Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину. Позовні вимоги мотивовано тим, що батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі, який на даний час між ними розірвано. Під час спільного проживання в них народилася дочка - [PERSON], [INFO], що являється позивачкою у справі. На сьогоднішній день вона є повнолітньою та навчається у Буковинському державному медичному університеті, являється студенткою 2-го курсу денної форми навчання за контрактом по спеціальності "Лікувальна справа". Згідно угоди №74/3066Л про підготовку фахівця з повною вищою медичною освітою, договору про підготовку фахівця №40 від 28.08.2015, загальна вартість освітньої послуги за весь термін навчання становить 125400 гривень. Тривалість навчання складає 6 років, за кожний рік навчання потрібно сплачувати значні кошти. На даний час мати позивачки не має постійного місця роботи та тимчасово перебуває на сезонних роботах. Отримані нею кошти не покривають всіх витрат, необхідних для навчання позивачки, якими є оплата за навчання, оплата за місце проживання, витрати на проживання, в тому числі на харчування, одяг, навчальні посібники, тощо. Сама ж позивачка ніде не працює, оскільки постійно зайнята навчальним процесом, отже фактично сама себе утримувати вона не має змоги. Відповідач, як батько позивачки не надає жодної матеріальної допомоги на її утримання та навчання. При цьому, як їй відомо, він працевлаштований в ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", Дочірне підприємство "Закарпатський облавтодор" філія "Рахівська дорожньо-експлуатаційна дільниця", отже є працевлаштованою особою, тому на думку позивачки має можливість надавати їй матеріальну допомогу на період навчання. На підставі наведеного, просили суд винести рішення, яким, стягувати, щомісячно з відповідача на користь та утримання позивачки, аліменти, в розмірі 1/2 частини з усіх видій його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути з відповідача всі судові витрати по справі. Позивачка, [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Представник позивачки [PERSON] надала суду заяву, в якій просить дану справу розглянути у її відсутності та у відсутності позивачки. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити. Відповідач, [PERSON], повторно в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином рекомендованими листами, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, причини його неявки суду не відомі. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі, який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 12 жовтня 2010 року між ними розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис №58 від 08 червня 2000 року. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина: дочка [PERSON] - [INFO], а саме позивачка по справі, яка наразі являється повнолітньою, що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від [INFO]. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, за загальним правилом, батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, тобто, до 18 років. Проте, існують випадки, коли право на утримання мають також повнолітні діти, як це передбачено ст. 199 СК України. Підставою виникнення обов'язку батьків щодо утримання повнолітніх дітей в даному випадку є такий склад юридичних фактів: походження дітей, продовження повнолітніми дітьми навчання, потреба повнолітніх дітей у зв'язку з продовженням навчання в матеріальній допомозі, здатність батьків таку допомогу надавати. Сукупність цих фактів утворює юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення зазначеного аліментного зобов'язання. У разі відсутності хоча б одного з наведених вище фактів аліментне зобов'язання, пов'язане з утриманням батьками своїх повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не виникає. У випадку наявності зазначених підстав, батьки зобов'язані утримувати дитину, яка навчається, до досягнення нею 23 років. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Аналогічне роз'яснюється Постановою Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так, позивачкою заявлена вимога про стягнення з [PERSON], аліментів на її утримання на період навчання у вищому навчальному закладі, але не більше як до 23 річного віку. Відповідно до довідки №2921 від 17 жовтня 2016 року [PERSON], є студенткою ІІ курсу денної державної форми навчання медичного факультету, за спеціальністю "лікувальна справа" Буковинського державного медичного університету. З угоди №74/3066Л про підготовку фахівця з повною вищою медичною освітою вбачається, що вартість освітньої послуги становить 125400 грн. за весь період навчання або 20900 гривень за навчальний рік. В теперішній час відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги позивачці на її навчання. Згідно довідки виконавчого комітету Рахівської міської ради № 5059 від 18 жовтня 2016 року [PERSON] перебуває на утриманні своєї матері [PERSON]. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, позивачка проживає разом з матір'ю в будинку бабусі та дідуся, сім'я проживає в умовах середнього статку. Батько позивачки [PERSON] утриманням дочки не займається. У відповідності до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Окрім того, при визначенні розміру аліментів на період навчання, слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. (Постанова Судової палати в цивільних справах ВСУ від 24 лютого 2016 року №6-1296цс15). Як вже було встановлено, позивачка навчається у вищому навчальному закладі на денній форма навчання, отже вона не в змозі мати самостійний заробіток, через постійну зайнятість у навчальному процесі і тому потребує матеріальної допомоги до отримання відповідної спеціальності у вищому навчальному закладі. Таким чином, враховуючи насамперед інтереси дитини, її матеріальне благополуччя, прагнення отримати освіту, а також приймаючи до уваги матеріальне становище позивачки, а саме те, що вона не має доходу, знаходиться на повному утриманні матері, яка не має постійного місця роботи, і матеріальне становище відповідача, який є працездатним, зі слів позивачки є працевлаштованим, а саме працює в ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", Дочірне підприємство "Закарпатський облавтодор" філія "Рахівська дорожньо-експлуатаційна дільниця", однак отримати відомості про його заробітну плату суду не вдалося, так-як на неодноразові запити суду, підприємство в якому працює відповідач, жодної відповіді не надало. Відповідач не надав суду жодних відомостей про наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Виходячи із принципу розумності та справедливості суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з [PERSON], аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON], до закінчення нею навчання у вищому навчальному закладі, але не більше ніж до 23 років, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу). щомісячно, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, як того вимагає п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України. Аліменти на утримання дитини згідно ст. 191 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку з 05 грудня 2016 року. Крім того, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача в спеціальний фонд Державного бюджету України, слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 гривень а також на користь позивачки 2320 гривень витрат за професійну правничу допомогу, вартість якої стверджена квитанцією до прибуткового касового ордера від 28.11.2016 та розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу.

Outcome: partial