Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

У лютому 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ «Альфа Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Варава Р.С. про визнання виконавчого напису такими, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.08.2016 року у справі №757/30494/15-ц позов ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з неї на користь банку суму заборгованості 10 997 058,79 грн. станом на 17.08.2015 року. 28.05.2019 року постановою Київського апеляційного суду скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.08.2016 року та позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з неї на користь банку заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5889 від 21.03.2008 року у розмірі 9 815 837,68 грн. Ухвалою Верховного Суду від 22.07.2019 року відкрито касаційне провадження у справі №757/30494/15-ц. 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 24722, на підставі якого запропоновано стягнути з позивача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/5889 від 21.03.2008 року у розмірі 368 881,53 Євро за період з 01.03.2015 року по 25.07.2017 року та в подальшому вказаний виконавчий напис був переданий на примусове виконання приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Вараві Р.С., який постановою від 06.12.2018 року відкрив виконавче провадження № 57861163. Позивач вважає, що вчинений нотаріусом виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з тим, що у документах, на підставі яких вчинявся виконавчий напис, були відсутні докази безспірності заборгованості боржника перед кредитором. Крім того, приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не було дотримано пп. 2.3 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме вчинення виконавчого напису після спливу 30-ти денного строку та не враховано, що внаслідок недотримання вказаних вимог було порушено право позивача на спростування розміру заборгованості. Також сума коштів, стягнута за виконавчим написом нотаріуса є спірною, оскільки частина коштів за період з 01.03.2015 року по 17.08.2015 року вже стягнута рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.08.2016 року у справі № 757/30494/15-ц. Крім того, строки позовної давності щодо стягнення тіла кредиту з 10.10.2012 року сплили, а право банку нараховувати проценти за користування кредитом припинилося 10.10.2009 року, тому всі проценти з 10.10.2009 року нараховані банком протиправно. Ухвалою суду (суддя Писанець В.А.) від 06.05.2020 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче судове засідання на 22.05.2020 року (а.с. 50). Ухвалою суду (суддя Писанець В.А.) від 16.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.07.2021 року (а.с. 106). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2021 року адміністративну справу розподілено для розгляду судді Батрин О.В. (а.с. 122-124). Ухвалою суду від 05.10.2021 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання на 29.11.2021 року (а.с. 125). 30.11.2021 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшли письмові додаткові пояснення до позовної заяви, відповідно до яких 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року в частині змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у зв`язку з чим стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів можливо виключно щодо нотаріально посвідчених договорів. Крім того, постановою Верховного Суду від 24.06.2020 року у справі № 757/30494/15-ц заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.08.2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 28.05.2019 року скасовано та у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфі Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Отже, позивач не є боржником за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5889 від 21.03.2008 року. 30.11.2021 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, відповідно до якого просив включити до судових витрат суму витрат на професійну правничу допомогу, яка становить 18 378,00 грн. 29.11.2021 року представник позивача Цвєтков Г.О. до суду надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Варава Р.С. до суду також надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представники відповідачів до судового засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, третя особа пояснень не надав. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність відповідачів та третьої особи за правилами позовного провадження та в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подали. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21.03.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/5889, відповідно до умов якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, окремими частинами (траншами) в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 490 000,00 Євро, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 20.03.2023 року (включно) зі сплатою 12,3 % річних (а.с. 13-20). 29.05.2009 року між тими ж сторонами було укладено договір про внесення змін до договору кредиту № 10-29/5889 від 21.03.2008 року, відповідно до якого сторони дійшли згоди щодо внесення змін в порядок погашення відсотків, а саме сплата процентів, що були нараховані та прострочені за користування кредитними коштами в період з 01.10.2008 року по 31.05.2009 року у розмірі 37 449,47 Євро здійснюється в термін до 10.08.2009 року (а.с. 21). 24.06.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду б/н про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5889 від 21.03.2008 року, відповідно до умов якої сторони внесли зміни щодо умов кредитування, виклавши абзац п. 1.1., п.п. 1.1.1. п. 1.1. Договору в новій редакції, а саме: "Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 13,5 % річних, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 510 786,89 Євро". Пунктом 3 Додаткової угоди про внесення змін від 24 червня 2009 року "Сторони домовились, що у разі порушення Позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.5. Договору, та/або Кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, Кредитор має право вимагати право дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення Позичальнику, а Позичальник у свою чергу, зобов`язується достроково погасити в повному обсязі Кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення Кредитора". Крім того, додатковою угодою від 24.06.2009 року встановлено новий графік погашення основної заборгованості, згідно якого перший платіж позичальник повинна була б сплатити не раніше січня 2011 року. 31.10.2017 року за зверненням відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 24722, про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості, що виникла по договору про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5889 від 21.03.2008 року, у розмірі 368 881, 53 Євро, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 243 511,52 Євро, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 125 370,01 Євро. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.03.2015 року по 25.07.2017 року (а.с.26). 06.12.2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варавою Р.С. відкрито виконавче провадження № 57861163 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. № 24722 від 31.10.2017 року щодо задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/5889 від 21.03.2008 року у розмірі 368 881, 53 Євро (а.с. 27). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Окрім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, стаття 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Водночас, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц. Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.08.2016 року у справі №757/30494/15-ц позов ПАТ "Укрсоцбанк" задоволено, стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5889 від 21.03.2008 року у розмірі 10 997 058,79 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 28.05.2019 року заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 25.08.2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5889 від 21.03.2008 року у розмірі 9 815 837 грн. 68 коп. та судовий збір у розмірі 2672 грн. 80 коп. Постановою Верховного Суду від 24.06.2020 року заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 25.08.2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 28.05.2019 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ПАТ«Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено з підстав спливу строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Під час розгляду вищезазначеної справи судами встановлено, що відповідно до умов додаткової угоди від 26.06.2009 року щодо відстрочення зобов`язань позичальника до січня 2011 року та пункту 4.4 кредитного договору, початок перебігу позовної давності необхідно обчислювати з початку квітня 2011 року. Тому саме з цього моменту і лише протягом трьох років нотаріус мав право вчинити виконавчий напис за відповідною заявою банку. Однак, приватним нотаріусом Чуловським В. А. спірний виконавчий напис вчинено 31.10.2017 року, а з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Крім того, суд звертає увагу, що звернувшись у серпні 2015 року до суду з позовом до [PERSON] про дострокове стягнення кредитної заборгованості ПАТ «Укрсоцбанк» на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитом. Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18) визначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Разом з тим, згідно зазначеної у спірному виконавчому написі сума заборгованості по відсотках за кредитним договором за період з 01 березня 2015 року по 25 липня 2017 року у розмірі 125 370,01 Євро нарахована після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту, тобто розрахунок банком проведений після зміни строку виконання основного зобов`язання. Оскільки строк виконання основного зобов`язання змінився, у зв`язку з чим право банківської установи нараховувати передбачені кредитним договором відсотки припинилося, відтак подану нотаріусу заборгованість позивача перед банком не можна вважати безспірною. При цьому, письмова вимога ПАТ «Укрсоцбанк» про усунення позивачем порушень за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5889 від 21.03.2008 року позивачу відправлена 05.04.2013 року, а оспорюваний виконавчий напис вчинено 31.10.2017 року, тобто нотаріусом не додержано тридцятиденного строку для вчинення виконавчого напису, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої пп.2.3 п.2 глави 16 Порядку (а.с. 24-25). Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 31 жовтня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Укладений між банком та позивачем договір про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5889 від 21.03.2008 року, на підставі якого вчинено виконавчий напис, не був посвідчений нотаріально, що свідчить про недотримання умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис від 31.10.2017 року нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідачем у справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 753/4294/17-ц судом наведено правовий висновок про те, що спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються судами за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів. Зауважено, що нотаріус не може бути відповідачем у процесі, а може бути залучений до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Тому, суд дійшов висновку, що в частині вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. слід відмовити. Що стосується заявленого позивачем відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи інтереси позивача під час підготовки справи до розгляду та під час розгляду справи на підставі договору про надання правової допомоги № 06 від 04.02.2020 року, Додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 06 від 04.02.2020 року, акту наданих послуг № 1 від 01.10.2021 року, договору про надання юридичних послуг № 04-02/2020 від 04.02.2020 року, Додаткової угоди № 1 про надання правничої допомоги від 01.10.2021 року, попереднім розрахунком витрат виконавця на правничу допомогу за Додатковою угодою № 1 про надання правничої допомоги від 01.10.2021 року станом на 16.11.2021 року представляла адвокат Онищук Д.С. та ТОВ «Алмарк Україна» в особі адвоката Цвєткова Г.О. Відповідно до вказаних документів позивач сплачує адвокату Онищук Д.С. гонорар у розмірі 12 000,00 грн. по факту надання послуг адвокатом, а саме протягом п`яти банківських днів з моменту набрання законної сили відповідним судовим рішенням та адвокату Цвєткову Г.О. грошову винагороду (гонорар), яка визначається відповідно до розрахунку витрат виконавця та витраченого адвокатом часу в процесі надання професійного правничої допомоги у Додатку 1, яка згідно останнього складає 6 375,00 грн. та оплата якої здійснюється на кожному етапі судового розгляду після винесення рішення/постанови/ухвали про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. У договорах про надання правничої допомоги, додатковій угоді та актах виконаних робіт адвокатами зазначено об`єм послуг з надання правничої допомоги з деталізацією кожного її виду із затраченим адвокатом часом та їх вартістю. Враховуючи умови договорів про надання правової допомоги суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 18 378,00 грн. (12 000,00 гривень + 6 378,00). При цьому, суд враховує, що вказані витрати на правничу допомогу є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатами робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг); ціною позову та (або) значенням справи для позивача, зважаючи на вплив вирішення справи на репутацію позивачу. У зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840,80 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача АТ «Альфа Банк».

Outcome: partial