за місцем її реєстрації в [ADDRESS], та знаходиться на повному її утриманні. Також, до складу сім'ї відповідачки входять цивільний чоловік [PERSON] та матір [PERSON] Згідно повідомлення держвиконавця Кальміуського ВДВС м.Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області №В-9-12 від 24.07.2018 року виконавчих проваджень про стягнення з [PERSON] на примусовому виконанні в Кальміуському ВДВС м.Маріуполь не перебуває. Доводи позивача стосовно відсутності у нього заборгованості по аліментам та не притягувані до адміністративної та кримінальної відповідальності, та наданих на підтвердження даних обставин доказів, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і спростовуються наданими відповідачкою доказами. У зв'язку з утвореною заборгованістю по аліментам станом на 08.11.2014 року, яка складала 9 місяців та 8 днів, що становила 7605,15 грн., [PERSON] було притягнуто вироком Орджонікідзевського райсуду м.Маріуполя Донецької області до кримінальної відповідальності за ст.164 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді громадських робіт строком на 100 годин. Згідно повідомлення старшого держвиконавця Лівобережного відділу ДВС м.Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області №14-1-59/13541 від 02.01.2019 року заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом за період з 06.12.2016 року по 20.12.2018 року складає 35527,67 грн. В спростування зазначеної обставини позивачем було надано копії платіжних квитанцій про часткову сплату аліментів. З копій платіжних квитанцій вбачається, що позивач перераховував відповідачці на її особистий картковий рахунок у рахунок аліментів грошові кошти 13.08.2016 р. у сумі 498 грн., 07.01.2017 р. - 500 грн., 05.02.2017 р. - 500 грн., 05.03.2017 р. - 500 грн., 02.04.2017 р. - 500 грн., 05.05.2017 року у сумі 500 грн., 02.07.2017 р. - 600 грн., 23.01.2018 р. - 500 грн., 21.03.2018 р. - 1000 грн., 23.02.2018 р. - 500 грн., 20.06.2018 року - 1000 грн., 22.07.2018 р. - 1000 грн. Доводи відповідачки стосовно того, що відповідач зловживає спиртними напоями, що є перешкодою у спілкуванні позивача з дитиною, не знайшли свого підтвердження та спростовуються наданими позивачем доказами. З довідки № 2100 від 25.07.2018 року, виданої КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м.Маріуполя» вбачається, що позивач [PERSON] на диспансерному обліку не перебуває. За місцем роботи позивач [PERSON] характеризується з позитивного боку, що підтверджується характеристикою, складеною 23.07.2018 року, відповідно до якої, останній працює на посаді токаря - розточувальника 5 розряду механоскладальної дільниці у ТОВ «МАГМА». Дотримується дисципліни праці, техніки безпеки, правил внутрішнього трудового розпорядку. Сумлінно виконує посадові обов'язки, своєчасно та якісно виконує великий обсяг роботи. До дисциплінарної відповідальності не притягувався. За місцем свого фактичного проживання, а саме : [ADDRESS], позивач характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, стосунків з раніше судимими особами не підтримує, приводів до ВП не було, до адмінвідповідальності не притягувався, скарг від сусідів та родичів на нього не надходило. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, останній зарекомендував себе з позитивного боку. Викладені доводи позивача стосовно того, що відповідачка залишає дитину на свою матір, оскільки постійно виїжджає до Польщі на заробітки, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і спростовуються наданими відповідачкою доказами, а саме: копією загранпаспорту [NUMBER], виданого 16.11.2017 р., відповідно до якої відповідачка виїжджала до Польщі 15.07.2018 року, а повернулась до України 23.10.2018 року. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідачка пояснила, що дитина навчається у 2 класі ЗОШ № 19, відвідує заняття карате та англійської мови, у зв'язку із дитина декілька разів на тиждень зайнята. Це підтверджується наданими відповідачкою доказами, а саме довідкою №339, виданою 06.11.2018 року директором ЗОШ №19, з якої вбачається, що дитина [PERSON] навчаться у 2-Б класі ЗОШ № 19. Крім того, дитина [PERSON] відвідує заняття по карате киокушинкай по суботам з 13.30 год. до 14.30 год. та у неділю з 10 год. до 11 год. Також, [PERSON] займається в гуртку загального розвитку «Magic English» Міського Будинку культури с.Каменськ з жовтня 2018 року, графік занять: понеділок, четвер з 19 год. до 20 год. Згідно довідки №356, виданої 22.11.2018 року класним керівником 2-Б класу, де навчається дитина [PERSON], батько вихованням дитини не займається. В школі був 01.09.2017 року та 08.11.2018 року з учителями та класними керівником сина не спілкувався. З пояснювальної записки, складеної класним керівником класу, де навчається дитина, вбачається, що батько дитини відвідав дитину у школі під час занять, після чого у дитини погіршилось самопочуття та настрій. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що протягом довгого часу між позивачем та відповідачкою склалися складні стосунки, вони не находять спільної мови для зустрічей батька з дитиною. [PERSON] є цивільною дружиною позивача , підтримує його бажання бачитися з сином. [PERSON] є хрещеним батьком дитини, він був свідком того, що відповідачка та її мати перешкоджали спілкуванню дитини та батька. [PERSON] є матір»ю відповідачки, вважає позивача поганим батьком, який не приділяє уваги своїй дитині належним чином, не сплачує аліменти, вживає спиртні напої. Судом встановлено, що після розлучення позивач неодноразово робив спроби налагодити стосунки та спілкуватись з дитиною, приймати участь у її вихованні та розвитку, проте відповідачка систематично перешкоджала позивачу у спілкуванні та побаченнях з сином, що також не спростовується сторонами. Відповідачка має своє уявлення по зустрічам батька з дитиною, короткий час в присутності її та її чоловіка. Відповідно до ч. 8, 9, 10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу (із доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.12.2017 року № 2234-VIII). Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ст. 15 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. За змістом ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право дитини включає, крім виховання батьками, право на спілкування з іншими членами сім'ї: дідом, бабою, іншими родичами. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної [PERSON] РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 1 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров'я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі "М. С. проти України", у якому йдеться визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. У справі "Хант проти України" (рішення від 07.12.2006 року) вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Національне законодавство України, зокрема, ст. 155 СК України також передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з'ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Маріупольської міської ради № 13-31-177 від 06.12.2018 року, вважає можливим встановити порядок спілкування позивача [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], а саме: щотижнево у суботу або неділю з 11 год. до 19 год. Сторони заперечували проти запропонованого органом опіки встановлення порядку спілкування позивача з дитиною. На думку суду, вказаний висновок органу опіки частково відповідає інтересам дитини, в ньому враховано ставлення батьків до дитини, зайнятість позивача, та не враховано навчання та позакласну діяльність дитини у вихідні дні. Тому, суд, вислухавши сторони, ретельно дослідивши надані ними докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову та при прийнятті рішення спирається на висновок органу опіки та піклування, оскільки вважає його таким, що не порушує права дитини та батька на спілкування, виховання, участі дитини в позашкільних заходах та приймає його з урахуванням зайнятості дитини в позакласній діяльності, зі зміною часу зустрічей. При цьому, суд не погоджується з пропозицією відповідачки щодо спілкування батька з дитиною один раз на тиждень в неділю з 18 до 19 години у її присутності та присутності її цивільного чоловіка [PERSON] По-перше, між батьками дитини встановилися недобрі стосунки, що буде негативно впливати на виховання дитини під час її зустрічей з батьком у присутності матері. По-друге, спілкування з батьком у відсутність матері протягом нетривалого часу буде сприяти формуванню у дитини навичок спілкування зі сприятливим соціальним оточенням, буде сприяти виявленню дитиною справжнього, а не залежного від думки матері, ставлення до батька та досягненню якнайшвидшого налагодження взаємовідносин між батьком та дитиною та, як наслідок, сприятиме забезпеченню права дитини на належне батьківське виховання. При цьому, суд також виходить зі складних відносин між сторонами у справі, які можуть негативно вплинути на дитячу психіку в разі виникнення суперечок між сторонами у присутності дитини, оскільки відповідачка не хоче сприяти більш тісному контакту дитини з позивачем та перешкоджає цьому, а при спілкуванні з дитиною лише у присутності відповідачки та її цивільного чоловіка не відбуватиметься безпосередній контакт між позивачем та дитиною. Суд вважає надуманими причини відмови відповідачки у спілкуванні позивача з дитиною з приводу його зловживання спиртними напоями та притягнення позивача з цього приводу до адміністративної відповідальності, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачкою суду не було надано. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial