Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на селянське фермерське господарство "Нива" по спадщині за законом. Свої позовні вимоги позивачі мотивували тим, що 01 червня 2008 року помер [PERSON]. Вони, [PERSON], [PERSON], [PERSON], будучи спадкоємцями першої черги за законом відповідно як дружина та діти померлого, спадщину після смерті [PERSON] прийняли, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також подали нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви відповідного змісту в межах шестимісячного строку. Мати спадкодавця [PERSON], увійшовши до першої черги спадкування за законом після смерті сина, від своє частки у спадковому майні відмовилась, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву. Інші спадкоємці відсутні. За життя, спадкодавець був засновником селянського (фермерського) господарства "Нива" та отримав свідоцтво про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності за № 20103570. Оскільки спадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону, воно увійшло до складу спадщини після смерті [PERSON] Однак постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори їм, [PERSON], [PERSON], [PERSON], було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на дане майно, оскільки нотаріус не може визначати склад спадкового майна, а саме, що СФГ "Нива" є цілісним майновим комплексом, створеним на підставі рішення [PERSON], який помер 01 червня 2008 року, тому позивачі просять суд ухвалити рішення, яким визнати за ними по 1/3 частці за кожним право власності на юридичну особу - селянське (фермерське) господарство "Нива", яке зареєстровано на підставі розпорядження голови виконавчого комітету Липовецької районної ради від 30.05.1994 року за № 39 та свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності за № 20103570 від 25.11.1994 року, код за ЄДРПОУ 20103570 по спадщині за законом після смерті [PERSON], яка настала 01 червня 2008 року, обгрунтовуючи тим, що у визначеному законом порядку вони позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права, що вказує на порушення та не визнання їх прав, які потребують захисту судом. В судове засідання позивачі не з'явились, подали до суду заяви, в яких вказали, що позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити, а справу розглядати за їх відсутності. Представник відповідача - сільський голова Лукашівської сільської ради Липовецького району також в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, зі змісту якої слід, що позовні вимоги визнає, просить справу розглядати за відсутності представника сільської ради. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, а тому суд прийшов до висновку про можливість задоволення клопотання сторін про розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши наявні у справі докази та давши їм оцінку в сукупності, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами та норми законодавства які їх регулюють, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 червня 2008 року в селі Нарцизівка Липовецького району, Вінницької області, помер [PERSON], про що в Книзі реєстрацій смертей виконкомом Лукашівської сільської ради зроблено відповідний актовий запис № 11 та видано свідоцтво про смерть серії 1-АМ № 104385 ( а. с. 10). Після його смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки за життя заповідального розпорядження на випадок своєї смерті він не вчинив. Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. В силу ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] являється дружиною спадкодавця, на що вказує свідоцтво про шлюб серія ІІ-АМ № 345050, видане виконкомом Лукашівської сільської ради, Липовецького району ( а. с. 14), а позивачі [PERSON] та [PERSON] - дітьми спадкодавця [PERSON], що вбачається із свідоцтв про їх народження серія ІV-АМ № 335416 та серія ІV-АМ № 393346, які видані виконавчим комітетом Лукашівської сільської ради Липовецького району ( а. с. 11,12) та свідоцтва про шлюб позивачки [PERSON] ( дошлюбне прізвище "Сухоставська") серія І-АМ № 134994, видане виконкомом Лукашівської сільської ради Липовецького району, з якого слід, що після державної реєстрації шлюбу вона набула для подальшого іменування прізвище "Буга" ( а. с. 13). Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачі, як дружина та діти померлого [PERSON], являються спадкоємцями першої черги за законом. У відповідності до ст. ст. 1268, 1270 ЦК України позивачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини на що вказують матеріали спадкової справи. Як вбачається із розпорядження Липовецької районної ради від 30.05.1994 року за № 39 (а.с.15) та свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності ( а. с. 16), статутом СФГ " Нива" ( а.с. 17-19) за життя [PERSON] був засновником та головою селянського (фермерського) господарства "Нива", яке зареєстровано на підставі розпорядження голови виконавчого комітету Липовецької районної ради від 30.05.1994 року за № 39 та отримав свідоцтво про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності за № 20103570 від 25.11.1994 року. Вказаному СФГ "Нива" було присвоїно код за ЄДРПОУ 20103570. Дане селянське (фермерське) господарство було створено у відповідності із діючим на той час Законом України "Про селянське (фермерське) господарство від 20.12.1991 року, який набрав чинності 14.01.1992 року. Даний Закон втратив чинність на підставі Закону N 973-IV ( 973-15 ) від 19.06.2003 року "Про фермерське господарство", а тому саме цей Закон визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України та діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], який був засновником та головою селянського (фермерського) господарства "Нива". Згідно ст. ст. 22, 23 Закону України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 року (далі Закону) - фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов'язання. Спадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Статтями 190 та 191 ЦК України визначено, що майном, як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства, як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торгівельну марку, або інше позначення, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, Цивільним кодексом України не дано визначення "цілісного майнового комплексу", а існує визначення " єдиного майнового комплексу". Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 року, який набрав чинності 02.06.1992 року (ч.1 ст.4) визначає: «Цілісним майновим комплексом є господарський об'єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання». В Національному стандарті № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 р. № 1440 (абзац дванадцятий п.3) передбачені об'єкти оцінки у формі цілісного майнового комплексу (цілісний майновий комплекс). Цілісними майновими комплексами є підприємства, а також їх структурні підрозділи (цехи, виробництва, дільниці тощо), які можуть бути виділені в установленому порядку в самостійні об'єкти з подальшим складанням відповідного балансу і можуть бути зареєстровані як самостійні суб'єкти господарської діяльності. Разом з цим, Фермерське господарство є юридичною особою із притаманними їй ознаками - наявність майна (ст. 19 Закону), самостійність діяльності (ст. 24 Закону), ведення бухгалтерського обліку і подання звітності (ст. 28 Закону), печатку із своїм найменуванням і адресою, необхідність відкриття поточних та вкладних (депозитних) рахунків в установах банків (ч. 5 ст. 8 Закону), право розпоряджатися власними коштами (ст. 29 Закону України "Про фермерське господарство") та іншими. Крім того, положення ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" про те, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, а також особливості його державної реєстрації, зазначені в ст. 8 Закону, вказують на наявність в нього, окрім статусу юридичної особи, статусу суб'єкта підприємницької діяльності. Зважаючи на особливості державної реєстрації господарства, що містяться у спеціальному нормативному акті, положення Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" застосовуються у частині, що не суперечить положенням Закону України "Про фермерське господарство". Згідно Статуту селянського (фермерського) господарства "Нива", який затверджено 30 травня 1994 року розпорядженням голови Липовецької районної ради дане підприємство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти сільськогосподарську продукцію, займатись її переробкою і реалізацією. Для виготовлення сільськогосподарської продукції її переробки та реалізації даному господарстві в постійне користування надана земельна ділянка розміром 11 га ріллі, на що вказує Державний акт на право постійного користування землею, виданий на підставі рішення сесії Липовецької районної ради народних депутатів від 18.03.1994 року та зареєстрований в Книзі реєстрації Державних актів на право постійного користування землею за № 99. Також даний факт зафіксовано в розпорядженні голови Липовецької районної ради від 30.05.1994 року за № 39 ( а. с. 15). За таких обставин суд приходить до висновку, що селянське (фермерське) господарства "Нива" є юридичною особою, яка має ознаки цілісного майнового комплексу та діє як такий, а тому його спадкування здійснюється відповідно до закону, зокрема ст. 23 Закону України "Про фермерське господарство". Однак постановами державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 23.06.2015 року за № 2-31/464, № 2-31/465 та № 2-31/466 позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на майно селянського (фермерського) господарства "Нива" після смерті [PERSON], оскільки нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме, що селянське (фермерське) господарство "Нива" є цілісним майновим комплексом, створеним на підставі рішення [PERSON]. В постанові №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України, висловив наступну правову позицію, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм, суд вважає, що обставини, на які посилаються позивачі у позовній заяві, підтверджені належними та допустимими доказами, в розумінні ст.58, 59 ЦПК України, а відтак позовні вимоги доведені та ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Крім цього, відповідач позов визнав. На підставі ст.174 п.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, відповідно до вимог діючого законодавства, позивачі мають право на спадкування за законом на спадкове майно, яке належало спадкодавцю, як спадкоємці першої черги, у зв'язку з чим суд позов задовольняє у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, глави 84 Книги шостої ЦК України,ст.ст. 1223, 1225, 1258, 1261, 1268, 1270, 1296, 1297, 1298 ЦК України,

Outcome: approved