Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції звернулося до суду із позовною заявою до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, [PERSON], [PERSON], в якій просить суд: заборонити державним виконавчим службам примусову реалізацію транспортного засобу марки «БМВ 5231» д/н [NUMBER], зареєстрованого 21 грудня 2005 року, який належить [PERSON]; скасувати ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська № 202/34802/13-ц від 24 жовтня 2013 року; звільнити з-під арешту заставлене майно, а саме транспортний засіб марки БМВ 5231 (BMW 5231), 2005 року випуску, колір - чорна перлина, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип транспортного засобу - ЛЕГКОВИЙ- СЕДАН-В державний реєстраційний [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], видане РП РЕВ 2-МІЖРАЙОННИМ ВІДДІЛОМ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 21.12.2005 року, який зареєстрований за [PERSON], накладеного постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 28 грудня 2011 року по ВП №30489291; витрати по справі покласти на відповідачів. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 16 грудня 2005 р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/65647/3178/73, згідно пунктів 1.1. - 1.3. якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 42 000 (сорок дві тисячі) доларів США 00 центів строком на 60 місяців з 16 грудня 2005 р. по 15 грудня 2010 p., а позичальник прийняв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,50 % річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту. Відповідно до п.1.3. Статуту Протоколом Загальних Зборів акціонерного поштово- пенсійного банку „Аваль" №36-36 від 21 квітня 2006 року прийнято рішення про зміну найменування акціонерного поштово-пенсійного банку „Аваль" на Відкрите акціонерне товариство „Райффайзен Банк Аваль". Відкрите акціонерне товариство „Райффайзен Банк Аваль" є правонаступником за всіма правами та обов'язками акціонерного поштово- пенсійного банку „Аваль". Протоколом загальних зборів акціонерів № 36-45 від 14 жовтня 2009 р. прийнято рішення про зміну найменування Відкритого акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" на Публічне акціонерне товариство „Райффайзен Банк Аваль". Публічне акціонерне товариство „Райффайзен Банк Аваль" є правонаступником за всіма правами та обов'язками Відкритого акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль". В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] був укладений договір застави транспортного засобу № 014/3178/73/98/3 від 21 серпня 2010 року, про передачу в заставу банку транспортного засобу марки «БМВ 5231», д/н [NUMBER], зареєстрованого 21 грудня 2005 року. 25 серпня 2014 року до банку звернувся [PERSON] та повідомив про те, що 14 листопада 2013 року постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Ковтун Д.В. при примусовому виконанні ухвали № 202/34802/13-ц виданої 24 жовтня 2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було накладено арешт майна [PERSON] та оголошено заборону на його відчудження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 35013714 від 23 лютого 2012 року також стало відомо про арешт рухомого майна [PERSON] в тому числі і предмету застави, що був накладений на підставі постанови державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 30489291 від 28 грудня 2011 року. На сьогоднішній день Позичальник, а саме [PERSON] не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором № 014/65647/3 від 16 грудня 2005 року, станом на 27 серпня 2014 року заборгованість складає 55 181,96 гривень та збільшується відповідно до статті 8 Кредитного договору. Оскільки єдиним забезпеченням за кредитним договором є транспортний засіб марки «БМВ 5231» д/н [NUMBER], що належить [PERSON], банк бажає скористатися правом наданим п. 8.2.2 Договору застави транспортного засобу №014/3178/73/98/3 від 21 серпня 2010 року та реалізувати його самостійно або прийняти у власність в рахунок виконання зобов'язання, однак зазначені арешти перешкоджають скористуватися правом, чим порушують інтереси та права банку як кредитора. Враховуючи вищезазначене, постанова про арешт майна боржника оголошення заборони на його відчуження № 30489291 від 28.12.2011 року, в частині накладення арешту на рухоме майно [PERSON], порушує законні права та інтереси ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив пред'явлений позов задовольнити посилаючись на викладені у ньому обставини. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову за викладених у ньому обставин. Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про місце та час судового розгляду, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їхньої відсутності не надавали, заперечень проти позову не надсилали, своїх представників до суду не направили. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON], вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, 16 грудня 2005 р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/65647/3178/73, згідно якого банк надав позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 42000 доларів США 00 центів строком на 60 місяців, тобто на строк з 16 грудня 2005 року по 15 грудня 2010 pоку, а [PERSON] зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,50 % річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до погодженого сторонами кредитного договору графіку погашення кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між банком та [PERSON] був укладений договір застави транспортного засобу № 014/3178/73/98/3 від 21 серпня 2010 року, за яким [PERSON] передав у заставу позивачу транспортного засобу марки «БМВ 5231» («BMW 5231»), д/н [NUMBER], зареєстрованого 21 грудня 2005 року. Відповідно до ст. 1 Закону України „Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. 25 серпня 2014 року до позивача звернувся [PERSON] та повідомив про те, що 14 листопада 2013 року постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Ковтун Д.В. при примусовому виконанні ухвали № 202/34802/13-ц виданої 24 жовтня 2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було накладено арешт майна [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 35013714 від 23 лютого 2012 року позивач також дізнався про арешт рухомого майна [PERSON] в тому числі і предмету застави - спірного автомобіля, що був накладений на підставі постанови державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 30489291 від 28 грудня 2011 року. Відповідно до пункту 1 статті 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частини 6 статті 20 Закону України «Про заставу», звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до пункту 8.1 договору застави, у разі невиконання або неналежного виконання всіх або окремих зобов'язань, що забезпечені заставою, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави і задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави. Згідно пункту 8.2.2 договору застави, за вибором заставодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет застави та задоволення вимог заставодержателя, а саме один із наступних позасудових способів звернення стягнення на предмет застави відповідно до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а саме - передача предмету застави у власність заставодержателя в рахунок виконання зобов'язання, що забезпечується цим договором. Відповідно до частини 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Як зазначив у судовому засіданні представник позивача, позичальник [PERSON] не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 27 серпня 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 55181,96 грн., розмір такої заборгованості підтверджується розрахунком. Єдиним забезпеченням за кредитним договором є транспортний засіб марки «БМВ 5231» д/н [NUMBER], що належить [PERSON], у зв'язку з чим позивач бажає скористатися правом наданим п. 8.2.2 договору застави транспортного засобу №014/3178/73/98/3 від 21 серпня 2010 року та реалізувати його самостійно або прийняти у власність в рахунок виконання зобов'язання, проти чого відповідач не заперечує, однак перебування спірного майна під арештом перешкоджає йому скористуватися таким правом відповідно до умов договору та Закону. Частиною 4 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заставне майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Такі дії державним виконавцем в порушення вимог згаданої норми Закону вчинені не були. Частиною 7 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що спори, які виникають у виконавчому провадженні щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Частиною 3 статті 154 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Частиною 1 статті 151 ЦПК України встановлено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Пунктом 2 частиною 1 статті 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується - забороною вчиняти певні дії. За Інструкцією «Про проведення виконавчих дій» № 74/5 від 15.12.1999 року для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями стягнення на заставлене майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Статтею 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. За встановлених в судовому засіданні обставин позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме, суд доходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог про скасування арешту на нерухоме та рухоме майно, що належить [PERSON], який накладений ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2013 року, при цьому заборонивши органам Державної виконавчої служби примусову реалізацію транспортного засобу марки «БМВ 5231» д/н [NUMBER], зареєстрованого 21 грудня 2005 року, який належить [PERSON], з метою захисту прав позивача як переважного кредитора відповідачів. Також суд вважає можливим, враховуючи пріоритетність вимог позивача щодо спірного майна, звільнити з-під арешту заставне майно - транспортний засіб марки «БМВ 5231», державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований за [PERSON], який був накладений постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 28 грудня 2011 року по виконавчому провадженню № 30489291, оскільки такі позовні вимоги відповідають ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. 54, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідачів.

Outcome: approved