Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Так, свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником 1/2 частки однокімнатної квартири [ADDRESS] . Разом з тим, за вказаною адресою був зареєстрований відповідач, який з квітня 2017 року в даній квартирі не проживає. В зв`язку з тим, що відповідач не бажає знятися з місця реєстрації, це створює для неї незручності в оформлені субсидії, тому вона і вимушена звернутися з позовом до суду. 28 грудня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду провадження по вказаній справі було відкрито та вона призначена до підготовчого судового розгляду. 19 березня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на заочний розгляд справи згодна. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Зі згоди позивача, про що свідчить заява позивача, суд ухвалою від 04 травня 2020 року, перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України. Суд розглядає справу за відсутність позивача, відповідно до наданої заяви, без відповідача належним чином повідомленого про день та час судового розгляду справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно позивач є власником 1/2 частки однокімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 17.10.2012 року № 35889558. /л.с. 17/ Як вказує позивач у своїх позовних вимогах, за вказаною адресою був зареєстрований відповідач, який з квітня 2017 року в даній квартирі не проживає. В зв`язку з тим, що відповідач не бажає знятися з місця реєстрації, це створює для неї незручності в оформлені субсидії. Матеріали справи містять акт КП "ЖЕО-№1", відповідно до якого власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21 вересня 2012 року та договору дарування від 05 грудня 2012 року. За вищевказаною адресою зареєстрований з 04 квітня 2017 року наймач - [PERSON] , 1971 року народження, який зі слів сусідів не проживає за вказаною адресою з часу реєстрації. Факт не проживання [PERSON] з 04 квітня 2017 року підтверджують сусіди [PERSON] , [PERSON] /л.с. 18/ Правовий режим який регулює ці правовідносини системно входить до Глави 2 ЖК України і регулює порядок визнання наймача, або членів його сім`ї такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок їх відсутності понад встановлені строки. За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Відсутність відповідача за місцем реєстрації достовірно підтверджено актом про фактичне місце проживання, з яких можливо встановити тривалість відсутності наймача за місцем реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно ч. 2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , ту обставину, що відповідач не проживає в ній з 04 квітня 2017 року, що станом на день винесення рішення перевищує встановлені чинним законодавством строки відсутності проживання наймача, втратив інтерес до вказаної житлової площі, а також те що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved