Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

ПАТ КБ "Приват Банк" звернувся до суду із позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 09.01.2008 р. у розмірі 11687, 79 грн., а також судових витрат. ЗАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. найменування позивача змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк», 17.07.2009 року проведено держану реєстрацію вказаних змін. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору від 09.01.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, має заборгованість перед банком в розмірі 11687, 79 грн. [INFO]. [PERSON] померла. Заборгованість за кредитним договором залишилась непогашеною. 12.06.2015 р. позивач уточнив позовні вимоги, залучивши в якості відповідача [PERSON], як спадкоємицю, яка постійно проживала разом із [PERSON], на момент відкриття спадщини, та просив стягнути з неї заборгованість [PERSON] за кредитним договором №SAMDN50000019140468 від 09.01.2008 р. в розмірі 7989, 01 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, матеріали справи містять його заяву в якій він зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, простить суд розглядати справу без його участі, та не заперечує проти винесення заочного рішення.(а.с.47). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, була своєчасно та належним чином повідомлена про місце та час судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Згідно Кредитного договору від 09.01.2008 року, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки) (а.с. 79), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. [INFO]. [PERSON] померла, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 00015934035 від 23.10.2015 р., наданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Чугуївському району Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області. ( а.с. 147). Заборгованість за кредитним договором залишилась непогашеною. 12.06.2015 р. позивач уточнив позовні вимоги, залучивши в якості відповідача [PERSON], та просив стягнути з неї заборгованість [PERSON] за кредитним договором №SAMDN50000019140468 від 09.01.2008 р. в розмірі 7989, 01 грн. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач посилався на той факт, що на момент смерті [PERSON] з нею була зареєстрована її невістка [PERSON], яка відповідно до положень ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається спадкоємицею, яка прийняла спадщину, оскільки не відмовилась від неї. Однак суд не може погодитись з таким висновком позивача. Згідно ч. 1, 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до повідомлення з Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області від 10.02.2015 р. № 527/01-16 після смерті [PERSON], померлої [INFO]. в термін передбачений ст. 1270 ЦК України, спадкоємці померлої з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини в нотаріальну контору не звертались, але можуть бути спадкоємці, які спадщину прийняли фактично тим, що відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. (а.с.29). Вказана інформація також підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру № 41828962 та № 41828948 від 19.10.2015 р. (а.с. 144,145). Як вбачається з довідки наданої Житлово-комунальним відділом ПАТ "Агрокомбінат Слобожанський" [PERSON], 1962 р.н., мешкала та була зареєстрована у гуртожитку ПАТ "Агрокомбінат Слобожанський" за адресою: [ADDRESS], з 26 березня 2014 р. до дня своєї смерті [INFO]. На день смерті з нею була зареєстрована її невістка - [PERSON], 1976 р.н. (а.с.43). Згідно ч. 1, 2 ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. В своїй уточненій позовній заяві позивач зазначає, що відповідач [PERSON] є спадкоємицею боржниці [PERSON], оскільки вона була зареєстрована разом з нею на момент смерті останньої. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини. Кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є їхнє проживання однією сім'єю зі спадкодавцем. Згідно ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. Матеріалами справи достовірно встановлено, що відповідач [PERSON], яка є невісткою померлої боржниці [PERSON], була зареєстрована разом з останньою за адресою: [ADDRESS], в період з 26 березня 2014 р. до [INFO]., тобто лише 1 місяць та 15 днів. З вищевикладеного можна зробити висновок, що навіть за наявності даних про реєстрацію відповідачки із спадкодавицею [PERSON] на момент смерті останньої, враховуючи недоведеність фактів проживання відповідачки із спадкодавицею однією сім'єю більше п'яти років, або перебування її на утриманні спадкодавиці в передбачений законом п'ятирічний строк, підстави вважати її спадкоємицею четвертої або п'ятої черги відсутні. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Outcome: dismissed