Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

У березні 2014 року Всеукраїнська громадська організація "Комітет конституційно-правового контролю України" звернулася до суду з позовом до ректора Київської державної академії водного транспорту ім. гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного Паніна Владислава Вадимовича про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок протиправних дій та бездіяльності. Свої вимоги мотивують тим, що між ними та [PERSON] 10 квітня 2012 року було укладено договір про надання юридичних послуг, за яким позивач повинен був у термін визначений п. 2.1.1 передати Виконавцю пакет документів для юридичної експертизи до 22 травня 2012 року. Листом від 10 травня 2012 року Київська державна академія водного транспорту ім. гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного відмовила в наданні пакету документів зазначеного у п. 1.2 договору, а тому позивачем було сплачено [PERSON] штраф за невиконання умов договору у розмірі 19 600 грн. Зазначили, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 січня 2013 року по справі № 2а-14893/12/2670 визнано протиправними дії та бездіяльність ректора Київської державної академії водного транспорту ім. гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного Паніна Владислава Вадимовича, пов'язаного з розглядом інформаційного запиту від 03 травня 2012 року за № 29/2. Крім того, вказали, що ними під час розгляду справи в Окружному адміністративному суді м. Києва було понесено витрати на оплату юридичних послуг пов'язаних із підготовкою позовної заяви до суду та вчинення інших процесуальних дій. Позивач у позовній заяві також вказує на те, що йому внаслідок протиправних дій відповідача було завдано моральну шкоду. Посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій та бездіяльності відповідача, позивачу було заподіяно збитки, які не були відшкодовані в добровільному порядку, Всеукраїнська громадська організація "Комітет конституційно-правового контролю України" просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у сумі 24 850 грн., моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн. та судовий збір. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі, з тих же підстав просила його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та необгрунтованість. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. У судовому засіданні представник позивача, як на підставу своїх вимог, які обґрунтовує ст. ст. 22, 1166 ЦК України зазначала, що 10 квітня 2012 року між ними та [PERSON] було укладено договір про надання юридичних послуг, за яким позивач повинен був у термін визначений п. 2.1.1 передати Виконавцю пакет документів для юридичної експертизи до 22 травня 2012 року. Листом від 10 травня 2012 року Київська державна академія водного транспорту ім. гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного відмовила в наданні пакету документів зазначеного у п. 1.2 договору, а тому позивачем було сплачено [PERSON] штраф за невиконання умов договору у розмірі 19 600 грн. (а.с. 11-17). Судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 січня 2013 року по справі № 2а-14893/12/2670 визнано протиправними дії та бездіяльність ректора Київської державної академії водного транспорту ім. гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного Паніна Владислава Вадимовича, пов'язаного з розглядом інформаційного запиту від 03 травня 2012 року за № 29/2 (а.с. 6-10). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача реальних збитків. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, частинами першою і другою якої передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно роз'яснень у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зазначено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, для відшкодування збитків необхідно встановити і довести такі факти: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина заподіювача шкоди. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Таким чином, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв'язку між порушенням права й збитками. Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив суму у розмірі 19 600 грн., яку він просить стягнути з відповідача, [PERSON] за невиконання Всеукраїнською громадською організацією "Комітет конституційно-правового контролю України" умов договору. Тобто між позивачем та [PERSON] існували договірні відносини, про які відповідач не знав та не міг знати. Позивач сплатив дану суму за невиконання своїх зобов'язань. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, сплачена позивачем сума, яка була передбачена договором про надання юридичної допомоги, не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, позивачем не доведено та не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та сумою, яка була сплачена позивачем за невиконання ними ж умов договору. Не підлягають також стягненню з відповідача витрати на оплату юридичних послуг пов'язаних із підготовкою позовної заяви до суду та вчинення інших процесуальних дій, які були понесені позивачем під час розгляду справи в Окружному адміністративному суді м. Києві, оскільки віднесення позивачем до складу збитків витрат на юридичну допомогу суперечить вимогам закону, зокрема положенням ст. 22 ЦК України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру. Крім того, суд вважає, що відсутній причинно-наслідковий зв'язку між поведінкою відповідача та збитками позивача у вигляді суми оплати наданих позивачу юридичних послуг. Крім того, згідно ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Поняття судових витрат і порядок їх стягнення у адміністративному судочинстві визначаються у гл. 7 КАС України. Таким чином, питання щодо стягнення даних судових витрат та витрат, пов'язаних з розглядом справи може дати лише той адміністративний суд, який розглядав справу, оскільки склад та розмір витрат, пов'язаних з розглядом справи входить до предмета доказування у справі. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають з наступних підстав. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно до роз'яснень у п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Так як, відсутні підстави стверджувати, що витрати понесені позивачем були з вини відповідача, то і відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено її спричинення. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження факту заподіяння відповідачем моральної шкоди позивач не надав. Оцінивши докази, які наявні у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" до ректора Київської державної академії водного транспорту ім. гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного Паніна Владислава Вадимовича про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок протиправних дій та бездіяльності задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed