Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

18.04.2018 року адвокат [PERSON], як представник [PERSON], звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.06.2017 року по 12.04.2018 року в сумі 55298,08 гривень. Свій позов мотивує тим, що в період з 2009 по 2017 роки позивач [PERSON] працював на різних посадах ПАТ "Азот". 06.06.2017 року позивач був звільнений з ПАТ «Азот» на підставі наказу № 565-вк від 01.06.2017 року за власним бажанням з посади апаратника підготовки сировини та відпускання напівфабрикатів і продукції цеху К-1 ПАТ "Азот". На день звільнення відповідачем не було проведено з позивачем розрахунок, а саме не виплачено в повному обсязі заробітну плату за лютий-травень 2017 року на загальну суму 11150,39 гривень. 16.02.2018 року Придніпровським районним судом м. Черкаси було видано судовий наказ №711/1104/18 про стягнення з ПАТ "Азот" заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, який було виконано 12.04.2018 року. Тобто позивач лише 12.04.2018 року отримав повний розрахунок після звільнення. За таких обставин представник позивача просила стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 55298,08 гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 18.04.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. У відзиві від 07.05.2018 року ПАТ «Азот» позов [PERSON], не визнало. При цьому посилалося на те, що невиплата належних позивачу сум при звільненні сталась не з вини ПАТ «Азот», а через відсутність об'єктивної можливості здійснити таку виплату. Зокрема у листопаді 2016 року внаслідок зміни коньюктури ринку відповідач вимушений був зупинити виробництво. Із 07.03.2017 до 17.06.2017 було перекрито постачання природного газу для потреб підприємства. Лише із червня 2017 ПАТ «Азот» поступово почало відновлювати виробництво в умовах гострої нестачі оборотних коштів. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.05.2017 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 611 872475, 30 гривень. Постановами державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 31.08.2017 було накладено арешт на грошові кошти ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 611 872475, 30 гривень. Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області від 17.11.2017 накладено арешти на грошові кошти ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 13890439,05 грн.. При цьому жодному з рахунків ПАТ «Азот» ані чинним законодавством, ані постановою державного виконавця не було надано статусу «захищеного», що унеможливило виплату заробітної плати з цих рахунків. Отже відповідач вважав, що у несвоєчасній виплаті заробітної плати [PERSON] відсутня вина ПАТ «Азот». В разі задоволення позовних вимог [PERSON], сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які ПАТ «Азот» повинен буде сплатити до бюджету. З урахуванням викладеного ПАТ «Азот» просило повністю відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] та його представник у строк визначений судом відповідь на відзив не подали. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку ст. 279 ЦПК України. Суд вивчивши заяви сторін по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до трудової книжки (а.с. 78-12) [PERSON] з 15.05.2009 працював на різних посадах в ПАТ «Азот». Остання посада - апаратник підготовки сировини і продукції 5 розряду дільниці підготовки та зберігання сировини цеху К-1. Наказом № 565-вк від 01.06.2017 року [PERSON] з 06.06.2017 року був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням, що підтверджено відповідним записом в трудовій книжці. Згідно довідки ПАТ «Азот» від 14.03.2018 року № 193 (а.с. 6), - станом на 12.03.2018 року заборгованість ПАТ «Азот» по заробітній платі перед [PERSON] складає: за лютий 2017 року - 1160,15 гривень, за березень 2017 року - 2914,58 гривень, квітень 2017 року - 3163,59 гривні, за травень 2017 року - 3912,07 гривень, а усього 11150,39 гривень. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок (ст. 47 КЗпП). Згідно ст. 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Повний розрахунок ПАТ «Азот» з позивачем було здійснено 12.04.2018 року, що підтверджується Випискою по надходженням по картці/рахунку [PERSON] [NUMBER] (а.с. 17). Однак в своєму відзиві відповідач посилався на те, що розрахунок з позивачем при звільненні не був проведений не з вини підприємства, а через зупинку виробництва та накладений державним виконавцем арешт на банківські рахунки підприємства, що унеможливило проведення будь яких банківських операцій. Оскільки ПАТ «Азот» не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований, а також наявність/відсутність інших банківських рахунків, тому доводи відповідача про неможливість здійснення повного розрахунку із [PERSON] в день його звільнення суд не приймає. Адвокатом [PERSON] до позову додано розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом по 12.04.2018 включно. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.06.2017 року (наступний день після звільнення) по 12.04.2018 року (день повного розрахунку ) суд виходить з наступного Згідно довідки ПАТ «Азот» від 14.03.2018 року № 192 (а.с. 7) розмір заробітної плати [PERSON] за два місяці, які передували звільненню становить: квітень 2017 року 5485,86 грн. за 23 робочих дні; травень 2017 року 5469,38 грн. за 19 робочих днів. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 260,84 гривень, із розрахунку (5485,86 грн. + 5469,38.) / (23+19) = 260,84 гривень. За період з 07.06.2017 по 12.04.2018 року пройшло 213 робочих днів, а саме червень 2017 року - 16 робочих днів; липень 2017 - 21 робочий день; серпень 2017 - 22 робочих дні; вересень 2017 - 21 робочий день; жовтень 2017 - 21 робочий день; листопад 2017 року - 22 робочих дні; грудень 2017 року - 20 робочих днів; січень 2018 року - 21 робочий день; лютий 2018 року - 20 робочих днів, березень 2018 року - 21 робочий день, квітень 2018 року - 7 робочих днів. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із п'ятиденного робочого тижня [PERSON] та даних викладених у Листі Мінсоцполітики України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» та Роз'ясненні Мінсоцполітики України з розрахунку норм тривалості робочого часу на 2018 рік. Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.06.2017 року по 12.04.2018 року включно становить 55298,08 гривні (із розрахунку 260,84 грн. х 212 днів). Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 260,84 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов'язкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.06.2017 по 12.04.2018 в сумі 55298,08 гривень на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обов'язкових платежів передбачених законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при звернення до суду з даним позовом за вимоги про стягнення середнього заробітку було сплачено судовий збір в сумі 704,80 гривень, що підтверджено квитанцією №31337724 від 16.04.2018 року (а.с. 5). Оскільки позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку задоволено, то із відповідача на її користь необхідно стягнути понесені судові витрати у виді судового збору. На підставі ст. 47, 115-117 КЗпП України,

Outcome: approved