Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

ПАТ "Кредобанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому представник позивача зазначив, що 26.03.2008 року між ВАТ "Кредобанк" було укладено кредитний договір № 5/ф-О8. Відповідно до умов кредитного договору, банк зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі 10 000,00 грн., а позичальник зобовязувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, однак станом на 10.08.2016 року заборгованість відповідача перед ПАТ «Кредобанк» за кредитом згідно кредитного договору № 5/ф-О8 від 26.03.2008 року складає 11 821,49 грн. Представник позивача просить стягнути на користь ПАТ "Кредобанк" зазначену вище суму заборгованості, а також понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору. Представник позивача у судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] пояснив, що його довірителька дійсно брала даний кредит, але позивачем на момент звернення до суду було пропущено строк позовної давності, тому просив відмовити у задоволенні даного позову у звязку з пропуском строків позовної даності. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що26.03.2008 року між ВАТ "Кредобанк" було укладено кредитний договір № 5/ф-О8. Відповідно до умов кредитного договору, банк зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі 10 000,00 грн., а позичальник зобовязувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, однак станом на 10.08.2016 року заборгованість відповідача перед ПАТ «Кредобанк» за кредитом згідно кредитного договору № 5/ф-О8 від 26.03.2008 року, складає 11 821,49 грн. В збезпечення виконання зобовязання 26.03.2008 року був укладений договір застави №5/ф-О8/S-1. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав. Однак, станом на 10.08.2016 року заборгованість відповідача перед ВАТ «Кредобанк» за кредитом згідно кредитного договору № 5/ф-О8 від 26.03.2008 року у загальному розмірі складає 11 821,49 грн., що складається з: суми неповернутого кредиту у розмірі 5 423,22 грн., прострочених відсотків - 1 919,32 грн., заборгованості по пені - 4 478,95 грн. Згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до положень ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки. У тексті укладеного сторонами договору не оговорено якогось іншого строку позовної давності. Отже, в цих правовідносинах діє загальний строк позовної давності. Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Статтею 266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем до матеріалів справи надано розрахунок заборгованості, згідно якого останній платіж відповідачем був здійснений в грудні 2009 року. Вказана дата є початком перебігу позовної давності, тобто строку, у межах якого Банк має звернутись з позовом до суду за захистом свого порушеного цивільного права у судовому порядку. Позивач із зазначеним позовом звернувся до суду 18.10.2016 року, тобто через шість років та десять місяців після настання у позивача права вимоги та обізнаності про порушення своїх прав. Позивачем не заявлялося клопотання про поновлення строку позовної давності, а відповідачем заявлене клопотання про застосування позовної давності. Всупереч вимогам ст.ст. 15, 15-1, 30 ЦПК України позивач не надав достатніх та беззаперечних доказів в частині наявності правових підстав для переривання строків позовної давності чи поважності причин її пропуску, а також не надав доказів укладення договору про збільшення позовної давності. Поряд з викладеним, при вирішенні спору, суд враховує\~\~також роз'яснення зазначені в п. 31 постанови\~\~Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 р.,\~\~№ 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» про те, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). \~Таким чином, суд вважає, що оскільки позивачем не ставиться питання про поновлення строку позовної давності, поважних причин порушення цього строку позивачем не зазначено, тому в задоволенні позову слідує відмовити, у звязку з пропуском строків позовної давності.\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed