Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду зі заявою про видачу обмежувального припису строком на шість місяців стосовно [PERSON] , яким просить визначити наступні тимчасові обмеження, а саме: - заборонити [PERSON] наближатися на визначену відстань до місця її проживання/перебування ( [ADDRESS] ), роботи, навчання або інших місць частого відвідування [PERSON] та дитини; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - заборонити [PERSON] особисто або через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Обґрунтовуючи свою заяву про необхідність знову встановити обмежувальний припис відносно [PERSON] , заявниця вказала на наступне: 04 червня 2019 року сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу подружжя має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із нею. Сторони з грудня 2019 року проживають окремо. Заявник вказує, що сімейне життя з [PERSON] не склалося ще на час вагітності. [PERSON] застосовує до неї, фізичне, економічне та психологічне насильство, висловлюється нецензурною лайкою, поводить себе агресивно та зухвало, принижує її та членів її родини. Після того як дізнався, про подання заяви на аліменти та планування подати на розлучення, почав себе поводити дуже агресивно, погрожував, вимагав забрати заяву, ображав, залякував, почав не признавати дитину, на всю вулицю в присутності сусідів вимагав ДНК-тест. Потім почав приїздити на 15хв. з камерою, провокувати сварки, щоб потім зняти відео. Неодноразово з ночі залякував, що приїде та буде бити всіх, а вранці, коли, як зазначає заявник, вона боялася вийти на вулицю з дитиною, бо він викликав поліцію, щоб фіксувати, що вона переховує дитину. Внаслідок таких агресивних дій зі сторони [PERSON] стосовно нього було видано тимчасовий заборонний припис у вересні 2020, обмежувальний припис в лютому 2021 року, відкрито дві кримінальні справи. Також, зазначається, що [PERSON] жодного разу не купив дитині ні продуктів, ні ліків, ні одягу. Майже кожна зустріч супроводжується провокацією та конфліктом. За весь цей період неодноразово безпідставно викликав поліцію, що завдало [PERSON] психологічних переживань. Крім того, 25.06.2021 у зв`язку з тим, що вони з [PERSON] домовилися, що вона разом з дитиною поїде на оздоровлення на 2-3 тижні, зустріч визначену графіком опікунської ради перенесли з 27.06.2021 на 25.06.2021, зустріч відбулася. Того ж дня, за згодою [PERSON] , вона разом з дитиною поїхали в Полтавську область в батьківський будинок, а наступного дня їй вже телефонували з поліції, що ніби то їх розшукує [PERSON] . Протягом всього перебування на дачі довелося майже щодня давати пояснення поліції та терпіти постійні дзвінки та допити [PERSON] . Зрештою відпочинок перетворився як, зазначає заявник на суцільний стрес. [PERSON] також повідомляє, що під час перебування на відпочинку від [PERSON] прийшло підробне запрошення на 09.07.2021 на проходження ДНК- тесту, щоб заманити її з дитиною невідомо куди та невідомо з якою метою. 25.07.2021 [PERSON] приїхав на зустріч, сказав, що хоче, щоб вона видалила його як батька дитини з актового запису про батьківство. А якщо, вона цього не зробить буде продовжувати викликати поліцію, подавати до суду хибні принижуючі її честь та гідність заяви, з його слів "затягає по судах", якщо вона не забере виконавчі листи зі сплати аліментів, та заяви з судів. 25.08.2021 в апеляційному суді мала розглядатися справа про видачу обмежувального припису від 22.02.2021 року, напередодні розгляду якої [PERSON] неодноразово вимагав забрати заяву та залякував її. Київським апеляційним судом рішення Оболонського районного суду про видачу обмежувального припису 23.02.2021 залишено без змін. 20.08.2021 р. - з дитиною трапився нещасний випадок, дитина перевернула на себе 1/4 склянки гарячого молока та отримала опіки. Знаходячись в лікарні з дитиною, будучи в сильному стресі того ж дня [PERSON] сповістила батька дитини [PERSON] , що трапилась біда. І щоб він знав, що зустріч з дитиною відміняється. Будучи в сильному стресі та потрясінні, вона розраховувала, що колишній чоловік підтримає та допоможе хоча б морально. Але ні моральної, ні матеріальної, ні фінансової підтримки від нього не отримала. До лікарні він приїхав майже вночі, ломився в реанімацію без змінного одягу, бахіл, халату. 21.08.2021 р. - приїхав знову та знову влаштував скандал з лікарями. Кричав, що він присяжний Подільського суду, що в нього зустріч з дитиною, і що це реанімація його не хвилює. Кричав на [PERSON] застосовуючи грубу лайку. Після виписки з лікарні тиждень про дитину не згадував. Лише бігав до поліції і писав заяви з неправдивою або перекрученою інформацією. 24.08.2021р.-написав заяву до поліції, ніби вона йому погрожує вбивством. Неодноразово пише заяви, ніби то вона хвора людина, принижуючи честь та гідність. 04.09.2021р.-приїхав на зустріч до дитини із запізненням у 15 хвилин. І відразу ж викликав поліцію. На будь-яке зауваження стосовно сина (підняти з холодної землі, поправити штанці), каже, що вона провокує сварку. Того ж дня, провів з дитиною 50 хвилин, в кінці зустрічі знову погрожував, що якщо вона не забере виконавчі листи по сплаті аліментів-буде погано. Дослівно: «Не хочешь по-хорошему, будет по-плохому». Крім того, [PERSON] наполягає щоб вона прибрала його з актового запису про батьківство і він назавжди залишить їх в спокої. На даний час [PERSON] не лише шантажує, залякує її та розповсюджує про неї неправдиву інформацію, а й намагається зробити її хворою в очах правозахисних органів. В заявах до поліції [PERSON] перекручує факти та повідомляє ніби то вона хвора людина. Ураховуючи вищевикладене, [PERSON] вважає, що вона та дитина регулярно зазнають домашнього насильства. Відтак, просить надати їй та дитині захист у вигляді обмежувального припису, оскільки [PERSON] цілеспрямовано знищує фізичний та психологічний стан її здоров`я та здоров`я дитини. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 13.09.2021 визначено головуючим у справі суддю Ткач М.М. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.09.2021 2021 року відкрито провадження по справі. У судовому засіданні заявниця підтримала свою заяву та просила її задовольнити посилаючись на викладені в заяві обставини та на те, що її [PERSON] постійно погрожує, застосовуючи психологічне насильство, при цьому, зазначила, що під час дії обмежувального припису жодних порушень [PERSON] не вчиняв. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до вимог абз.2 ч.1 ст.350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 04 червня 2019 року Оболонським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №616. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 15.06.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від даного шлюбу подружжя має малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю. Щодо [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис серії АА№006701 вчинений 05 вересня 2020 року у відношенні [PERSON] стосовно постраждалої особи [PERSON] на дві доби у зв`язку зі скоєнням домашнього психологічного та фізичного насильства. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 23 лютого 2021 року у справі № 756/2725/21, було ухвалено видати обмежувальний припис строком на три місяці стосовно [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , яким визначити такі заходи тимчасового обмеження: заборонити [PERSON] наближатися на відстань, менше ніж 100 метрів до місця проживання, перебування, роботи, навчання [PERSON] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні розмови або контактувати з [PERSON] . На час розгляду вказаної заяви дія попередньо встановленого судом обмежувального припису закінчилась. Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти) (частина друга статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. На підтвердження факту вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно заявника та малолітньої дитини, до поданої заявником заяви надано наступні докази: тимчасовий заборонний припис серії АА№006701 вчинений 05 вересня 2020 року у відношенні [PERSON] стосовно постраждалої особи [PERSON] на дві доби у зв`язку зі скоєнням домашнього психологічного та фізичного насильства; рішення Оболонського районного суду м.Києва від 23 лютого 2021 року у справі № 756/2725/21, яким ухвалено видати обмежувальний припис строком на три місяці стосовно [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , яким визначити такі заходи тимчасового обмеження: заборонити [PERSON] наближатися на відстань, менше ніж 100 метрів до місця проживання, перебування, роботи, навчання [PERSON] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні розмови або контактувати з [PERSON] ; скріншоти СМС-повідомлень від заінтересованої особи на телефонні номери заявниці; записи телефонних розмов заінтересованої особи на телефонні номери заявниці за 24.11.2020, 24.10.2020, 27.08.2020, 28.08.2020, а також записи розмов заінтересованої особи у лікарні 21.08.2021, та за 25.07.2021, 10.09.2021. Суд під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів сторін, тощо. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. В постанові Верховного Суду від 26.08.2021 у справі № 202/267/21 зазначено, що суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України). Так, судом були досліджені надані заявником скріншоти СМС-повідомлень від заінтересованої особи на телефонні номери заявниці, з яких вбачаються висловлювання нецензурною лексикою та погрози зі сторони підписанта "Антон" до заявниці. Зі скріншотів видно, що особа, яка підписана "Антон" зазначає, що відчуває до заявниці агресію та ревнощі, пише про домінування та залякує застосуванням сили. Однак, судом встановлено, що вказані скріншоти СМС-повідомлень не містять дати, місяця та року, що унеможливлює встановлення час їх отримання. При цьому, у засіданні суду було з`ясовано, що вказані повідомлення мали місце починаючи ще з вагітності заявниці, про що було зазначено у засіданні суду заявницею та вони вже були предметом дослідження у судовій справі №756/2725/21 від 23.02.2021 року та слугували підставою для встановлення обмежувального припису відносно [PERSON] . У судовому засіданні були дослідженні також надані заявником разом із заявою про видачу обмежувального припису, записи телефонних розмов заінтересованої особи на телефонні номери заявниці за 24.11.2020, 24.10.2020, 27.08.2020, 28.08.2020, а також аудіозаписи розмов заінтересованої особи у лікарні 21.08.2021, а також за 25.07.2021, 10.09.2021. Однак частина звукозаписів, що містяться на електронному носії за 24.11.2020, 24.10.2020, 27.08.2020, 28.08.2020, вже також були предметом дослідження у судовій справі №756/2725/21 від 23.02.2021 року та слугували підставою для видання обмежувального припису відносно [PERSON] . Щодо аудіозаписів розмов заінтересованої особи у лікарні 21.08.2021, а також із заявником за 25.07.2021, 10.09.2021, слід зазначити, що з запису за 21.08.2021 вбачається, що [PERSON] спілкувався на підвищених тонах із заявником в медичному закладі, з метою побачити дитину, яка потратила до лікарні з опіками. Аудіозаписи від 25.07.2021 та 10.09.2021 якими зафіксовано перебіг розмов заявника із заінтересованою особою, не містять інформації про наявність погроз, переслідування, психологічного тиску, словесних образ, принижування, залякування тощо, щодо заявника зі сторони [PERSON] . Слід зазначити, що вказані докази не підтверджують конкретних фактів вчинення [PERSON] домашнього насильства у будь-якій формі відносно заявника та тим більше відносно дитини. На запитання суду, чи порушував [PERSON] покладені на нього обов`язки обмежувальним приписом, виданим на підставі рішення Оболонського районного суду м.Києва від 23 лютого 2021 року у справі № 756/2725/21, заявник повідомила, що [PERSON] не порушував покладені на нього обов`язки. Також у матеріалах справи відсутні докази того, що за період після закінчення дії обмежувального припису [PERSON] притягувався до адміністративної або кримінальної відповідальності за насильство в сім`ї, термінового заборонного припису стосовно нього у встановленому Законом порядку винесено також не було. Інших доказів суду заявником не було надано відносно того, що до [PERSON] слід застосувати обмежувальний припис. Відповідно до ч. 2 ст. 350-4 ЦПК України, у разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. Приймаючи до уваги скорочені строки розгляду справи та не подання заявницею клопотання про витребування доказів, суд позбавлений можливості отримати та дослідити інші докази, ніж ті, що надані заявницею. Суд, здійснивши аналіз зібраних доказів та пояснення заінтересованої особи, вбачає, що між останніми наявний конфлікт, який супроводжується взаємними образами та звинуваченнями. Такі стосунки колишнього подружжя не може бути розцінений судом як факт домашнього насильства, а відносини між чоловіком та дружиною, які мешкають окремо один від одного та не можуть мирно вирішити питання, щодо порядку участі у вихованні дитини, а ті сімейні сварки, які мали місце між сторонами, пов`язані виключно із спорами, які вирішувалися в судовому порядку, та не є такими, за умови яких суд прийшов би до висновку про наявність домашнього насильства та необхідність застосування відносно [PERSON] обмежувальних приписів з метою протидії домашньому насильству відповідно до статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, слід зазначити, що заявником в обґрунтування заявлених вимог покладено докази, які слугували підставою для видання Оболонським районним судом м.Києва обмежувального припису в лютому 2021 року. Матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можна було б констатувати те, що [PERSON] та дитина є постраждалими від домашнього насильства починаючи з моменту закінчення дії встановленого судом обмежувального припису у лютому 2021 році, станом на день звернення з цією заявою та її розгляду судом. За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Таким чином, оскільки заявник на виконання свого процесуального обов`язку не надала належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, у суду відсутні підстави для задоволення заявлених вимог, та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник як на підставу для задоволення заяви не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні заяви за її недоведеністю. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 9 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18, від 2 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц, від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19, від 5 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19, від 13 січня 2021 року у справі №369/7782/19. Згідно практики ЄСПЛ, суд нагадує, що жорстоке поводження має досягати мінімального рівня жорстокості, щоб підпадати під дію статті 3 Конвенції. Оцінка цього рівня жорстокості має відносний характер і залежить від сукупності обставин справи, таких, як: характер і контекст звернення, спосіб і метод його реалізації, тривалість звернення, його фізичні та психічні наслідки і, в деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого (див. Костелло Робертс проти Сполученого Королівства від 25 березня 1993 року, § 30, Серія A № 247 C і Кудла проти Польщі [БП], № 30210/96, § 91, ЄСПЛ 2000 XI). Також, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed