Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

22.02.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, посилаючись на те, що з жовтня 2004 року він добросовісно і відкрито володіє нежитловою будівлею площею 175 кв.м по вул. Українська, 12, смт. Згурівка Київської області. Керівництво [PERSON] селищної ради не заперечувало щоб позивач користувався спірною будівлею. Позивач неодноразово звертався до [PERSON] селищної ради з питання надання дозволу на користування зазначеною будівлею, з метою подальшого укладення договору оренди земельної ділянки для її обслуговування. Питання оренди земельної ділянки вирішено не було через невизначеність власника будівлі. В приміщенні спірної будівлі позивач організував пункт прийому склотари. Кожного року згідно рішення [PERSON] селищної ради позивач здійснює благоустрій навколо вищевказаної будівлі, що підтверджується повідомленням в районній газеті «Панорама», де зазначено, що за ним закріплено територія земельної ділянки в бік Каштанової алеї довжиною 20 м від колишньої майстерні ПТУ-24, тобто вищевказаної нежитлової будівлі. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю площею 175 кв.м за адресою вул. Українська, 12, смт. Згурівка Київської області. 18.03.2016 року представник відповідача [PERSON] селищної ради [PERSON] подала до суду письмові заперечення проти позову, в якому позовні вимоги не визнала повністю, виходячи з наступного. Позивач зазначає, що з жовтня 2004 року добросовісно і відкрито користується спірним майном, проте доказів давності і добросовісності такого користування до суду не надав. Позивачем не вживались заходи для поліпшення стану будівлі, яка постійно руйнується та становить небезпеку для життя і здоровя людей, які в ній працюють та проходять повз. Спірна нежитлова будівля не знаходилась і не знаходиться на балансі селищної ради. Нежитлова будівля являє собою колишню майстерню СПТУ-4, яка у 1999 році була знята з балансу навчального закладу. На даний час спірне майно не має ні власника, ні балансоутримувача, а тому вважається безхазяйною річчю, право власності на яку набувається в порядку, визначеному ст. 335 ЦК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовну заяву підтримали повністю. Представник відповідача [PERSON] селищної ради [PERSON] позовні вимоги не визнала повністю, підтримала подане до суду заперечення. Свідок [PERSON] показала, що в 2004 році позивач [PERSON] організував в приміщенні колишньої майстерні СПТУ-4 по вул. Українська в смт. Згурівка пункт прийому склотари. Зазначені приміщення були покинутими та не використовувались училищем. З 2004 року по даний час позивач добросовісно і відкрито володіє вказаним приміщенням. Жодних заперечень з боку територіальної громади селища щодо користування нежитловою будівлею позивачем до лютого 2016 року не було. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні дали покази, аналогічні показам [PERSON] Свідок [PERSON] показав, що в період з 2006 року по 2010 рік був головою [PERSON] селищної ради. Колишні майстерні СПТУ-4 по вул. Українська в смт. Згурівка на баланс [PERSON] селищної ради за його головування не передавались. Дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами встановлено, що ДНЗ «[PERSON] професійний ліцей» є правонаступником ПТУ № 24, яке в свою чергу є правонаступником СПТУ-4, що встановлено письмової інформації ДНЗ «[PERSON] професійний ліцей» № 83 від 30.03.2016 року (а.с.37). Колишні майстерні СПТУ-4 у 1999 році зняті з балансу училища, що встановлено з письмової інформації ДНЗ «[PERSON] професійний ліцей» № 83 від 30.03.2016 року (а.с.37). Нежитлові приміщення по вул. Українська, 12, смт. Згурівка Київської області на балансі ДНЗ «[PERSON] професійний ліцей» не перебувають (копія письмової інформації ДНЗ «[PERSON] професійний ліцей» № 60 від 03.02.2016 року а.с.29). Право власності на обєкт нерухомого майна, що розташований по вул. Українська, 12, смт. Згурівка Київської області не реєструвалось (лист КП КОР «Лівобережне БТІ» № 98 від 02.03.2016 року а.с.25). Позивачем [PERSON] в нежитловому приміщенні колишньої майстерні СПТУ-4 (ПТУ-24) облаштовано пункт прийому склотари (фотоматеріали а.с.7-8, договір перевезення вантажу а.с.42-43). Позивач залучався [PERSON] селищною радою до упорядкування та утримання території лісопаркової зони від колишньої майстерні СПТУ-4 в сторону каштанової алеї довжиною 20 метрів, як особа яка використовує для здійснення підприємницької діяльності (прийом склотари) приміщення колишньої майстерні СПТУ-4, що встановлено з копій оголошень в [PERSON] районній газеті «Панорама» за 2012, 2014, 2015 рік (а.с.9-11). Позивач [PERSON] 14.02.2016 року звертався до [PERSON] відділення поліції по факту вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України, а саме проведення селищною радою демонтажу нежитлової будівлі, частиною якої користується позивач (заява про вчинення злочину а.с.12). Приміщення, в якому знаходились колишні майстерні СТПУ-4 (ПТУ-24) були зареєстровані за адресою [INFO], адреса вул. Українська, 12, смт. Згурівка Київської області не присвоювалась жодному з обєктів нерухомості, розташованих на території смт. Згурівка, що встановлено з письмового повідомлення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради № 02-41-306/415 від 22.07.2016 року (а.с.81). З викопійовки з стереофотозйомки 1987 року смт. Згурівка встановлено місце розташування спірної нежитлової будівлі (а.с.100). З плану будинку наданого позивачем вбачається, що основна площа будівлі становить 148,50 кв.м, площа забудови 175 кв.м (а.с.6). З висновку експерта № 72 від 29.09.2016 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи встановлено, що у звязку із неможливістю точної ідентифікації обєкта нерухомості (поштової адреси) нежитлової будівлі, яка є предметом позову, відсутністю даних щодо функціонального призначення будівлі, неможливістю визначення функціонального призначення будівлі, відсутністю інженерних комунікацій, визначити технічний стан спірної будівлі та її придатність до експлуатації не вбачається за можливе (а.с.85-93). Відповдно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи з положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути , в тому числі, визнання права. В силу ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що відповідно до\~частини першої статті 344 ЦК\~України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно ч. 1 ст. 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» , враховуючи положення\~статей 335\~і\~344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Згідно ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. В силу ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. В силу ч.ч. 3,4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи добуті в судовому засіданні доказ, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України випливає, що для визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, позивачем має бути доведено такі обставини, як законний обєкт володіння, добросовісність, відкритість, давність володіння і його безперервність. При визначенні житлових і нежитлових приміщень потрібно керуватися державними будівельними нормами ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення" та ДБН В.22-9-99 "Громадські будинки та споруди", а також нормативними вимогами державних наглядових органів із забезпеченням проектами стійкості будівель, надійності їх експлуатації, протипожежної безпеки, екологічних та санітарно-гігієнічних правил і норм щодо складових частин комплексу та їх функціональної належності. Нежитлове приміщення - це відокремлене в натурі приміщення для використання в цілях не пов"язаних з мешканням в цьому приміщенні, яке є самостійним нерухомим майном і об"єктом цивільних прав. В судовому засіданні позивач не надав доказів на підтвердження законності об"єкта володіння нежитлової споруди. З наданих суду доказів неможливо ідентифікувати об"єкт володіння позивача, зокрема його адресу розташування, технічні характеристики, можливість використання за цільовим призначенням та взагалі існування об"єкта володіння, як нерухомого майна нежитлового приміщення. Оскільки позивачем не було доведено законність обєкта володіння, як необхідної обставини для визнання за ним права власності за набувальною давністю, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed