Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що між ним і відділенням Сумської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" був укладений договір про відкриття та ведення поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватись з використанням платіжної картки з метою отримання пенсії від Пенсійного фонду України, але 10.05.2012 року він не міг отримати пенсію в сумі 2251,61 грн. у банкоматі АТ "Райффайзен Банк Аваль", яку йому було зараховано 07.05.2012 року Пенсійним Фондом України. Як зазначалось на фіскальному чеку, що видав банкомат, на рахунку було недостатньо коштів. Крім блокування рахунку, банком було списано з рахунку його пенсійної картки всі кошти, що там знаходились на загальну суму 2586,60 грн.. Як потім він з'ясував з відповідальними посадовими особами банку, до яких він звернувся відразу, підставою для таких дій банку була постанова державного виконавця про арешт коштів боржника від 28.03.2012 року. Проте, він вважає, що банк не мав право накладати арешт та проводити стягнення з коштів з пенсіонера [PERSON], оскільки в постанові державного виконавця йдеться не про фізичну особу [PERSON], а про фізичну особу-підприємця [PERSON], які на його думку, є різними особами. Крім того, Позивач посилається на факт скасування Ухвалою Господарського суду Сумської області від 21.08.2014 року по справі № 14/194-14 постанови відділу державної виконавчої служби СМУЮ по ВП № 28112928 від 05.02.2013 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи боржника, як незаконно прийняту. Позивач вважає, що банк не мав право накладати арешт та проводити стягнення коштів з пенсіонера [PERSON], оскільки виплата пенсії може припинитися лише за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, а Банк перебрав на себе функцію останнього та припинив йому виплату пенсії, тим самим порушив його конституційні права на соціальний захист, достатній життєвий рівень та обмежив їх. Стверджував, що Банк порушив вимоги законодавства про захист прав споживача, як надавач банківських послуг, здійснивши арешт та списання коштів, Банк не отримав від нього дозволу, порушив зобов'язання, які Банк взяв на себе згідно укладеного договору, порушив вимоги пп. 32.3.2. п. 32.3 ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів", Закону України "Про банки та банківську діяльність" тощо, чим завдав йому матеріальних збитків. За таких обставин просив стягнути належні йому кошти, надані пенсійним фондом, та збитки, потім неодноразово збільшував розмір позовних вимог та просив стягнути інфляційні збитки в сумі 667,00 грн. за весь час прострочення, пені 1550,00 грн., 3 % річних, 6465 грн. завданої моральної (немайнової) шкоди, а всього 8876,00 грн., негайно переказати йому відповідну суму поштовим переказом на адресу: [ADDRESS]. За таких обставин просив суд захистити його права та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити повністю. Представник Відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю, суду пояснив, що дії Банку щодо арешту коштів [PERSON], які обліковувались на рахунку № [NUMBER] на виконання постанови державного виконавця відділу ДВС Сумського міського управління юстиції про арешт коштів боржника від 28.03.2012 року по ВП № 28112928 були предметом спору за позовом Позивача до АТ "Райффайзен Банк Аваль" про визнання незаконними дій, стягнення матеріальної, моральної шкоди, зняття арешту. Згідно Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22.08.2012 року (справа № 1805/8242/2012, провадження № 2/1805/2166/2012, суддя Клімашевська І.В.), яке залишене без змін Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 20.09.2012 року, в задоволенні позову [PERSON] до АТ "Райффайзен Банк Аваль" про визнання незаконними дій, стягнення матеріальної шкоди, зняття арешту з рахунку - відмовлено, як пояснив представник Відповідача, судом вже надана правова оцінка діям Банку щодо арешту коштів на рахунку [NUMBER] [PERSON], дії Банку визнані законними. Крім того, як пояснив представник Відповідача, що постанова державного виконавця ВДВС Сумського МУЮ від 05.02.2013 року по ВП № 28112928 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи [PERSON] до Банку не надходила, відповідно й не виконувалась останнім. За таких обставин просив суд в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного: Як вбачається з матеріалів справи та з Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22.08.2012 року (справа № 1805/8242/2012, провадження № 2/1805/2166/2012), яке залишене без змін Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 20.09.2012 року, а тому у відповідності до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, що між АТ " Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено договір №1744355400 про відкриття та ведення поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватись з використанням платіжної картки. Згідно укладеного договору за поточним рахунком відкритим Банком [PERSON] здійснюються всі види розрахунково-касових операцій, тобто разом з зарахуванням коштів пенсії передбачена й можливість зарахування й будь-яких інших коштів, не пов'язаних з отриманням пенсії, а саме коштів, які можуть надходити від інших фізичних чи юридичних осіб, як позика, допомога тощо. Тобто режим поточного рахунку [PERSON] дозволяє зараховувати на нього й кошти, які не пов'язані з отриманням пенсії. 07.05.2012 року від Управління пенсійного фонду в м. Суми надійшла пенсія та в цей же день на вказаний рахунок [PERSON] було зараховано пенсію в розмірі 2 251,61 грн.. Також встановлено, на виконанні у відділі ДВС СМУЮ знаходився наказ Господарського суду Сумської області № 14/196-09 від 12.07.2011 року про стягнення заборгованості в розмірі 67 729,37 грн. з ФОП [PERSON] на користь КУ "Сумська міська клінічна лікарня № 1", в зв'язку з цим, державний виконавець 28.03.2012 року видав постанову про арешт коштів боржника, якою надав розпорядження АТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Сумської обласної дирекції накласти арешт на кошти, що містяться на рахунках ФОП [PERSON]. Отримавши вказану постанову державного виконавця, 18.04.2012 року Відповідачем було накладено арешт на кошти, що обліковувались на рахунку № [NUMBER] клієнта [PERSON], інших рахунків відкритих в АТ "Райффайзен Банк Аваль" у Позивача не було. Картковий рахунок, відкритий на ім'я [PERSON], як фізичної особи підприємця, був закритий за заявою останнього " 09" квітня 2012 року. Отже станом на 18.04.2012 року, на день отримання Банком Постанови ДВС СМУЮ від 28.03.2012 року про арешт коштів Позивача, в Банку був наявний лише один діючий рахунок відкритий на його ім'я. Постанова державного виконавця чи рішення суду про стягнення на кошти, які знаходяться на рахунках юридичних чи фізичних осіб, підлягають негайному і безумовному виконанню, за винятком випадків введення мораторію відповідно до цього Закону. Відповідно до п. 10.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах. Згідно п. 10.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, банк, у якому відкрито рахунок клієнта, уживає заходів щодо забезпечення виконання документа про арешт коштів після отримання документа про арешт коштів. В постанові про арешт коштів боржника від 28.03.2012 року, яка надійшла до Банку 18.04.2012 року було вказано: "на підставі рішення суду накласти арешт на кошти, що містяться на рахунках Сумської ОД АТ "Райффайзен Банк Аваль" та належать боржнику: ФОП [PERSON], і.н. [NUMBER] на суму 66 813,00 грн.. Таким чином, Відповідач на виконання п. 10.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року наклав арешт на кошти в сумі 66 813,00 грн., що були на єдиному діючому рахунку Позивача, відкритому на його ім'я в Банку. Позивач при оскарженні дій Банку, посилається на те, що Ухвалою Господарського суду Сумської області від 21.08.2014 року у справі № 14/196-09 скасовано Постанову ДВС СМУЮ від 05.02.2013 року, якою було звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію інші доходи боржника ([PERSON]) як незаконно винесена державним виконавцем. В той же час, судом під час судового засідання встановлено, що Постанова державного виконавця ВДВС Сумського МУЮ від 05.02.2013 року по ВП №28112928 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи [PERSON] до Банку не надходила, відповідно й не виконувалась останнім. На адресу Банку надходила лише одна постанова державного виконавця ДВС СМУЮ про арешт коштів [PERSON], яка датована 28.03.2012 року, та була виконана Банком у відповідності з вимогами чинного законодавства. Посилання Позивача на порушення Банком вимог чинного законодавства в частині накладення арешту на його рахунок, як фізичної особи, в той час коли в постанові ДВС від 28.03.2012 року вказано накласти арешт на кошти, які належать боржнику ФОП [PERSON] спростовуються ст. 52 Цивільного кодексу України згідно якої, фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Перелік майна, на яке не може бути звернено стягнення передбачений Додатком до Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, поточний рахунок відкритий на ім'я фізичної особи в Банку (призначений в .т.ч. для зарахування пенсії) в даному переліку відсутній. Крім того, згідно ст. 73 Закону України "Про виконавче провадження", передбачені виплати на які не може бути звернено стягнення, в даний перелік поточний рахунок відкритий на ім'я фізичної особи в Банку (в т.ч. для зарахування пенсії) також не входить. Жоден Закон, жоден підзаконний нормативно-правовий акт не містить заборони на накладення арешту на кошти, які знаходяться на поточному рахунку фізичної особи, призначеному в т.ч. для зарахування пенсії. Громадянином-підприємцем є фізична особа. Згідно зі ст. 24 ЦК України фізичною особою вважається людина як учасник цивільних відносин (особистих немайнових та майнових відносин -ст. 1 ЦК України). Громадянин, який бажає займатися підприємницькою діяльністю, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур до свого статусу фізичної особи, якого він набув з моменту народження, набуває додаткової ознаки - "суб'єкт підприємницької діяльності". Громадянин за жодних умов не може змінити свого статусу фізичної особи. Цей статус втрачається лише з його смертю і не пов'язаний, зокрема, з обсягом його правоздатності та дієздатності та іншими чинниками. Він може бути позбавлений статусу суб'єкта підприємницької діяльності (добровільно або примусово), проте його статус як фізичної особи від цього не змінюється. Громадянин-підприємець в жодному разі не може набути статусу юридичної особи. Згідно зі ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Відповідно, громадянин не може стати організацією. Він може стати засновником організації, її акціонером, укласти з нею господарський договір тощо. Проте, як йшлося вище, від цього його статус фізичної особи не втрачається. Отже, за наведеного вище спростовуються доводи Позивача, що ФОП [PERSON] є юридичною особою. Крім того, згідно ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" передбачено, що клієнт банку - це будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, таким чином Закон не виокремлює як клієнта Банку - окремого суб'єкта фізичну особу-підприємця. Крім того, згідно ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" визначає сторонами у виконавчому провадженні Стягувача і Боржника. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. За таких обставин посилання Позивача на порушення Банком вимог чинного законодавства є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним. Позивач безпідставно вказує в позовній заяві про те, що Банком було списано з його поточного рахунку суму 2586,60 грн.. Вищенаведене твердження Позивача спростовується наступним. Арешт на кошти на рахунку [PERSON] був накладений Банком 18.04.2012 року, з цього часу до моменту зняття [PERSON] 23.10.2014 року коштів, жодної копійки з рахунку Позивача не було списано. Як встановлено Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22.08.2012 року (справа № 1805/8242/2012, провадження № 2/1805/2166/2012), 14.05.2012 року Банком було отримано платіжну вимогу № 51/14 від 07.05.2012 року про стягнення коштів з рахунку боржника [PERSON] на суму 344,99 грн., але повернуто без виконання згідно п. 2.5., 2.13, 2.14, 2.18 Глави 2, додатку 4, додатку 8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті та одночасно повідомлено відділ ДВС про те, що рахунок платника призначений в т.ч. для зарахування пенсій та допомоги УПФ в м. Суми. Крім того, Банк листом від 15.05.2012 року повідомив Позивача про те, що для вирішення питання з приводу зняття арешту, йому необхідно звертатися до ВДВС Сумського МУЮ, а не до Банку, оскільки банківська установа не уповноважена приймати рішення про зняття арешту з рахунку клієнта. На підтвердження того, що кошти не списувалися та знаходились на рахунку Позивача до їх отримання ним 23.10.2014 року, Відповідачем надано виписку по рахунку № [NUMBER] [PERSON]. Не ґрунтуються на вимогах закону і доводи Позивача про завдання йому майнової та моральної шкоди. За нормами ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зі змісту вказаної правової норми випливає, що підставою виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправність дій особи, яка завдала шкоди, причинний зв'язок між ними та наявність вини заподіювача шкоди. У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно з абзацом другим п. 5 цієї ж Постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки Позивачем не доведено фактів наявності шкоди, вини Банку в її заподіянні, протиправності дій Відповідача та причинного зв'язку між ними, посилання на ст.ст. 16, 1166, 1167 Цивільного кодексу України є безпідставними. Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які б підтверджували факт заподіяння Позивачу майнової шкоди, моральних чи фізичних страждань, позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими, що є підставою для відмови в їх задоволенні . Необгрунтованою також є вимога Позивача про стягнення з Банку пені в розмірі 24 % річних у гривнях, що складає 1550,00 грн., на підставі пп. 32.3.2. п. 32.3. ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні", оскільки положення даного пункту застосовуються виключно у випадках, якщо Банком без законних підстав здійснено переказ з рахунка платника, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або інших помилок банку, при цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Відповідач не здійснював незаконного списання коштів з рахунка Позивача (виписка з рахунку міститься в матеріалах справи), тому застосування до Банку штрафних санкцій, встановлених пп. 32.3.2. п. 32.3. ст. 32 Закону України суперечить вимогам закону. Також й безпідставним є вимога Позивача щодо стягнення з Банку інфляційних збитків в сумі 667,00 грн., 3 % річних в сумі 194 грн.. 23.09.2014 року АТ "Райффайзен Банк Аваль", на виконання Постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.08.2014 року старшого державного виконавця ВДВС Сумського міського управління юстиції Патик А.Ф. (додається), зняв арешт з рахунку [NUMBER], відкритого на ім'я [PERSON], який був накладений згідно Постанови ДВС про арешт коштів боржника від 28.03.2012 року. " 23" жовтня 2014 року кошти в сумі 2579,00 грн. з рахунку № [NUMBER] зняті [PERSON]. Таким чином, Позивачем не доведено порушення зі сторони Банку вимог чинного законодавства України, не надано належних та допустимих доказів порушення його прав та законних інтересів, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed