Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

У серпні 2016 року до суду надійшла позовна заява ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 24.09.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступник ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] укладено Кредитний договір №\~004-2008-2784, відповідно до якого [PERSON] надав Позичальнику кредит (грошові кошти) в розмірі 75 000,00 доларів США, а остання зобовязалася повернути наданий кредит у повному обсязі до 10.09.2038 року згідно з Графіком щомісячних платежів та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13,45 процентів річних. За користування кредитом понад встановлений Кредитним договором строк встановлюється підвищена процентна ставка на рівні 40,35 процентів річних. В силу того, що [PERSON] не змогла належним чином виконувати взяті на себе зобовязання між сторонами підписано додаткову угоду, відповідно до якої Позичальнику у період часу з 16.05.2014 року по 09.11.2014 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 7,6 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 15,6 процентів річних, а починаючи з 10.11.2014 року Позичальник зобовязалася сплачувати Кредитору за користування кредитом процентну ставку за користування кредитом в розмірі 13,58 процентів річних, підвищена відсоткова ставка в розмірі 21,58 процентів річних. Для забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за Кредитним договором, 24.09.2008 року між Банком та [PERSON] (Поручитель) укладено Договір поруки 004-2008-2784-Р. Крім того, для забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] 16 травня 2014 р. укладено Договір поруки б/н від 16.05.2014 р. Відповідно до умов Договорів поруки [PERSON] зобовязався відповідати перед Кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останньої за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. Однак, порушуючи умови Кредитного договору, додаткової угоди до нього та чинного законодавства України[PERSON] не виконує взяті на себе зобовязання, у звязку із чим утворилася заборгованість, яка станом на 20.07.2016 р. складає 91 124 (девяносто одна тисяча сто двадцять чотири, 99) доларів США, з яких: заборгованість по кредиту 73\~075,39 доларів США; заборгованість по відсотках 17\~918,70 доларів США; заборгованість по підвищених відсотках 130,90 доларів США. З огляду на викладене, та з тих підстав, що умови [PERSON] за кредитним договором належним чином не виконуються, через що утворилася вищевказана заборгованість, позивач змушений звернутися із позовом, в якому просить стягнути солідарно із відповідачів заборгованість за Кредитним договором, однак лише тіло кредиту у розмірі 49\~200 дол. США, та судовий збір, сплачений при предявленні даного позову. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2016 року обєднано в одне провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа [PERSON], про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що між ПАТ «Універсал Банк» та нею укладений Кредитний договір № 004-2008-2784 від 24.09.2008 р., а 16.05.2014 р. між сторонами укладено Додаткову угоду б/н до кредитного договору. Кредитний договір укладений сторонами на основі стандартної форми, запропонованої відповідачем, та містить наступні умови: сума кредиту, ставка, цільове використання кредиту на придбання майна, дата остаточного погашення кредиту. Однак, укладений такий Кредитний договір протирічить положенням Цивільного кодексу України, зокрема, у даному випадку валютою зобовязання є Долар США, і виконання зобовязання здійснюється також у Доларах США. Однак, ЦК України встановлено, що пряме прийняття іноземної валюти за валюту боргу прямо заборонено, а тільки дозволена привязка до іноземної валюти. Пункт 1.1. Кредитного договору прямо протирічить приписам ст. 524 ЦК України, тому він є нікчемним і має бути вилучений з Договору. Також, при наданні кредиту в іноземній валюті [PERSON] не мав індивідуальної ліцензії, тому такий правочин вчинений юридичною особою без відповідного дозволу, тому у відповідність до ст.ст. 227,236 ЦК України та ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» Кредитний договір є недійсним з моменту його укладення. За таких обставин, та з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві [PERSON] просить визнати недійсним з моменту укладення Кредитний договір № 004-2008-2784 від 24.09.2008 р. (сума кредиту 75\~000 дол. США) під заставу квартири [ADDRESS] та додаткову угоду б/н до нього від 16.05.2014 р. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2017 року обєднано в одне провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа [PERSON], про визнання договору поруки недійсним. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що ним та Банком укладений Договір поруки № 004-2008-2784 від 24.09.2008 р. На неодноразові вимоги представників Банку [PERSON] уклав ще один Договір поруки від 16.05.2014 р., в якому зазначено, що останній поручився перед Банком за виконання [PERSON] усіх її зобовязань перед Банком у повному обсязі, що виникли за кредитним договором № 004-2008-2784 від 24.09.2008 р. та за додатковою угодою до нього від 16.05.2014 р. Однак, [PERSON] вважає, що вказані Договора поруки укладені з порушенням вимог чинного законодавства, що полягає у наступному. Згідно приписів Договору поруки б/н від 16.05.2014 р. обсяг майнової відповідальності [PERSON] та його зобовязань перед Банком значно збільшився у порівняні із Договором поруки № 004-2008-2784 від 24.09.2008 р., що порушує права [PERSON] та приписи чинного законодавства. При підписанні останнього Договору поруки представником банку пояснено позивачу, що це лише формальність, у звязку із терміном давності потрібно тільки перепідписати договір поруки і його текст такий же самий як і текст попереднього Договору поруки. З вищевикладеного вбачається, що укладаючи оспорюваний Договір поруки, позивач помилився стосовно обставин правочину, які мають істотне значення щодо його прав та обовязків. При цьому, працівником Банку не розяснено позивачу правових наслідків підписання нового Договору поруки. Крім того, Договір поруки протирічить положенням ст. 65 СК України, оскільки дружина позивача не надавала згоди на укладення оспорюваного Договору поруки. З огляду на викладені у зустрічній позовній заяві підстави, [PERSON] просить визнати недійсним з моменту укладення Договір поруки від 16.05.2014 р., укладений між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON]. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій первісний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. У задоволенні зустрічних позовних вимог, з підстав, викладених у своїх письмових запереченнях, просив відмовити у повному обсязі. Також, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні відповідачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] проти задоволення позову ПАТ «Універсал банк» заперечили у повному обсязі, посилаючись на те, що Кредитний договір № 004-2008-2784 від 24.09.2008 р. та Додаткова угода б/н до нього від 16.05.2014 р. є неправомірними, тому [PERSON] вважає безпідставною свою відповідальність за невиконання вказаного Кредитного договору. Зустрічні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Заслухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів \~справи \~вбачається, що 24 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», далі - Кредитор) та [PERSON] (далі Позичальник) укладено Кредитний договір № 004-2008-2784, відповідно до п. 1.1. якого [PERSON] надав Позичальнику грошові кошти у сумі 75\~000 (сімдесят пять тисяч) доларів США, а Позичальник зобовязалася прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом у розмірі 13,45 % річних у порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього Договору. Як вбачається із п. 1.1.1. Кредитного договору за користування кредитом понад встановлений Кредитним договором строк встановлюється підвищена процентна ставка на рівні 40,35 процентів річних. Відповідно до п. 1.2. та п. 1.3. Кредитного договору строк кредитування за цим Договором становить період з дати надання Кредитором кредиту Позичальнику по 10 вересня 2038 рік включно (що є датою остаточного погашення всієї суми кредиту). Цільове призначення кредиту на придбання майна, а саме: трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За змістом п. 2.4. кредитного договору погашення основної суми кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати Позичальником щомісячних платежів. Позичальник зобовязується щомісячно в дату погашення щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, шляхом зарахування до такої дати (включно) відповідної суми коштів на поточний рахунок, відкритий згідно п. 2.1.3. даного Договору. Розмір щомісячного платежу встановлений у Графіку погашення кредиту, що викладений у Додатку № 2 до даного договору. 16.05.2014 року між Банком та [PERSON] укладено Додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до якої [PERSON] у період часу з 16.05.2014 року по 09.11.2014 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 7,6 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 15,6 процентів річних, а починаючи з 10.11.2014 року Позичальник зобовязалася сплачувати Кредитору за користування кредитом процентну ставку за користування кредитом в розмірі 13,58 процентів річних, підвищена відсоткова ставка в розмірі 21,58 процентів річних. Із матеріалів справи вбачається, що для забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за вищевказаним Кредитним договором, між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] 24.09.2008 року укладено Договір поруки 004-2008-2784-Р. Крім того, для забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] 16 травня 2014 р. укладено Договір поруки б/н від 16.05.2014 р. Згідно п. 1.3. Договорів поруки поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. Пункт 1.4. Договорів поруки передбачено, що Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 20.07.2016 рік заборгованість [PERSON] за Кредитним договором № 004-2008-2784 від 24.09.2008 р. складає 91 124 (девяносто одна тисяча сто двадцять чотири, 99) доларів США, з яких: -заборгованість по кредиту 73\~075,39 доларів США; -заборгованість по відсотках 17\~918,70 доларів США; -заборгованість по підвищених відсотках 130,90 доларів США. Однак, із позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» вбачається, що останній просить стягнути із відповідачів заборгованість по Кредитному договору лише у сумі 49 200 (сорок дев`ять тисяч двісті, 00 доларів США), з яких: -заборгованість за тілом кредиту по Кредитному договору 49\~200,00 доларів США; -заборгованість по відсотках по Кредитному договору 0,00 доларів США; -заборгованість по підвищених відсотках по Кредитному договору 0,00 доларів США. Як передбачено п. 5.2.4. Додаткової угоди № б/н від 16.05.2014 р. до Кредитного договору [PERSON] має право достроково вимагати повернення кредитних коштів у повному обсязі у випадку прострочення сплати чергового платежу і не усунення позичальником порушень. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 ЦК України передбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. При цьому ст. 1050 ЦК України визначає наслідки порушення договору позичальником: «якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням ), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому». З огляду на викладені обставини, та враховуючи те, що зобовязання [PERSON] за Кредитним договором № 004-2008-2784 від 24.09.2008 р. належним чином не виконуються, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк», а саме в частині стягнення із [PERSON] на користь Банку заборгованості у розмірі 49\~200 (сорок девять двісті) долари США. Вимоги в частині стягнення солідарно із [PERSON] та [PERSON] вищевказаної заборгованості задоволенню не підлягає, виходячи із наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до п. 4.2. Договору поруки б/н від 16.05.2014 р. порука припиняється, якщо Кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання Боржником основного зобовязання за основним договором не предявить вимоги до Поручителя. За змістом ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. З огляду на викладені вбачається, що при укладенні Договору поруки сторони не встановили строк (рік, місяць, тиждень, день, години) виконання Боржником основного зобовязання за основним договором. Відповідно до ст. 559 ЦК України якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Судом встановлено, що 24.02.2015 року позивачем направлено на адресу відповідачів вимоги про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором (а.с. 69). Матеріалами справи встановлено, що строк виконання основного зобовязання [PERSON] настав 24.04.2015 р., а з позовом до суду ПАТ «Універсал Банк» звернувся 09 серпня 2016 року, тобто більше ніч через шість місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання. За таких обставин, порука [PERSON] вважається припиненою, а тому, предявлені до нього позовні вимоги задоволенню не підлягають. Зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. За ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є договори та інші правочини. Відповідно до статей 203, 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках у відповідності до ст. 215 цього Кодексу робить правочин нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність за судовим рішенням. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, а саме, коли: зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин не має необхідного обсягу цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину не є вільним і не відповідає його внутрішній волі; недотримано встановленої законом форми правочину; правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В силу ст. ст. 3, 627 ЦК України, договору притаманна така риса, як свобода договору. Поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вона вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи. Свободу договору можна охарактеризувати як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії, вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб'єктів. Зміст свободи договору в загальному розкривається у ст. 627 ЦК України, яка з посиланням на ст. 6 ЦК України встановлює співвідношення актів цивільного законодавства і договору. За ними, зміст названого принципу проявляється у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначають умови (зміст) договору, структуру і вид договірного зв'язку. За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Такі суттєві умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом або необхідні для даного виду, то договір вважається укладеним і набуває обов'язкової сили для сторін. Одночасно слід зазначити, що договір є підставою виникнення договірного зобов'язання - під яким, відповідно до ст. 509 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] під час укладення кредитного договору була ознайомлений з усіма його умовами, в тому числі з інформацією про надання кредиту в іноземній валюті. Позивач з указаними умовами погодилася, про що свідчить підписання нею кредитного договору та графіків погашення кредиту. Зокрема, у судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердила факт систематичної сплати нею протягом тривалого часу періодичних платежів на виконання умов договору, що свідчить про те, що волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору на визначених у ньому умовах, отримання кредиту саме у валюті доларах США відповідало внутрішній волі позичальника. Крім того, спірні правовідносини регулюються нормами спеціального законодавства України, а саме: Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, Законом України «Про банки і банківську діяльність» № 2121-III від 07.12.2000 року, Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року, якими регулюються правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, з яких вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ч. 2 ст. 198 ЦК України, грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону. Законодавчими актами що встановлюють право банку здійснювати операції в іноземній валюті, є ЗУ "Про банки і банківську діяльність", Декрет КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", ЗУ "Про [PERSON] України". Зазначені нормативні акти визначають, що банк має право здійснювати свою діяльність на підставі виданої НБУ ліцензії. Аналіз положень ст. 47 та ст. 49 ЗУ "Про банки та банківську діяльність" та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" дозволяє зробити висновок, що наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій є достатньою підставою для здійснення Банком операцій з валютними цінностями, в тому числі операцій з використання іноземної валюти, як засобу платежу. Таким чином, відповідно до положень ЗУ "Про банки і банківську діяльність", банк на підставі банківської ліцензії має право здійснювати кредитування в іноземній валюті, а тому вираження в іноземній валюті грошового зобов'язання за кредитним договором відповідає вимогам законодавства. Укладаючи кредитний договір, сторона з'ясовує, на яких умовах договір укладається, а відтак з власної ініціативи на момент отримання коштів визначає для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не мають безпідставно змінюватись на вимогу однієї зі сторін. При цьому діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти - гривні, позичальник мав можливість передбачити зміну курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з ситуації в Україні та динаміки зміни курсів з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації. Крім того, не було перешкод для отримання позичальником кредиту у національній валюті. Доказів протилежного позивач не надав. Підписи позивача [PERSON] на договорі свідчать про те, що позивач ознайомився із змістом договору та додатками, та погодився із умовами викладеними у договорі. Таким чином, Кредитний договір № 004-2008-2784 від 24 вересня 2008 року укладений сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, які були ним обумовлені. Будь-які підстави вважати, що правочин суперечить ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, судом не встановлені. Доводи позивача про те, що кредит фактично надавався у національній валюті спростовуються умовами договору, в яких передбачено предмет договору, умови погашення заборгованості і сплати процентів. За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів зустрічного позову [PERSON] Зустрічний позов [PERSON] також не підлягає задоволенню, оскільки посилання [PERSON] на те, що Договір поруки суперечить вимогам ст. 65 СК України є безпідставними, виходячи із наступного. Відповідно до\~ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Заявляючи вимогу про визнання вказаного договору поруки недійсним, [PERSON] посилалася на те, що його дружина не давала згоди на укладення договору поруки. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з такого. Положення\~статті 65 Сімейного кодексу України\~щодо порядку розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Порука є способом забезпечення виконання зобовязання (стаття 553 ЦК), договір поруки не створює обовязків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором. За таких обставин, оскільки договір поруки не створює обовязків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, є способом забезпечення виконання зобовязання і не носить майнового характеру, визнання договору поруки недійсним з підстав неотримання згоди дружини поручителя на укладення договору поруки є безпідставним. Посилання [PERSON] на те, що оспорюваний договір поруки носить майновий характер і порушує права подружжя, оскільки може бути звернене стягнення на спільне майно подружжя, не ґрунтуються на законі. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобовязання (як правило, грошового), а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю. Договір поруки не створює обовязків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, а тому\~ст. 65 СК України, на яку посилається позивач і яка регулює виключно відносини щодо розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, застосуванню до спірних відносин не підлягає. З огляду на викладене, суд приходить до загального висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Універсал банк», та про відмову у задоволенні зустрічних позовів [PERSON] та [PERSON] Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: partial