Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить припинити право власності [PERSON] на 1/10 частку та [PERSON] на 1/10 частку домоволодіння, яке знаходиться у спільній частковій власності з позивачем [PERSON] на земельній ділянці площею 602 кв.м за адресою [ADDRESS] та припинити право спільної часткової власності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримав заявлені позовні вимоги і в обгрунтування їх пояснив, що на підставі договору дарування від 16.01.2001 року позивачу належть 4/5 частини житлового будинку, які складаються з житлового будинку літ.1 загальною площею 61.5 кв.м, при ньому є прибудова літ.І, літня кухня літ.К, вбиральня-душ літ.Л,споруди №№1-3, що розташовано на земельній ділянці площею 602 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Інша 1/5 частина цього домоволодіння на праві власності належать [PERSON] (1/10 частина) та [PERSON] (1/10 частина), тобто належить майно на праві спільної часткової власності. На час укладання договору дарування з [PERSON] , яка подарувала йому 4/5 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 16 січня 2001 року, 1/5 частини житлового будинку, яка належала [PERSON] та [PERSON] вже не існувало так як зруйнувалося, а тому поділити житловий будинок в натурі не можливо було із-за відсутності нерухомого майна. Оскільки співвласники спільної часткової власності (1/5 частина) померли, а припинення права власності на їх частки у спільній частковій власності не завдасть істотної шкоди їх спадкоємцям, бо таке майно відсутнє взагалі і його вартість зовсім ніяка, позивач вимушений звернутися до суду про припинення права власності на 1/5 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Хоча позивач являється власником 4/5 частини житлового будинку та господарських будівель і споруд, а фактично він володіє цілою частиною, так як 1/5 частини житлового будинку не існує. Без припинення права власності на 1/5 частину домоволодіння, порушується право позивача володіти, розпоряджатися та використовувати нерухоме майно за призначенням, також не може оформити право власності на земельну ділянку, якою він фактично користується один. Просив задовольнити позов. Відповідач представник Генічеської міської ради Херсонської області за дорученням Дурненко Т. в судовому засіданні пред`явленні позовні вимоги визнала. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази надані сторонами вважає встановленими наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16 січня 2001 року позивач [PERSON] прийняв в дар 4/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 602 кв.м, що підтверджується договором дарування від 16.01.2001 року. Згідно даного договору на земельній ділянці розташовані: житловий будинок: зазнач літ.1, черепаш., має 54,7 кв.м житлової площі, при ньому є: сіни „і", три сараї зазнач. літ. "Є", "В", "З", баня „Г", тамбур „в", огорожа №1, водопровід №2, ворота №4. Згадані 4/5 частини житлового будинку належали [PERSON] . Інша частина, яка складається з 1/5 частини житлового будинку належить [PERSON] (1/10/ та [PERSON] (1/10), тобто даний житловий будинок належить на праві спільної часткової власності співвласникам. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить припинити право власності на 1/5 частину на підставі ст. 356 ЦК України. Також судом встановлено, що співласники [PERSON] , [PERSON] померли, що підтверджується листом Генічеського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Херсонській області від 10.02.2017 року. Відповідно до матеріалів інвентарної справи (а.с.158, 17 встановлено, що позивач [PERSON] в 2003 та в 2005 році звертався до Генічеського районного суду про встановлення порядку користування земельною ділянкою, що підтверджується ухвалами суду про призначення технічних експертиз, та були виготовлені висновки експертиз (а.с.159-161, 173, 174). В даних варіантах експертизи, експертом вказано, що виготовити варіанти порядку користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] не можливо, так як будівлі, які належать співвласникам [PERSON] , [PERSON] знесені, тому підлягають списанню. Дані обставини також підтверджуються актом комісії депутатів Генічеської міської ради по обстеженню земельної ділянки за адресою [ADDRESS] без дати (а.с.180 ) інвентарної справи, в якому вказується, що комісією встановлено, що на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] фактично існує два співвласника-перший [PERSON] має 4/5 частини, другий [PERSON] -1/10 частина, яка зруйнована, та 1/10 [PERSON] , яка померла, а будівля зруйнована, тому цю ідеальну частку потрібно списати. Крім того, згідно зведеного акту будівель і споруд [ADDRESS] , поетажного плану від 18.06.1987 року (а.с.185-191 інвентарної справи) житловий будинок позначений літ.А знесений, про що мається відмітка працівника Генічеського БТІ. Також судом встановлено, що підтверджується зведеним актом господарських будівель та споруд [ADDRESS] станом на 12.01.2010 року маються об`єкти позначені: літ. І- житловий будинок, і- прибудова, мс - мансарда, К-літня кухня, Л-вбиральня-душ, №1, 3 -споруди. На схематичному плані мається відмітка, що: „мс"- мансарда пл. 58,1 кв.м, „і"- прибудова збільшилась на 17,3 кв.м, "К"- літня кухня,"Л" вбиральня - душ збудовані самовільно та, що збільшилась загальна площа на 69 кв.м (а.с.4-12 інвентарної справи). У відповідності до ст.365 ЦК України припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників за рішенням суду може бути припинено, якщо: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3)спільне володіння і користування майном є не можливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім"ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Також, згідно ст. 346 ч.1 п.4, 11 ЦК України передбачено підстави припинення права власності. Право власності припиняється у разі: знищення майна та смерті власника. Відповідно до ст.349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення, оскільки при цьому зникає сам об`єкт права власності. Разом з тим, згідно даної норми не передбачено поняття знищення майна та випадків, на які поширюється ця норма, зокрема залежно від причин знищення майна. Виходячи із даної норми не має значення спосіб знищення, повністю був знесений будинок, чи частково, шляхом подальшої його реконструкції. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Припинення права власності пов`язане з фактом звернення власника до відповідного органу та наявність рішення цього органу та наявністю рішення цього органу про виключення знищеної речі з державного реєстру. З моменту внесення відповідних змін до реєстру припиняється право на це майно. Судом встановлено, що за життя власники [PERSON] та [PERSON] не зверталися до органу державної реєстрації про виключення знищеної речі з державного реєстру. Також судом не можуть бути прийняті пояснення, що саме майно (частка в майні) померлих [PERSON] та [PERSON] зруйнована, так як в матеріалах справи відсуні документи про виділення таких часток в натурі, таким чином визначити яке майно зруйновано та кому воно належало неможливо та як позивач є власником спільної часткової власності без виділення в натурі майна. Крім того представник позивача пояснює, що у померлих відсутні спадкоємці, але суд не уповноважений та не має в повній мірі перевірити коло спадкоємців. Відповідно до ст. 1268 ЦК України - Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Такі факти судом не перевірялись та не встановлювались, тому неможливо втановити наявність, або відсутність спадкоємців померлих. Питання про визнання даних часток домоволодіння безхазяйними не визнавалось, та дані частки домоволодіння не списані. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що оскільки 1/5 частини домоволодіння, за адресою [ADDRESS] зруйнована, тому неможливо втановити , що це саме зруйноване майно померлих. Оскільки припинення права власності пов`язане з фактом звернення власника до відповідного органу та наявністю рішення цього органу про виключення знищеної речі з державного реєстру, що не було зроблено, тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, у зв"язку з безпідставністю заявленого позову.

Outcome: dismissed