Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом з вимогами встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації плюбу [PERSON], [INFO], з [PERSON], [INFO] року народження в період з січня 2003 року по теперішній час. Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]; автомобіль "Volkswagen Т4, білого кольору, 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Визнати за [PERSON], право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Визнати за [PERSON], право власності на 1/2 частину автомобіля Volkswagen Т4, білого кольору, 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь позивача судові витрати. Позов мотивовано тим, що з 2003 року по час подачі позову позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах зі [PERSON] проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу, сторони пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки, але не зверталися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. Позивач зазначає, що встановлення юридичного факту її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем має значення для належного визначення статусу майна і оформлення права власності, оскільки, у період сумісного проживання за спільні кошти було придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS], автомобіль Volkswagen Т4, легковий, білого кольору, 2000 року випуску. Позивач повідомляє, що за час спільного проживання в них народився син [PERSON]. Позивач вказує, що разом з відповідачем спочатку проживала в орендованій квартирі по [ADDRESS] згодом її батьки запропонували перейти проживати до них у приватний будинок по [ADDRESS]. З батьками прожили до серпня 2015 року. З відповідачем мали спільний бюджет, спільні плани на майбутнє, постійно відпочивали разом і подорожували. Ніхто зі сторін спору не перебував у будь-якому іншому шлюбі та між сторонами були усталені відносини, що притаманні подружжю. Позивач вказує, що свідоцтво про право власності на спільну квартиру отримано в січні 2015 року. Позивач вказує, що планувала оформити квартиру на трьох: на позивача , спільного сина і її чоловіка, відповідача однак, в кінцевому результаті у свідоцтві про право власності зазначено лише відповідача. Позивач повідомляє, що фактично всім будівництвом займалася вона, через що з чоловіком почали виникати суперечки, які призвели до погіршення стосунків. На даний час, враховуючи неприязні стосунки, відповідач погрожує виселити позивача з квартири, зазначаючи, що, оскільки він є її власником, має виключне право володіння та розпорядження своєю власністю. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з обставин викладених в позові. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти визнання позову заперечували в повному обсязі. 17.05.2017р. представником відповідача [PERSON] подано заперечення проти позову. Як зазначає відповідач між сторонами спору відсутні шлюбні права та обов"язки окрім прав та обов"язків пов"язаних із вихованням дитини. Відповідач вказав, що дійсно з позивачкою познайомились в 2002 р., позивач та відповідач проживали окремо, спільна дитини проживала з матір"ю тобто з позивачем, відповідач вказува, що він брав активну участь у вихованні дитини, щодо спільних поїздок на відпочинок разом з позивачем та сином зазначив, що поїздки планувались для достатнього часу спілкування з баткьами під час відпочинку. В запереченнях відповідач вказав, що сторони ніколи не погоджували укладення правочинів щодо нерухомого майна, не давали згоди на продаж чи придбання майна. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини: Під час розгляду даної цивільної справи розглянуті клопотання про виклик свідків, витребування інвентаризаційної справи на спірну квартиру, заявлене представником позивача [PERSON], а також клопотання сторін про виклик свідків зазначені нижче. Також в судовому засіданні було прослухано звукозапис на диску розмови між позивачем та відповідачем, щодо спірної квартири про понесені позивачем витрати на ремонт, суд критично оцінює наданий доказ оскільки наданий доказ не спростовує твердження позивача про те, що вони проживали однією сім"єю з відповідачем. Також, відповідачем надано інвестиційний договір на купівлю спірної квартири, проте, суд критично оцінює наданий доказ, який не спростовує твердження позивача про те, що сторони проживали однією сім"єю та вели спільне господарство. Як вбачається з свідоцтва про народження від 19.02.2004р. серія: [NUMBER] батьками [PERSON] [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. ( а.