Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

18.11.2013 року за вх. № 15587 [PERSON] звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-Центр» про застосування наслідків нікчемності правочину шляхом стягнення коштів. В позові [PERSON] зазначає, що в кінці червня 2012 року він побачив оголошення відповідача в газеті, в якому говорилося про надання позики під невеликі відсотки для купівлі різного роду товарів. Після чого він звернувся в представництво відповідача в місті Києві для надання йому позики. 05 липня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір № 002286 про надання позики за умовами діяльності Програми «Кредо-Центр». Він виявив бажання отримати в позику 70 000 гривень, для придбання будівельних матеріалів. Кожний з них взяв на себе зобов'язання відповідно до умов цього договору. Він зобов'язувався сплатити реєстраційний платіж, а також сплачувати щомісячно чисті платежі. Відповідач гарантував сумлінне виконання взятих на себе зобов'язань і надання позики з розстроченням платежу. Умовами договору передбачалось отримання ним позики в розмірі 70 000 гривень. Але умов договору відповідач не виконав. Ним було сплачено 7 000 грн. одноразового реєстраційного платежу та 2334.34 грн. наступних платежів. Також ним було понесено збитків на суму 23,35 грн., які ним було сплачено за послуги банку. Ніяких дій, спрямованих на отримання позики, відповідач не здійснив. Були одні лише обіцянки. 18 жовтня 2012 року він звернувся до TOB «Кредо-Центр» із заявою про розірвання договору № 002286 від 05 липня 2012 року, в якій вказав, що TOB «Кредо-Центр» не виконало жодного зобов'язання і кошти, які були ним сплачені, залучені незаконним шляхом, тому просив повернути йому суму коштів сплачених на виконання даного договору. 15 січня 2013 року TOB «Кредо-Центр» надіслало йому листа, в якому повідомило його, що його заява була розглянута, договір було розірвано та згідно умов договору йому не буде відшкодовано жодних платежів. Наприкінці 2012 року він звернувся до Деснянського РУ ГУМВС України в місті Києві із заявою про вчинення шахрайства з боку службових осіб TOB «Кредо-Центр». 23.08.2013 року Деснянським РУ ГУМВС України йому було повідомлено, що кримінальне провадження 1201000030000168 від 22.11.2012 року за ст. 190 ч. 1 КК України, було закрите 29.12.2012 року на підставі ст. 110, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Тому він змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими умовами договору є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Предметом договору є надання компанією, яка діє від свого імені в інтересах і за рахунок клієнта, системи послуг, спрямованих на придбання Клієнтом Товару, зазначеного в додатку № 1 до цього договору, на умовах (додаток № 2 до договору). Клієнт оцінює вигідність придбати товар за попередньо накопичені ним кошти, можливість отримання у власність лише частково сплаченого майна з наступним погашенням його залишкової вартості протягом достатнього для клієнта періоду часу з мінімальними адміністративними витратами. Згідно п. 1.3 даного договору, разом із підписанням цього договору, клієнт визначає орієнтовану вартість товару, яка становить 70 000.00 грн. Згідно п. 3.1 даного договору клієнт зобов'язаний сплатити одноразово реєстраційний платіж при підписанні договору та комісійний платіж відповідно до відсотку зазначеного в додатку № 1 до договору, на оформлення всіх необхідних документів за проведення заходів, пов'язаних з виконанням умов договору, проведенням видачі коштів, придбання товару клієнтом та оформлення відповідної документації. Згідно п. 3.2. Клієнт зобов'язаний щомісячно сплачувати чистий платіж (платежі, за рахунок яких Компанія здійснює оплату Товару); адміністративні витрати (плата за послуги Компанії, пов'язані з організацією діяльності). Згідно п. 3.5 Загальних умов програми «Кредо-Центр» сплата Чистих платежів, Адміністративних витрат здійснюється відповідно до реквізитів, вказаних Товариством не пізніше 15 (п'ятнадцятого) числа кожного місяця. Таким чином, на позивача згідно з договором покладено обов'язок суворо дотримуватись умов договору, а виконання умов договору з боку відповідача залежить від власної волі відповідача, до того ж, для відповідача не існує будь яких негативних наслідків невиконання відповвідачем обов'язку по договору. Такий істотний дисбаланс договірних прав завдає шкоди йому, позивачу, оскільки не зважаючи на сумлінне ставлення до своїх зобов'язань за договором, відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Як вбачається з п. 1.3. Додатку № 2 до Договору, Послуги, які є предметом Договору, надаються шляхом формування об'єднання клієнтів Загальної програми «Кредо-Центр», метою яких є придбання товару, зазначеного в Додатку № 1 до Договору. Згідно п. 4.7. Додатку № 2 до Договору, Право на отримання