Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що відповідно до укладеного договору № MKRWGA00000155 від 22.11. 2007 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 22418,81 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення - 21.11. 2017 року. Згідно умов вищевказаного кредитного договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен здійснювати щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотках, комісії та інші витрати. У порушення умов кредитного договору, [PERSON], як позичальник зобов'язання за таким належним чином не виконував, що призвело до збитків банку та виникнення заборгованості, яка станом на 05.09. 2014 року, становить 65683,98 доларів США, яка складається з 19506,96 доларів США - заборгованість за кредитом; 9804,75 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2400 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 30825,89 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань; 19,50 доларів США - штраф (фіксована частина); 3126,88 доларів США - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань позичальником [PERSON], за кредитним договором, 22.11. 2007 року, між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачами [PERSON] та [PERSON], було укладено договір іпотеки № MKRWGA00000155, згідно якого, відповідачі передали в іпотеку житловий будинок літери А загальною площею - 196,57 кв. м, житловою площею - 66,36 кв. м, що розташований за адресою: м. Рахів, [ADDRESS] Закарпатської області. На підставі наведеного, позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKRWGA00000155 від 22.11. 2007 року, в розмірі 65683,98 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 05.09. 2014 року, складає 842068,63 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в предметі іпотеки. Стягнути з відповідачів на їх користь судові витрати. Заочним рішенням Рахівського районного суду від 10.12. 2014 року, позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено частково. Ухвалою суду від 29.01. 2015 року, за заявою відповідачів [PERSON] та [PERSON], вищевказане заочне рішення суду було переглянуто, ухвалою суду від 29.01. 2015 року скасовано та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача - ПАТ КБ "Приватбанк", в судове засідання не з'явився, однак представник банку Олексик В.В., надіслав суду заяву у виді електронного повідомлення, в якій просить справу розглянути бей його участі, позовні вимоги підтримують. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з'явилися, їх представник [PERSON], в судовому засіданні, позовні вимоги не визнала, просить у задоволенні позову відмовити з підстав застосування судом строку позовної давності, оскільки з моменту невиконання позичальником кредитних зобов'язань і до часу звернення банку до суду з позовом минув трирічний строк позовної давності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON], позовні вимоги не заперечував. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № MKRWGA00000155 від 22.11. 2007 року, за яким банк надав останньому кредит в сумі 22418,81 доларів США доларів США, із зобов'язанням повернути ці кошти та проценти за користування ними в строк та на умовах, передбачених кредитним договором. Кредитний договір було укладено на строк десять років, кінцевим терміном повернення якого, 21.11. 2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між відповідачами [PERSON] та [PERSON], та ПАТ КБ "Приватбанк", 22.11. 2017 року, було укладено договір іпотеки. Згідно умов вказаного договору, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним з [PERSON], відповідачі передали в іпотеку житловий будинок літери А, загальною площею 196,57 кв. м, житловою площею 66,36 кв. м., розташованого за адресою: м. Рахів, [ADDRESS] Закарпатської області. Предмет іпотеки належить відповідачам, як іпотекодавцям на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності. Предмет іпотеки оцінено сторонами на суму 144 300 гривень. Згідно ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Відповідно до розрахунку по кредитній заборгованості позичальника [PERSON], станом на 05.09. 2014 року, загальна заборгованість становить 65683,98 доларів США, що еквівалентно 842068,63 гривень, яка складається з залишку заборгованості за кредитом в розмірі 19506,96 доларів США; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 9804,75 доларів США; 2400 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 30825,89 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи, згідно умов Кредитного договору - 19,05 доларів США - штраф (фіксована частина) та 3126,88 доларів США - штраф (процента складова). Офіційний курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України станом на 05.09.2014 р., становив 12,82 за один долар США. За вимогами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 30 ЗУ "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом ст. 7, 33 ЗУ "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекоотримувач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, в тому числі, на підставі рішення суду. За умовами договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію у випадку невиконання позичальником зобов'язань в строки передбачені кредитним договором, а саме, при повному або частковому неповерненні у строки встановлені кредитним договором суми кредиту, та/або при несплаті або частковій несплаті в строки передбачені кредитним договором сум відсотків за користування кредитом, сум винагороди за надання фінансового інструменту. Як встановлено судом, третьою особою [PERSON], як позичальником, не виконувалися зобов'язання в строки та на умовах, передбачених кредитним договором, у зв'язку з чим, ПАТ КБ "Приватбанк", набуло право звернути стягнення на предмет іпотеки та на пред'явлення позову про звернення стягнення саме в матеріальному розумінні. Однак, представником відповідачів заявлено клопотання про застосування судом строку позовної давності та у зв"язку з чим у задоволенні позову відмовити, вирішуючи таке, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Як вбачається з п. 7.1. Кредитного договору, термін дії договору складає 10 років, - з 22.11. 2007 року по 21.11. 2017 року, тому враховуючи, що між сторонами існують правовідносини з кредитних зобов'язань саме з визначеним строком, строк виконання зобов'язання закінчується 21.11. 2017 року, тому саме з вказаної дати слід обчислювати перебіг строку позовної давності з позицій ч. 5 ст. 261 ЦПК України. З наведеного чітко вбачається, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки датою звернення позивача за захистом порушених прав є день 08.10. 2014 року, тому за таких обставин, застосування строку позовної давності, як підстава відмови у позові, задоволенню не підлягає. Враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] забезпечили власним майном (будинком) виконання кредитних зобов'язань позичальником [PERSON], останнім свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконано, принаймні відповідачами жодних доказів на протилежне не представлено, строк позовної давності не підлягає застосуванню, тому суд вважає, що позовну вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки слід задовольнити. Поряд з цим, позов в частині виселення відповідача та інших осіб з предмету іпотеки задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. За змістом частин 1 і 2 ст. 40 ЗУ "Про іпотеку", виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця із дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У даному випадку законодавець вимагає від іпотекодержателя вчинення дій після прийняття рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення, що полягають у надісланні всім мешканцям письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця. Зазначене письмове попередження повинно бути надіслано в такий спосіб, який би свідчив про отримання такого всіма мешканцями, і з цього можна зробити беззаперечний висновок про їх належне повідомлення щодо добровільного ними звільнення житлового приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. А в разі невиконання такої вимоги всіма мешканцями добровільно, їх примусового виселення на підставі рішення суду. Зазначений висновок узгоджується та не суперечить роз'ясненням, які містяться в п. 43 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". Натомість, суд констатує той факт, що позивачем вищевказану процедуру прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не дотримано. Суду не надано жодних доказів отримання письмового попередження банку про звільнення предмета іпотеки особами, які проживають у ньому. Крім того, позивачем не надано жодних доказів того, хто саме проживає у будинку, що є предметом іпотеки, чи зареєстрований у ньому, а рішення суду не може стосуватися невизначеного кола осіб. У зв'язку з вищенаведеним, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про виселення слід відмовити. Окрім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із частковим задоволенням позову, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, підлягають до стягнення, в користь ПАТ КБ "Приватбанк" судові витрати в сумі 3654,00 гривень.

Outcome: partial