Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

02.06.2021р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ТОВ "Алекскредит" (третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. № 4-24). Одночасно із позовною заявою до суду надійшло клопотання представника позивачки про витребування доказів, а саме витребування у приватного нотаріуса належним чином завірені копії матеріалів вчинення виконавчого напису № 6973 від 04.04.2020р. (а.с. №31-32). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 08.06.2021р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою було задоволено клопотання представника позивачки про витребування доказів (а.с. №76). Також, із позовною заявою адвокатом позивачки - Остаповець Д.І. (діє на підставі ордеру серія ВІ № 1043450 від 19.05.2021р.) подана заява про вжиття заходів забезпечення позову, в якій представник просила зупинити стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. №6973 від 04.04.2020р. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Алекскредит" заборгованості в розмірі 17 835грн.70коп., який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л., виконавче провадження № 61852037 (а.с. №25-30). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 08.06.2021р. задоволено заяву представника позивачки про забезпечення позову по цивільній справі №201/5489/21, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. від 04.04.2020р. №6973 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Алекскредит" заборгованості в розмірі 17 835грн.70коп., який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. виконавче провадження № 61852037 (а.с. №77). В обґрунтування позовних вимог представник позивача в позовній заяви посилалася на те, що в травні 2021р. позивачці стало відомо про відкриття приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. виконавчого провадження №61852037 від 16.04.2020р. в порядку виконання виконавчого напису №6973, вчиненого 04.04.2020р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Алекскредит" кредитної заборгованості, з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису, у загальному розмірі - 17 835грн.70коп. Представник позивачки вважала, що виконавчий напис вчинений з порушенням законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що стягувачем для вчинення напису не було надано затвердженого законодавством переліку документів, які підтверджували безспірність заборгованості за кредитним договором, а в свою чергу приватний нотаріус не перевірив надані йому для вчинення напису документи, отже, вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора, належними доказами якої можуть бути виключно первинні документи, на договорі, який не був посвідчений нотаріально. При вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було враховано, що пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. по справі №826/20084/14 визнано незаконним та нечинним. Представник позивача просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №6973 від 04.04.2020р. щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Алекскредит" заборгованості у розмірі 17 83 грн. 70коп., а також вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених судових витрат, які включать витрати на правову допомогу та сплату судового збору. 20.07.2021р. від відповідача - ТОВ "Алекскредит" до суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом директора товариства Єгорова В.П., в якому відповідач зазначив, що між позивачкою та відповідачем укладено договір про надання кредиту №2617856 від 19.08.2019р., на підставі якого позивачка отримала кредитні кошти у тимчасове, строкове, платне користування. У зв`язку з невиконанням позивачкою взятих на себе кредитних зобов`язань за договором виникла заборгованість, яка не була погашена позивачкою, в результаті чого відповідачем була направлена претензія позивачці з вимогою про погашення боргу, яка була нею отримана, проте не виконана. Посилання позивачки на те, що приватним нотаріусом не було перевірено наявність всіх документів, що підтверджують безспірність заборгованості, є безпідставними, оскільки всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, в тому числі претензія направлена позивачці, були надані приватному нотаріусу разом з заявою про вчинення виконавчого напису. Метою вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, нотаріус на підставі отриманого оригіналу договору про надання кредиту та засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості вчинив виконавчий напис. Після отримання кредитних коштів, а з настанням строків повернення кредиту, вимоги про усунення порушення, у позивачки не виникало будь-яких сумнівів стосовно чинності укладеного договору про надання кредиту та суми заборгованості, що свідчить про визнання боргу останньою. Також звернув увагу, що на момент вчинення спірного виконавчого напису жодних змін до Постанови КМУ №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" про втрату її чинності внесено не було, будь - які публікації у вигляді постанов КМУ в Офіційному віснику України чи в Урядовому кур`єрі стосовно внесення змін чи визнання її нечинною відсутні. Щодо стягнення на користь позивачки витрат на правову допомогу, відповідач заперечував та посилався на те, що позивачкою документально не доведено розмір понесених витрат на правову допомогу (а.с. №83-86). Третя особа - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. не скористався правом на надання суду пояснень щодо предмету позову та доказів на їх обґрунтування. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку запереченням відповідача у сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України). 19.08.2019р. між [PERSON] та ТОВ "Алекскредит" укладений договір про надання кредиту №2617856, за умовами якого ТОВ "Алекскредит" надав позичальнику кредитні кошти на споживчі цілі на умовах строковості, платності та цільового характеру у розмірі 12 000 грн. з кінцевим терміном повернення 18.09.2019р. (включно). Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється відповідно до положень ст.1054 ЦК України, виходячи з базової процентної ставки, акцій, програми лояльності кредитодавця. Базова процента ставка за один день користування кредитом 1,7%, акційна ставка або ставка за програмою лояльності за один день користування кредитом 1,02%. Спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після узгодженного строку повернення кредиту - 3%. Дата надання кредиту, узгоджений строк повернення кредиту і відповідна узгоджена дата повернення кредиту, сума кредиту (загальний розмір кредиту), проценти за користування кредитом, реальна процентна ставка за кредитом, абсолютне значення подорожчення кредиту вказані у Графіку платежів, що визначається у Додатку№1 до цього договору та є невід,ємною його частиною. За умовами договору, кредитодавець зобов`язувався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник зобов`язався здійснювати сплату грошових коштів з метою погашення заборгованості за виданим кредитом та нарахованими процентами. Згідно умов договору сторони погодили, що договір укладається в електронній формі на сайті кредитодавця відповідно до чинного законодавства України. Узгодження строку повернення кредиту, акцептування оферти позичальником цього договору здійснюється шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором та/або комбінацією логіну та пароля особистого кабінету позичальника (а.с. №37-42). Вказаний договір №2617856 з боку позичальника [PERSON] підписаний за допомогою одноразового ідентифікатору PS2617856. Також за допомогою одноразового ідентифікатору PS2617856 позивачкою був підписаний Додаток №1 до договору Графік платежів, який є невід`ємною частиною договору (а.с. № 42). За період з 18.09.2019р. по 27.12.2019р. між сторонами було укладено 7 Додаткових угод до договору №2617856, якими сторони погодили додати до графіку платежів у Додатку №1 до договору умови подовження строку повернення кредиту до 27.12.2019р. та зміну вартості кредиту. Додаткові угоди з боку позивачки також були підписані за допомогою одноразового ідентифікатору ех1-2617856 (а.с.№ 43-49). Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпцію правомірності, укладеного між сторонами договору про надання кредиту №2617856 або окремих його частин, укладених до договору додаткових угод, під час розгляду справи спростовано не було. Згідно п.1. ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного, іншого технічного засобу зв`язку. В пунктах 6, 12 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно ч.3 ст.11 Закону України "Про електрону комерцію" електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Отже, договір про надання кредиту №2617856 укладено між сторонами відповідно до положень ст.ст.10, 11,12 Закону України "Про електронну комерцію", тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 04.04.2020р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі №6973 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Алекскредит" заборгованості за кредитним договором №2617856 від 19.08.2019р. у розмірі - 16 435 грн.70коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 8 919 грн. 40коп. прострочена заборгованість по відсоткам - 7 516 грн.30коп. Також стягнуто витрати за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України "Про нотаріат" у розмірі 1 400 грн. Загальна сума, що підлягала стягненню - складала 17 835 грн.70коп. У виконавчому написі вказано, що стягнення здійснюється за період з 28.12.2019р. по 31.01.2021р. (а.с. №34). Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст.88 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом МЮУ від 22.02.2012р. № 296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012р. за № 282/20595, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. Глави 16 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів") для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. (справа № 826/20084/14), яку залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р., визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у ст.88 Закону України "Про нотаріат". Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України "Про нотаріат" умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017р. колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно з яким визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Верховний Суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019р. у справі № 910/13233/17), розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, зазначив наступне: "Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Наявність в змісті виконавчого напису номерів рахунків боржника в установах банків (для юридичних осіб) є обов`язковим. Вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017р. (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р. у справі № 826/20084/14), визнав незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі за кредитними договорами". У відзиві на позов відповідач наголошував на тому, що на момент вчинення спірного виконавчого напису жодних змін до Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", про втрату її чинності внесено не було. Будь - які публікації у вигляді постанов КМУ в «Офіційному віснику України» чи в «Урядовому кур`єрі» стосовно внесення змін чи визнання її нечинною відсутні, а тому ТОВ "Алекскредит" звернулося до приватного нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису на письмовому договорі. Отже, відповідач не спростовував обставини, що виконавчий напис вчинено на договорі, який нотаріально не посвідчений. В матеріалах справи відсутні докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, докази надіслання боржнику повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень, а тому у приватного нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком є безспірними. Третя особа - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. на виконання ухвали судді Ткаченко Н.В. від 08.06.2021р. не надав документів, що були надані ТОВ "Алекскредит" для вчинення виконавчого напису № 6973 від 04.04.2020р. В постанові Верховного Суду від 23.01.2018р. у справі № 310/9293/15ц зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017р. у справі № 6-887цс17. З тексту оспорюваного виконавчого напису №6973 від 04.04.2020р. встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст. 87-91 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. за № 1172. Таким чином, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 04.04.2020р. повинен був врахував, що станом на 04.04.2020р. Постановою КМУ №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів, отже, норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, які укладені у простій письмовій формі, є нечинні, а тому повинен був відмовити кредитору у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України "Про нотаріат". Пункт 2 Переліку №1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів, яким договір про надання кредиту №2617856 від 19.08.2019р. укладений між ТОВ "Алекскредит" та [PERSON] не являється, оскільки укладений в електронній формі і вважається таким, що вчинений в письмовій формі (ч.1 ст.207 ЦК України). Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, що при розгляді справи позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису №6973 від 04.04.2020р. таким, що не підлягає виконанню, знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Із положень ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018р. у справі №751/3840/15-ц суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Надання правової допомоги адвокат позивачки - Остаповець Д.І. здійснювала на підставі договору №01-09/04/21 про надання правової допомоги від 09.04.2021р., який укладено між [PERSON] та адвокатом Остаповець Д.І., ордеру про надання правової допомоги ВІ №1043450 від 19.05.2021р. Згідно умов розділу 5 договору №01-09/04/21 про надання правової допомоги, гонорар адвоката складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в Додатку 1 до цього договору. Факт надання послуг підтверджується актом приймання-передачі правової допомоги, підставою для сплати є рахунок - фактура, гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок адвоката, у разі проведення розрахунку готівкою адвокат видає довідку. На підтвердження понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 400 грн. суду надано підписані адвокатом та клієнтом копії: договору №01-09/04/21 про надання правової допомоги від 09.04.2021р.; Додаток 1 до договору №01-09/04/21 "Розрахунок вартості послуг адвоката"; акт приймання -передачі за договором №01-19/05/21 від 09.04.2021р; рахунок №01-19/05/21 від 19.05.2021р.; довідки адвоката про оплату клієнтом [PERSON] за надані правові послуги згідно договору №01-09/04/21 від 09.04.2021р., акту №01-19/05/21 прийому- передачі правової допомоги, рахунку №01-19/05/21 від 19.05.2021р. готівкою 8 400 грн. (а.с. №59-69) Згідно підписаного сторонами акту приймання-передачі за договором №01-19/05/21 від 09.04.2021р., адвокатом клієнту надано правову допомогу вартістю 8 400 грн.: консультація адвоката - 800 грн., збір доказів, підготовка та подання адвокатського запит - 1 000 грн., підготовка та подання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - 5 000 грн., підготовка та подача заяви про забезпечення позову - 800 грн., підготовка та подача клопотання про витребування доказів - 800 грн. Вартість цих послуг адвоката була сплачена клієнтом, про що засвідчено довідкою адвоката. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04). Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом усіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивачки, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, той факт, що судом позов задоволено в повному обсязі, приходить до висновку, що на користь позивачки з відповідача підлягають стягненню понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 400 грн. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 362 грн. (судовий збір - 908 грн. (позов)+ 454 грн. (заява про забезпечення позову) (а.с.№ 2,3). Разом сума судових витрат, яку слід стягнути з відповідача на користь позивачки, складає 9 762 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved