Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

14 березня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Ясинуватського району Донецької області, головного територіального управління юстиції в Донецькій області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, в якому вказав, що 11 грудня 2012 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді: - земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована території [PERSON] сільської ради Ясинуватського району Донецької області; - житлового будинку №15 по вул. Молодіжній в селі Ласточкине Ясинуватського району Донецької області. У встановлений законом строк позивач звернувся до Авдіївської державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Мати позивача - дружина померлого [PERSON] відмовилася від належної їй спадщини на користь позивача та на користь його рідного брата [PERSON], який спадщину не прийняв і на неї не претендує. 24 травня 2014 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Під час оформлення права власності на будинок зясувалося, що батько позивача за життя не зареєстрував право власності на нерухомість. Позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на будинок №15 по вул. Молодіжній в селищі Ласточкине Ясинуватського району Донецької області з належними до нього господарчими спорудами. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Ясинуватського району Донецької області у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує проти заявленого позову. Представник відповідача головного територіального управління юстиції в Донецькій області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Надав суду заперечення проти позову, просить відмовити в позові в частині предявлення вимог до головного територіального управління юстиції в Донецькій області. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-АВ №228528, виданого 02 січня 1968 року [PERSON] сільською радою Ясинуватського району Донецької області на підставі актового запису про народження №39 від 02 січня 1968 року, [PERSON] є сином [PERSON] (а.с.48). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО №658550, виданого 13 грудня 2012 року виконкомом [PERSON] сільської ради Ясинуватського району Донецької області на підставі актового запису про смерть №30 від 13 грудня 2012 року, [PERSON] помер 11 грудня 2012 року у селищі Ласточкине Ясинуватського району Донецької області (а.с.6). На момент смерті [PERSON] за даними погосподарських книг [PERSON] сільської ради Ясинуватського району був головою домогосподарства №15 по вул. Молодіжній в селище Ласточкине Ясинуватського району Донецької області (а.с.47). У встановленому законом порядку позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька. Але постановою державного нотаріуса Шахтарської державної контори (у звязку з виконанням обовязків державного нотаріуса Авдіївської державної нотаріальної контори) від 30 травня 2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. Суд, проаналізувавши докази по справі, вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на спадщину підлягають задоволенню частково. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] виконав всі умови, передбачені законом, для прийняття спадщини як спадкоємець першої черги. Дружина померлого [PERSON] відмовилася від своєї частки у спадщині на користь синів спадкодавця [PERSON] та [PERSON] Інший син спадкодавця [PERSON] спадщину не прийняв. Але позивач позбавлений права отримати свідоцтво про право на спадщину у встановленому законом порядку через причини, які від нього не залежать. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Суд встановив, що в технічному паспорті на житловий будинок №15 по вул. Молодіжній в селищі Ласточкине Ясинуватського району Донецької області, який був виданий 27 березня 1988 року, власником був вказаний спадкодавець [PERSON] (а.с.29). Проаналізувавши докази, суд вважає, що є всі законні підстави для визнання за позивачем права власності на цей житловий будинок, оскільки право власності на нього за [PERSON] було зареєстровано у відповідності до законодавства, яке діяло на час його прийняття в експлуатацію. Проте, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до неналежного відповідача в особі головного територіального управління юстиції в Донецькій області, оскільки належним відповідачем є [PERSON] сільська рада Ясинуватського району Донецької області, оскільки нерухоме майно знаходиться на території цієї сільської ради, а інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Тому суд вважає, що у задоволенні позову до головного територіального управління юстиції в Донецькій області необхідно відмовити.

Outcome: partial