Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON] про виділення частки в натурі з майна, що є у спільній частковій власності, згідно якої просить суд виділити її в натурі 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку на якій він розташований. (а.с.3). Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 03.10.2016 року замінено відповідача у справі [PERSON] у зв»язку з його смертю [INFO] року на правонаступників: [PERSON], [PERSON] (а.с.31). 19.10.2016 року [PERSON] звернулась до Бериславського районного суду Херсонської області до [PERSON], [PERSON] з заявою про уточнення позовних вимог, згідно якої просить суд виділити її в натурі 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та визначити порядок користування земельною ділянкою, згідно часток в домоволодінні. ( а.с.42). 16.03.2017 року [PERSON] звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про виділення частки в натурі з майна, що є у спільній частковій власності, згідно якої просить виділити йому в натурі 1/6 частину житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] та визначити порядок користування земельною ділянкою, згідно часток в домоволодінні (а.с.146-147). Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 21.03.2017 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про виділення її в натурі 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку на якій він розташований та позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про виділення частки в натурі з майна, що є у спільній частковій власності, згідно якої просить виділити йому в натурі 1/6 частину житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] та визначити порядок користування земельною ділянкою, згідно часток в домоволодінні об»єднані у одне провадження ( а.с.161). 13.04.2017 року позивачі: [PERSON] та [PERSON] звернулись до Бериславського районного суду Херсонської області до [PERSON] з заявою про уточнення позовних вимог, згідно якої просять виділити їм, [PERSON] та [PERSON] в натурі частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], що згідно висновку судово-будевчвельно-технічного експерту позначено варіант №3 (Додаток 5) оранжевим кольором, а саме: на першому поверху: кімнати №1-3, площею 19.9 кв.м, кімнату №1-2 площею 30.0 кв.м, кімнату №1-5 площею 24.2 кв.м, на другому поверху: кімнату №1-8 площею 29.2 кв.м,кімнату 1-13 площею 18.1 кв.м. та визначити їм порядок користування земельною ділянкою, згідно часток в домоволодінні, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] що згідно висновку судово-будівельно-технічного експерту позначено варіант №3 (Додаток 6) оранжевим кольором, площею 565,7 кв.м, частину земельної ділянки позначену жовтим кольором площею 255.4 кв.м залишити у загальному користування. (а.с.174-175). Дану позовну заяву у судовому засіданні підтримано наполягають саме на її задоволенні та просять виділити їм належні частки, відповідно до варіанту №3 висновку експерта [PERSON](а.с.68 об.) так як даний варіант найбільше підходить позивачам, потребує найменше перепланувань та переобладнань. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, не заперечує проти виділення в натурі позивачам належної частки житлового будинку [ADDRESS] але відповідно до варіанту 1 висновку експерта Орлик Л.В. (а.с.238). Вислухавши пояснення позивачів та їх представника, відповідача та його представників, дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, оглянувши матеріали інвентарної справи №3144, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Суд ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Судом було роз'яснено право сторонам по справі заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони наголошували на тому, що надали до справи всі наявні в них докази . З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідно до свідоцтва [NUMBER] про право власності від 31.10.2001 року житловий будинок по [ADDRESS] в цілому належав [PERSON] ( а.с.20). Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 04.05.2011 року було проведено поділ спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON], яким вирішено [PERSON] та [PERSON] виділити в натурі из майна, що належить на праві спільної сумісної власності кожному по 1/2 частині домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] Херсонської області з допоміжними спорудами в ідеальній частці. (а.с.6 -7). [INFO] року [PERSON] помер, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бериславського РУЮ у Херсонській області складено відповідний актовий запис №29 від 06.02.2015 року (а.с.18). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею ? частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення суду (а.с.6-7), позивач [PERSON] є власником 1/3 частини на підставі свідоцтва про право на спадщини за законом від 21.02.2017 року (а.с.152), а відповідач [PERSON] є власником 2/3 частин ( у тому числі з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовилась мати спадкодавця [PERSON]) спірного домоволодіння на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, відмову від спадщини не заявив, що підтверджується також свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.02.2017 року (а.с.152). Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України,відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно ч. ч. 3, 5 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди спір вирішується в судовому порядку. У звязку із тим, що спільна власність не є одноособовою, закон встановлює певні обмеження для співвласників щодо здійснення ними своїх правомочностей. Здійснення кожним із них володіння і користування відбувається з урахуванням інтересів інших учасників і узгодженням їхньої спільної волі. Належна співвласнику частка у спільній власності не міститься у конкретній частині спільного майна, а поширюється на майно у цілому. Співвласник може бути зацікавлений у використанні об'єкта спільної часткової власності для задоволення своїх споживчих потреб. Згідно з ч.1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Зі змісту позовної заяви вбачається, що саме з таким позовом звернувся до суду позивачі. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки у праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». У частині другій статті 367 ЦК України визначено, що в разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійними виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Майно учасників спільної часткової власності за наявності спору між ними ділиться в натурі, коли це можливо без не розмірної шкоди для його призначення. У правовій позиції Верховного суду України, яка викладена за результатами розгляду справи № 6-12цс13 звернуто увагу на те, що визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.6 постанови від 04 жовтня 1991 р. №7 з наступними змінами та доповненнями «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», виділ у натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. Як врегульовано Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 N55(1.2.) затвердженою в Мінюсті України від 06.07.2007 року. поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси. Поділ майна між співвласниками є однією з підстав для припинення права спільної часткової власності. Таким чином, юридичним наслідком поділу майна завжди є припинення права спільної часткової власності між колишніми учасниками. Спорідненість правовідносин поділу та виділу ґрунтується на тому, що можливість поділу, як і виділу, залежить від того, чи є річ за своїми характеристиками подільною або не подільною. Варіантом № 3 поділу будинку, наведеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи №110 від 26.12.2016 року, технічна можливість поділу житлового будинку на дві ізольовані частини, максимально наближені до ідеальних часток, передбачена лише за умов виконання певних будівельних робіт з переобладнання будинку для облаштування у ньому окремих квартир, та розроблення робочого проекту на проведення реконструкції для виконання цих будівельних робіт (а.с.62). Варіантом № 1 поділу будинку, наведеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи №11 від 09.06.2017 року, можливий поділ спірного житлового будинку, враховуючи фактичний порядок користування, розміщення будівель і господарських споруд на земельній ділянці і правовий статус останньої, можливість перспективної розбудови для організації повноцінних ізольованих квартир, лише за умов виконання певних будівельних робіт з переобладнання будинку для облаштування у ньому окремих квартир, та розроблення робочого проекту на проведення реконструкції для виконання цих будівельних робіт (а.с.196). Переобладнання та перепланування будинку повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, тощо. Такі переобладнання та перепланування зазначені у обох експертних висновках (а.с.62, а.с.196). Оскільки таке втручання доведено судовими експертизами, за таких обставин здійснення втручання у інженерні системи загального користування можливе лише за умови дотримання вимог статті 152 ЖК України, отримання відповідного дозволу, що дає право на виконання таких робіт, а також з дотриманням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №406 і здійснюється на підставі Будівельного паспорта забудови земельної ділянки, який згідно Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки затвердженого наказом Мінрегіону від 05.07.2011 року №103 видається уповноваженим органом містобудування та архітектури на підставі відповідної заяви власника будинку та наведеного переліку документів. Статтею 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" встановлено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". У статті 27 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" зазначено, що забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки. Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 кв. м, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Водночас, при поділі житлового будинку в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно - епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки; висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про можливість встановлювати у кожному виділеному житловому приміщенні окремих лічильників, вентиляційних каналів, пов'язаних із цим переобладнанням і переплануванням; висновки інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання. Проте, позивачами та відповідачем документи, що дають право на виконання таких робіт суду не надано. Судом неодноразово роз'яснювалось учасникам справи та їх представникам, положення ч.3 ст. 12 ЦПК України, проте вимоги ст. 152 ЖК України, учасниками справи не були виконані. Зазначене унеможливлює виділення у власність позивачів та відповідача частин будинку по [ADDRESS]. Неможливість поділу будинку, як обєкту незавершеного будівництва, з підстав вищевикладених унеможливлює задоволення вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою, до того ж розмір користування якої експертами визначений не у відповідності до відведеного розміру - 600 м. кв. за наказом №114/3 від 27.03.1985 року радгоспу «Пам'ять Леніну», 210 м. кв. - рішенням № №30 від 29.03.1995 року Бериславської міської ради Херсонської області, 350 м.кв. - рішенням №74 від 18.06.1997 року Бериславської міської ради Херсонської області, всього 1160 м. кв. Крім того, згідно з п. 2.6. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна № 55 від 18.06.2007 року, затвердженою в Мінюсті України від 06.07.2007 року, документ, що підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою є обов'язковим при вирішенні цього питання. Земельна ділянка по [ADDRESS] знаходиться в користуванні співвласників, державний акт на право власності чи користування не видавався. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі,у встановленому законом порядку не зверталися до уповноважених органів з питання надання земельної ділянки у власність чи в користування. Право на земельну ділянку по [ADDRESS] співвласниками домоволодіння відповідно до норм Земельного кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не оформлено. Зміст статті 89 ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року) визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суду не надано доказів на підтвердження позовних вимог. Таким чином у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено з підстав не надання відповідного дозволу на переобладнання, втручання в несучі та інженерні системи загального користування обєкту нерухомого майна, який підлягає поділу, не доведення порядку користування тим розміром земельної ділянка, яка була відведена - 600 м. кв. за наказом №114/3 від 27.03.1985 року радгоспу «Пам'ять Леніну», 210 м. кв. - рішенням № №30 від 29.03.1995 року Бериславської міської ради Херсонської області, 350 м.кв. - рішенням №74 від 18.06.1997 року Бериславської міської ради Херсонської області, всього 1160 м. кв. На підставі викладеного, в межах заявлених вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, відповідно постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року зі змінами «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», ст.ст.183, 356, 358, 364 ЦК України.

Outcome: dismissed