с. 13, т.1) Як вбачається з облікової картки транспортного засобу серія: [NUMBER] автомобіль Volkswagen Т4, білого кольору, 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] зареєстрований за [PERSON]. Дата реєстрації 15.07.2005р. ( а.с.89, т.1) З метою повного та об'єктивного розгляду справи судом досліджувались матеріали інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] З матеріалів якої вбачається, що власником спірної квартири зазначено відповідача. Суд бере до уваги, що підтвердження факту спільного проживання з відповідачем однією сім'єю позивачем надано також фото. Під час дослідження доказів відповідач не заперечував та вказав, що дійсно на фото за період з 2003-2007, 2009 -2015 зображений він із позивачем, спільним сином [PERSON] та друзями на відпочинку, подорожах та під час проведення свого дозвілля. ( а.с. 124-158, т.1 а.с. 6-16, т.2) Суд звертає увагу, що відповідачем в обгрунтування своїх тверджень про відсутність спільного проживання з позивачем надано довідку видану Виконкомом Приборівської сільської ради від 16.02.2014р. №66 з якої вбачається що, [PERSON] зареєстрований в с. Приборівка Липовецького р-ну Вінницької обл. Його сім"я складається з дочки та внучки. ( а.с. 164, т.1) Як вбачається з довідки виданої виконкомом Стадницької сільської ради від 18.04.2017 №327 [PERSON] з травня 2008 по вересень 2008 проживав в будівлі без реєстрації по [ADDRESS] З довідки виданої ВК Приборівської сільської ради від 13.04.2017р. №191 [PERSON] з 19.10.2010 по 19.10.2016 проживав [ADDRESS] З акту щодо проживання особи в населеному пункті від 14.04.2017р. посвідченого сільським головою с. Стадниці вбачається, що [PERSON] з травня 2008 по вересень 2008р. проживав в будівлі, розташованій за адресою [ADDRESS] Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача, щодо підтвердження спільного проживання за адресою [ADDRESS] так як у касаційній скарзі та в заяві про видачу ухвали суду по іншій справі [PERSON] вказав адресу проживання саме [ADDRESS] ( а.с. 25-27, 29-67, т.2,) , а тому не бере до уваги подані відповідачем довідки про реєстрацію місця проживання. Наявність факту проживання відповідача за адресою батьків позивача по [ADDRESS] підтверджується також записами з домової книги на даний будинок ( а.с. 14-16, т.1), а також дана адреса вказана відповідачем як місце його проживання при укладенні договору купівлі- продажу ( з розстроченням платежу) ( а.с. 175, т.1) Сторонами надано підтверджуючі документи на наявність нерухомого майно та доходів , як у позивача так і відповідача . ( а.с. 18-35, т.1, 172-182, т.1 а.с. 5, 68, 78, т.2) Судом встановлено, що договори на обслуговування спірної квартири, договори на виготовлення меблів укладались як позивачем так і відповідачем. ( а.с. 40-57, 116-117, т.1) Судом задоволено клопотання позивача від 16.01.2016. від 07.06.2017р. та клопотання відповідача від 17.05.2017р., про виклик свідків. Позивачем в заяві від 14.05.2018р. було заявлено клопотання про виклик свідка [PERSON] , що є братом відповідача. Даний свідок подав нотаріально- посвідчену заяву про відмову від свідчень на підставі ст. 63 Конституції України. З метою повного та об'єктивного розгляду даної справи судом допитувались свідки з обох сторін. Свідки зі сторони позивача повідомили наступне: Свідок [PERSON] зі сторонами спору знайома довгий час вважала сторін спору однією сім'єю та нещодавно дізналась, що між сторонами спору шлюб не зареєстрований. Свідок [PERSON], сусідка, що проживає [ADDRESS] зазначила, що бачила як відповідач залишав завжди свій автомобіль та забирав дружину. [PERSON], що є сусідкою позивача, вказала, знайома з сторонами з 2010р., працювала в школі, та знала відповідача як батька дитини, вважала сторін спору сімє'ю . Свідок [PERSON], вказав, що знайомий зі сторонами спору з 2009р., лікувався в позивача та бачив [PERSON], на роботі в позивача, та вважав їх однією сім'єю, відповідач часто чекав дружину після роботи. Свідок [PERSON], повідомила, що знайома зі сторонами спору з 2003р., знає їх як сім'ю, вказала, що вони разом проживали, бувала у них в гостях сказала, що спочатку вони проживали в орендованій квартирі, потім проживали в с. Вінницькі -Хутори, сказала, що сторони спору спільно позичали гроші на квартиру, їй відомо, що сторони спору платили кошти за квартиру. Свідок [PERSON], що проживає по [ADDRESS], тобто біля місця роботи позивача повідомив, що як сім'ю сторін спору знає з 2003р. Свідок [PERSON], вказала що зі сторонами спору є друзями з 2006р., підтвердила факт їхнього спільного проживання, часто бували в гостях у сторін спору. Свідок [PERSON]., повідомила, що як сім'ю сторін спору знає з 2007р. Свідок [PERSON], підтвердив дані вказані в довідці виданій Приборівської сільською радою щодо проживання відповідача. Повідомив, що бачив як відповідач бував в селі. Свідок [PERSON] повідомив, що разом зі [PERSON] купував нерухомість в селі. Свідок [PERSON] знайома зі сторонами спору з 2003р., спільно з ними їздила на відпочинок в 2008 р. Повідомила, що спочатку вони проживали в орендованій квартирі, зі слів позивача відомо, що позивач продавала земельні ділянки для купівлі квартири. Свідок [PERSON] знайома з позивачем як з лікарем потім почали спілкуватись ближче, як сім'ю сторін спору знає з 2010р. з ними разом їздили в Святі місця, та на відпочинок до Туреччини, в 2013р, вказала, що позичала кошти [PERSON] та [PERSON] на придбання квартири. Свідок [PERSON], знайома позивачем в 1998р. з відповідачем 2004р. сторін спору як сім"ю знає з 2004р. Свідок [PERSON] повідомив суду, що був в гостях в [PERSON], [PERSON] знає як чоловіка [PERSON] так як працював разом з позивачем в одному кабінеті з 2007р. по 2016р. бував в гостях в сторін спору. Свідок [PERSON], що є подругою позивача вказала, що неодноразово їздила разом на відпочинок, зображена фото що містяться в матеріалах справи, з позивачем та відповідачем, знає сторін спору як подружжя з 2004р. Свідок [PERSON], повідомила, що сторін спору як подружжя знає з 2010р. Вказала, що позичала їм 2000 доларів на ремонт квартири. Свідки зі сторони відповідача повідомили наступне. Свідок [PERSON], що є двоюрідним братом [PERSON], сторін спору як подружжя знає з 2011р. Свідок [PERSON] повідомила суду, що бачила як в 2008р. в с. Приборівці відповідач працював в свого брата. Відповідно до ст.ст. 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд звертає увагу, що в процесі розгляду даної справи сторонам роз'яснювалось положення ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з положеннями ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. ст. 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. ст. 321 ЦК України встановлено, що - право власності є непорушним , ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. ч. 1 ст. 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ майна в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. ч.2 ст. 367 ЦК України встановлено, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'ю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Згідно cт. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). ч. 1 ст. 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 cт. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до cт. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 74 СК України. якщо чоловік та жінка проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь - якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно п. 22 ППВС України № 11 від 21.12.2007р. - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 та ст. 372 ЦК України. Згідно з п. 23 Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частини 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, наявність факту ведення спільного господарства, спільного бюджету проживання однією сім'єю сторін спору з 2003р. до січня 2017р. підтверджено належними та допустимими доказами в тому числі показаннями свідків, наданими фото, при огляді яких відповідач не заперечував, що на фото зображений саме він із позивачем та спільною дитиною, таким чином суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. А тому суд суд вважає встановити факт проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу [PERSON], [INFO], з [PERSON], [INFO] в період з січня 2003 року до січня 2017р. Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] автомобіль Volkswagen Т4, білого кольору, 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Визнати за [PERSON], право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] Визнати за [PERSON], право власності на 1/2 частку автомобіль Volkswagen Т4, білого кольору, 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Стягнути з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 8630 грн. Враховуючи викладене вище та

Outcome: approved