товару надаватиметься шляхом підрахунку Чистих платежів, з урахуванням графіку платежів. Пріоритетне становище має той Клієнт, у якого сплачена найбільша кількість чистих платежів. Відповідно до положень ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України від 12 травня 1991 р. № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, вказаний Закон прямо встановив недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. У разі якщо споживач сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, а суб'єкт підприємницької діяльності без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності відповідної системи, укладений між сторонами договір не є угодою про посередницьку діяльність; діяльність підприємця з реалізації такої системи є такою, що вводить споживача в оману. Згідно із п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Частиною 2 ст.215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Доказами по справі є квитанції, копії яких він додає до позовної заяви, згідно яких ним сплачено відповідачу 7 000 гривень одноразового реєстраційного платежу та 2334.34 гривні наступних платежів, 23,35 гривень ним було сплачено комісії при прийомі платежів, копія договору та умов діяльності програми «Перший Страховий Банк». Просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору № 002286 укладеного 05 липня 2012 року між ним та TOB «Кредо-Центр». Стягнути з відповідача на його користь 9357,69 гри. понесених ним збитків. Судові витрати покласти на відповідача. Просить звільнити його від сплати державного мита на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 29 січня 2014 року в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору № 002286 укладеного 05 липня 2012 року між [PERSON] і TOB «Кредо-Центр»; стягнути з відповідача на його користь 9357.69 гри. понесених ним збитків. Представник відповідача ТОВ «Кредо-Центр» Римар А.Р., який діє на підставі довіреності від 04 березня 2013 року, в судове засідання не з'явився, який про час і місце судового засідання повідомлений належним чином та який 07.02.2014 року за вх. № 1841 та від 19.02.2014 року за вх.№ 2480 надав до суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника ТОВ «Кредо-Центр». При цьому за вх. № 1842 від 07.02.2014 року і за вх.№ 1938 від 10.02.2014 року надав письмове заперечення, в якому заперечує проти задоволення позову посилаючись на те, що ТОВ «Кредо-Центр» є фінансовою установою, має ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Діяльність ТОВ «Кредо-Центр» пов'язана із наданням фізичним та юридичним особам системи оплатних послуг спрямованих на придбання клієнтами товарів (транспортних засобів, меблів, побутової, комп'ютерної та іншої техніки тощо) на умовах відповідної програми, що базується на принципі взаємодопомоги всіх клієнтів. Клієнтам надаються послуги, що спрямовані на придбання товару з розстроченням платежів на тривалий час, де не рідше одного разу на місяць визначаються клієнти, яким надається право на отримання товару. В подальшому товариством із накопичених від клієнтів грошових коштів надаються послуги щодо оплати товарів. Клієнти набувають товари у власність. 05 липня 2012 року між ТОВ «Кредо-Центр» та [PERSON] укладено договір № 002286. Договором, додатками № 1 та № 2 до договору передбачено щомісячну сплату внесків за товар, який передається клієнту в рамках укладеного договору, а не за можливість одержання права на купівлю товару. Позивач, підписавши договір підтвердив, що умови договору є зрозумілими, не обмежують його прав як споживача, сторонами досягнуто усіх істотних умов, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, зокрема сторони узгодили найменування товару - будівельні матеріали, вартість товару - 70000 грн., графік платежів - 60 місяців. На виконання умов договору позивачем сплачено реєстраційний платіж (10% від вартості товару) в сумі 7000 грн. 05.07.2012 року, а протягом наступних двох місяців - Чистий платіж в розмірі 1166 грн. 67 коп. 01.09.2012 року та в розмірі 1167 грн. 67 коп. 28.09.2012 року, як це передбачено Додатком № 1 до договору про надання послуг. Позивач від 18.10.2012 року дійсно звернувся із листом-заявою про розірвання Договору про надання послуг від 05.07.2012 року № 002286 шляхом його припинення в порядку п.10.1 Договору. Як наслідок ТОВ «Кредо-Центр» від 15.01.2013 року сповістило позивача про припинення дії Договору у спосіб та в порядку визначених п.4.1 статті Договору, статті 10 додатку до Договору з дотриманням процедури й порядку повернення внесених Клієнтом коштів, визначених п.10.2, п.10.3 статті 10 Додатку № 2 Договору. На момент розгляду даної цивільної справи Договір про надання послуг від 05.07.2012 року № 002286 розірвано з Позивачем, шляхом його припинення фактично. Враховуючи зазначене, посилання позивача на недійсність правочину та невідповідність укладеного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними у зв'язку з чим просять в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що 05 липня 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 002286 про надання послуг, та додатки № 1 та №2 до нього. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON], згідно договору та додатків до нього , 05 липня 2012 року сплатив реєстраційний платіж в сумі 7000 грн.00 коп., 05 липня 2012 року сплатив комісію банку за приймання готівкового платежу в сумі 35 грн. 00 коп., а 01.09.2012 року сплатив чистий платіж в сумі 1166 грн. 67 коп., 28.09.2012 року чистий платіж в сумі 1167 грн. 67 коп., ( а.с.50 -53), Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 р. по справі № 6-40 цс 13, зазначено, що в Законі України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до "пірамідальної схеми". Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару . Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів (Постанова ВСУ від 11.09.2013 р. по справі № 6-40 цс 13). Разом з тим, предметом укладеного 05 липня 2012 року між ТОВ «Кредо-Центр» (Компанія) та [PERSON] (Клієнт) договору № 002286 про надання послуг є надання компанією, яка діє від свого імені в інтересах і за рахунок клієнта, фінансової послуги з адміністрування фінансових активів, тобто - системи послуг, спрямованих на придбання клієнтом товару, зазначеного в додатку №1 до договору на умовах програми «Кредо-Центр» (додаток №2 до договору). Згідно умов договору ТОВ «Кредо-Центр» зобов'язується виконувати адміністрування Об'єднання Клієнтів та вчиняти певні правочини, які сприяють виконанню умов цього договору, та здійснювати наступні дії: зареєструвати договір клієнта; організовувати своєчасну оплату товару; організовувати та проводити видачу коштів, що надає право на купівлю та отримання клієнтом товару; здійснити оплату товару для клієнта, зазначеного в додатку № 1 до цього договору, та передати його клієнту; інші послуги зазначені в Умовах (додаток № 2 до договору). Найменування і вартість товару, порядок розрахунків, вид та розмір платежів, процедуру отримання товару, вибір товару та його передача, строк виконання зобов'язань, умови зміни та розірвання договору, а також інші умови сторони визначили і узгодили в договорі та додатках № 1 і № 2, які є невід'ємними складовими частинами договору. Зокрема, у додатку № 1 до договору від 05 липня 2012 року сторонами визначено анкетні дані клієнта - [PERSON], найменування товару - будівельні матеріали, вартість товару - 70000 грн., графік платежів - 60 місяців, чистий платіж 1166.67 грн., загальний платіж 1166.67 грн., реєстраційний платіж ( 10 % ) -7000.00 грн., комісійний платіж (5 %) -3500.00 грн. У ст. 3 договору передбачено, що клієнт зобов'язується сплатити одноразово реєстраційний платіж та комісійний платіж відповідно до визначеного відсотку, зазначеного в Додатку № 1 до договору, в якості сплати компанії винагороди та, на оформлення всіх необхідних документів за проведення заходів, пов'язаних з виконанням умов договору, проведенням виплати коштів на придбання товару клієнтом та оформлення відповідної документації; щомісячно сплачувати обов'язковий платіж - сукупність періодичних платежів, за рахунок яких компанія здійснює оплату товару, розмір яких визначається шляхом ділення вартості товару на кількість платежів, зазначених у графіку платежів (додаток №1 до договору), та адміністративні витрати - плата за послуги компанії, пов'язані з організацією діяльності. Тобто, договором передбачена щомісячна сплата внесків за товар, який передається клієнту на умовах, що визначені у додатках до договору, а не за можливість одержання права на купівлю товару. Відповідно до п. 6.2 ст. 6 договору ТОВ «Кредо-Центр» гарантує право клієнта [PERSON] на одержання товару, що зазначений в додатку №1 (будівельні матеріали), за умови виконання ним всіх зобов'язань. Отже, посилання позивача на те, що діяльність ТОВ «Кредо-Центр» за договором сторін від 05 липня 2012 року є функціонуванням «пірамідальної схеми» суперечить змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з відсутністю головних ознак «пірамідальної схеми» - безтоварність та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах придбавають товар усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками схеми є тільки в часі одержання товару кожним із них, за умови виконання своїх зобов'язань. Крім того, діяльність ТОВ «Кредо-Центр» з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття «фінансова послуга». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено поняття «фінансова послуга» - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-V1 "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч.1 ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 11-1 відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття "пірамідальна схема" та придбання товарів у групах. Якщо перше поняття є порушенням законодавства, то друге є легітимною підприємницькою діяльністю. Діяльність, яку здійснює ТОВ «Кредо-Центр», віднесена означеним Законом до надання фінансових послуг і Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 28.02.2013 року для ТОВ «Кредо-Центр» видано ліцензію серія АЕ №198424 на діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Спірний договір укладений 05 липня 2012 року і на час укладання договору з [PERSON] діяльність ТОВ «Кредо-Центр" відповідала вимогам законодавства Судом не приймаються до уваги доводи позивача щодо введення його в оману відповідачем при укладенні договору з підстав оплати не самого товару, а права купівлі товару та відсутності залучення власних коштів відповідача, наявності несправедливих умов договору виходячи з наступного. Згідно змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону). Відповідно до ч. 2 ст. 18 вказаного Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Тобто, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: а) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); б) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; в) умови договору завдають шкоди споживачеві. ( Постанова ВСУ від 11.09.2013 року по справі № 6-40 цс 13). Як встановлено в судовому засіданні позивач під час укладення договору отримав один примірник договору та додатки до договору. Зі змісту договору, додатків №1, №2 до договору вбачається, що отримавши примірник вказаних документів сторони цілком і у повному обсязі зрозуміли свої права та обов'язки, взяті по договору, визначили та погодили між собою розміри всіх платежів, передбачених договором та додатками, підтверджують дійсність своїх намірів. Клієнт заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення та консультації від представника ТОВ «Кредо-Центр», підтверджує, що надана йому інформація відповідає змісту договору та його додаткам і не суперечить їм; уважно прочитав, зрозумів договір та всі додатки до нього, правові наслідки і гарантує дійсність своїх намірів, добросовісність своїх дій по відношенню до інших осіб, співвласників, в тому числі подружжя, та отримав їх погодження та здійснення даного правочину, а також стверджує, що кошти, які сплачуються згідно з умовами договору не є об'єктом права спільної власності подружжя, що засвідчує своїм підписом. У п. 9.2 ст. 9 Додатку № 2 договору вказано, що сторони повністю розуміють значення та умови цього договору, його правові наслідки, підтверджують дійсність своїх намірів при його укладенні, а також те, що даний договір не носить характер фіктивного чи удаваного правочину, не є правочином зловмисним. Підписання договору та додатків до нього є свідченням того, що сторони дійшли повного порозуміння і визначили, що договірні умови є обов'язковими до виконання сторонами. Згідно п. 8.2 Договору, цей Договір може бути розірвано достроково однією із сторін. Позивач [PERSON] 18.10.2012 року звернувся із заявою до ТОВ «Кредо-Центр» про розірвання договору про надання послуг від 05.07.2012 року № 002286 шляхом його припинення в порядку п.10.1 Договору. ТОВ «Кредо-центр». Про припинення дії Договору у спосіб та в порядку, визначених в п.4.1 ст.4 Договору, ст. 10 Додатку № 2 до Договору з дотриманням процедури й порядку повернення внесених Клієнтом коштів визначених п.10.2, п.10.3 ст.10 Додатку № 2 до Договору. Як зазначає відповідач ТОВ «Кредо-Центр» в запереченні на позов від 07.02.2014 року за вх. № 1842, Договір про надання послуг від 07.07.2012 року № 002286 розірвано з позивачем, шляхом його припинення фактично. ( а.с. 8, 57 - 61). У п.10.2 ст. 10 Договору зазначено, що при розірванні договору: а) із загальної суми сплачених чистих внесків уримується штраф у вигляді 3 (трьох) чистих платежів. В п.10.3 ст.10 Договору зазначено, що при розірванні Договору Товариство не відшкодовує Клієнту сплачені ним Реєстраційний платіж, Комісійний платіж та Адміністративні витрати ні за яких умов. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В ч.3 ст. 10 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В ч.1 ст. 11 ЦПК України зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, суд дійшов висновку, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження позовних вимог, в межах яких розглядався позов, тому суд вважає в задоволенні позовних вимог [PERSON] застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору № 002286 укладеного 05 липня 2012 року між [PERSON] і товариством з обмеженою відповідальністю «Кредо - Центр» та стягнути з відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо - Центр» на користь позивача [PERSON] 9357 ( дев'ять тисяч триста п'ятдесят сім ) грн. 69 коп. понесених ним збитків - відмовити. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved