Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Городоцької сільської ради Вінницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Позов мотивував тим, що до [INFO] померла його мати [PERSON] . Рішенням Городоцької сільської ради від 9 липня 1994 року їй було передано у приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] розмірі 0,6099 га., в тому числі 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,3599 га. для ведення підсобного господарства. Після смерті матері я постійно користуюсь вищевказаними земельними ділянками, замовив технічну документацію на них, внаслідок чого землевпорядною організацію було надано точні дані площі та цільове призначення земельних ділянок а адресою Першотравнева 19. Так 0,2500 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,3599 га. для ведення особистого селянського господарства. [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері на земельну ділянку площею 1,8229 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, але на земельні ділянки які знаходяться біля будинку не може оформити спадкові права, тому що на дані землі були відсутні достатні правовстановлюючі документи у покійної матері. Зазначена обставина змушує звертатися до суду за захистом своїх прав та інтересів. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Представник відповідача Городоцької сільської ради Іллінецького району Вінницької області подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги сільська рада визнає, проти їх задоволення не заперечує та просить проводити розгляд справи у відсутність представника ради. За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Так, відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті фізичної особи, або оголошення її померлою. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] (а.с.8). До неоформленого спадкового майна покійної належить земельна ділянка площею 0,2500 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка площею 0,3599 га. для ведення особистого селянського господарства. Відповідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Копією свідоцтва про право на спадщину №1372 у спадковій справі №104/2013 (а.с.8), копією паспорта громадянина України позивача (а.с. 5-6) та копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 7) стверджується, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] який має право на спадкування. Відповідно до положень ст.ст. 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкодавцем за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації вищевказаної земельної ділянки. Зазначене рішення про приватизацію земельної ділянки прийнято в період чинності Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок». Згідно із статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. За статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243 св. 18 зазначив, що: «Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139- V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-V1). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України).» Згідно п.7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Таким чином враховуючи, що позивачем заявлено позовну вимогу відповідно якої він просить суд визнати за ними право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , що суперечить ст. 125 ЗК України, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed