Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], до [PERSON] в якому, згідно уточнених позовних вимог просила визнати за нею та її дітьми право користування та право на приватизацію квартири №47, розташованої у будинку №90 по вул.Харківській у м.Павлограді Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 2009 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], який був сином відповідача. У позивача з [PERSON] народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. У грудні 2012 року з дозволу основного квартиронаймача - [PERSON] позивач разом з цивільним чоловіком та двома дітьми заселилася до квартири №47, розташованої у будинку №90 по вул.Харківській у м.Павлограді Дніпропетровської області. Вказана квартира була надана як гуртожиток батькові [PERSON] , після смерті якого основним квартиронаймачем стала [PERSON] на підставі рішення виконкому Павлоградської міської ради №402 від 27.06.2011 р. Позивач разом з [PERSON] надали відповідачу кошти для придбання квартири, куди [PERSON] разом зі своєю донькою у березні 2014 року переїхала проживати. 14 травня 2015 року [PERSON] помер. Через три дні після поховання, його мати почала виганяти позивача з дітьми з квартири, оскільки позивач там не зареєстрована. Також відповідач подала заяву на приватизацію квартири у якій проживає позивач з дітьми. Оскільки позивач з дітьми вселилася до спірної квартири до свого чоловіка зі згоди основного квартиронаймача, позивач вважає, що набула право користування квартирою та право на участь у приватизації. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, просили позов задовольнити в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Відповідач у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надавала. Прокурор просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та визнати за останніми право користування житлом. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, виходячи з принципу верховенства права, вважає за необхідне задовольнити позов з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивач та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.10,11/. Як вбачається зі свідоцтва про народження, [PERSON] доводився відповідачу рідним сином /а.с.16/. [PERSON] був інвалідом першої групи, тривалий час хворів та помер 14 травня 2015 року /а.с.18-24/. Організацією поховання [PERSON] та пов'язані з ним витрати здійснювала [PERSON] /а.с.25-31/. Наявність спільних дітей, а також організація поховання свідчить про перебування позивача з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах та були сім'єю у розумінні ч.2 ст.3 СК України. З повідомлення відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] з 02 лютого 1995 року /а.с.72/. Згідно рішення виконавчого комітету Павлоградської міської ради №402 від 27.06.2001 року відповідач була основним квартиронаймачем. Згідно акту, складеного КП "ПЖС" за участю сусідів, [PERSON] за вказаною адресою зареєстрована, але не проживає з березня 2014 року. Згідно довідки від 04.08.2015 р., [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO] з 1995 року, знятий з реєстраційного обліку 17.05.2015 р. у зв'язку зі смертю. Малолітні діти позивача та [PERSON] - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також позивач [PERSON] проживали без реєстрації за місцем реєстрації батька дітей за адресою: [ADDRESS], з вересня 2013 року, що підтверджується актом від 01 липня 2015 року, довідкою КЗ "Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Павлограда" №577 від 17.07.2015 р. Враховуючи зазначене, суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які регламентуються положеннями цивільного законодавства про договір найму жилого приміщення. Відповідно до ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. За положеннями ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 824 ЦК України, договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 825 ЦК України договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. Аналогічне положення закріплено в ч. 3 ст. 168 ЖК України, за яким договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Судом встановлено, що витрати по утриманню квартири, у тому числі й оплата житлово-комунальних послуг, здійснювались позивачем, про що свідчать надані відповідачем копії квитанцій, де у графі "підпис платника" зазначено прізвище позивача./а.с. 32-35/. Відповідно до ч. 2 ст. 763 ЦК України, якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Враховуючи, що сторонами не було узгоджено точного строку дії договору найму, тобто до певної дати, суд вважає, що договір найму було укладено на невизначений термін. Згідно ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користуватися ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. У відповідності до ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем а членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Враховуючи, що позивач з дітьми вселилася до спірної квартири як члени сім'ї наймача та за згодою основного квартиронаймача, суд вважає, що позивач разом з дітьми проживає у квартирі на законних підставах, та вони мають право на користування вказаним житлом. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» об'єктом приватизації є квартири, які перебувають в віданні місцевих Рад, державних підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчої належності. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. За таких обставин, позивач з малолітніми дітьми на законних підставах проживають у спірній квартирі як члени сім'ї наймача і позовні вимоги про визнання права на приватизацію підлягають задоволенню.

Outcome: approved