Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач ОСББ "АКТИВ", в особі свого представника Богомаз А.П., звернулося до суду з вимогами до [PERSON] про визнання правочину недійсним, виселення та стягнення заборгованості за житлово- комунальні послуги перед ОСББ "Актив. В судовому засіданні представник позивача Богомаз А.П., який діє на підставі довіреності від 15.11. 2013 року ( а.с. 7) уточнив, доповнив позовні вимоги, підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав наведених у позовних вимогах. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. ст. 74- 77 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи від останнього через загальну канцелярію не надходило. Разом з тим, відповідачу у встановленому порядку направлялись судові повістки про виклик в судове засідання, однак всі вони повернулись за терміном зберігання ( а.с. 68; 74; 76). За приписами п.1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов"язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Також, відповідно до ч.2 п.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається : фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином ( ч.3 п. 5 ст. 74 ЦПК України). Разом з тим, у відповідності до вимог ст.76 ч. 3 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім"ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. Згідно ч.8 ст. 76 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою ( а.с. 77- 78). Суд вважає за можливим розглядати справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача Богомаз А.П., який діє на підставі довіреності від 15. 11. 2014 року ( а.с.7), вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "Актив", яке є неприбутковою організацією має на балансі 5 квартир для службових потреб, серед яких і квартира [ADDRESS], що підтверджується актом № 1/57 від 25.02. 2005 року ( а.с. 19). 04.06. 2008 року від імені голови правління ОСББ "Актив" [PERSON]. та відповідачем [PERSON] укладено договір найму службового житлового приміщення [ADDRESS] ( а.с. 14 -18). Згідно з ч.2 ст. 202 ЦК України вищезазначений договір найму службового житлового приміщення [ADDRESS] від 04.06. 2008 року є двостороннім правочином ( договором). У відповідності до вимог ст. 203 ч.2 ЦК Україна, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати ненобхідний обсяг цивільної дієздатності. Разом з тим, як встановлено в судовому засідання та з матеріалів справи, на момент укладання договору найму службового житлового приміщення [ADDRESS] від 04.06. 2008 року, [PERSON]. яка підписала вказаний договір від імені голови ОСББ "Актив" не мала на це юридичних повноважень, оскільки з 26.05. 2005 року на загальних зборах головою правління ОСББ "Актив" була обрана Горицька Надія Григорівна і являлася легітимним головою правління. Як встановлено Вищим адміністративним судом України від 18.12. 2008 року ( а.с. 9-12), що загальними зборами ОСББ "Актив" 26.05. 2005 року обране нове правління ОСББ "Актив", головою якого обрано Горицьку Надію Григорівну. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.02. 2007 року [PERSON] зобов"язано не чинити перешкоди правлінню обраному згідно рішення Загальних зборів ОСББ "Актив" від 26.05. 2005 року та зобов"язано передати майно ОСББ "Актив", печатку, ключі, оригінал Статуту ОСББ "Актив" та іншу документацію відповідно до вимог чинного законодавства новому правлінню. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.08. 2007 року та ухвалою Верховного Суду України від 12.03. 2008 року, вказане рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.02. 2007 року залишено без змін. Також, станом ще на 28.11. 2007 року гр. [PERSON]. вже не мала повноважень представляти ОСББ "Актив", як голова його правління. Такими повноваженнями була наділена гр. Горицька Надія Григорівна. Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, зміст договору найму службового житлового приміщення [ADDRESS] суперечить вимогам Житлового законодавства України, а саме, відповідач [PERSON] займав посаду в ОСББ "Актив" юрисконсульта, яка не входила до Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02. 1988 року № 37, яка і досі чинна в Україні. Разом з тим, квартира [ADDRESS] ніколи не мала і не має статусу службового житлового приміщення. Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК УРСР, п.3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37, жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Києві Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. Отже, сторони договору [PERSON]. та [PERSON] могли укласти оспорюваний договір лише при наявності спеціального ордера на ім"я [PERSON] на підставі рішення про надання службового жилого приміщення. Виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Києві Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення, що передбачено пунктами 21, 26 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 та ч.1 ст. 122 ЖК України. Таким чином, на момент укладання договору, громадянка [PERSON]. не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки не була легітимною Головою ОСББ "Актив", тобто остання не дотрималась однієї із суттєвих загальних вимог, додержання якої є необхідним для чинності правочину ( договору), що прямо передбачено ч. 2 ст. 203, ч.2 ст. 207 ЦК України. Як вбачається із роз"яснень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11. 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, тощо. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Із роз"яснень п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11. 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вбачається, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. А згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені ст. 203 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин) ( ст. 215 ч.3 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов"язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. На виконання вимог ст. 122 ч.3 ЦПК України та відповідно до статті 16 Закону України "Про захист персональних даних" за даними ВАДР ГУ МВС України за вх. № 21095 від 11.12. 2013 року ( а.с. 58) повідомив, що [PERSON], [INFO] року має місце реєстрації у [ADDRESS] з 17.05. 2013 року. Крім того, із пояснень в судовому засіданні представника позимвача встановлено, що відповідач крім реєстрації в м. Києві, має будинок [ADDRESS] Отже, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що договір найму службового житлового приміщення кв. [ADDRESS] укладений громадянкою [PERSON] від імені Голови ОСББ "Актив", як стороною наймодавця і фізичною особою громадянином [PERSON], як стороною наймача від 04.06. 2008 року необхідно визнати недійсним , а відповідач [PERSON] разом з членами його сім"ї та інших осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство підлягають виселенню з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Разом з тим, відповідач [PERSON] та члени його сім"ї, які постійно проживають разом із ним і ведуть спільне господарство і досі продовжують користуватися спірною квартирою, незважаючи на неодноразові тривалі вимоги виселитися із вказаного житлового приміщення як службового, за отримані житлово-комунальні послуги не сплачують у зв"язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01.11. 2013 року складає відповідно до розрахунку ОСББ "Актив" 2 613 гривень 32 коп. ( а.с. 8), яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені позивачем судові витрати на загальну суму, які складаються з судового збору у розмірі 688 грн. 20 коп. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial