Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давнісю, в якому просить визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS], право власності на який зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.12.1993 року. В обгрунтування вимог посилається на те, що в січні -лютому 2001 року [PERSON] дозволив [PERSON] на умовах оренди з подальшим правом викупу проживати у житловому будинку, який розташований в [ADDRESS]. Починаючи із квітня 2001 року [PERSON] почав проживати у вказаному будинку, утримувати та підтримувати його в належному стані, обробляти земельну ділянку, яка закріплена за вказаним будинком, сплачувати податок за неї та проживає разом із своєю сім"єю там по сьогодній день. Спірний будинок належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.12.1993 року, який посвідчений державним нотаріусом Заставнівської нотаріальної контори та право власності зареєстрована в Чернівецькому обласному БТІ в книзі № 1 стор.5 за реєстровим №5. Позивач посилається на те, що [PERSON] надав йому оригінал договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.12.1993 року, оригінал технічного паспорту на вказаний будинок та ключі від нього. Зазначає, що [PERSON] був постійно зареєстрований та проживав в [ADDRESS] із 2000 року по листопад 2003 року, тобто по день смерті. На даний час єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його матір [PERSON], котра спадщину після смерті сина не приймала та жодних претензій щодо будинку, який належав її сину і розташований в [ADDRESS] не має. Оскільки позивач добросовісно та безперервно та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою протягом п"ятнадцяти років, то бажає в судовому порядку визнати право власності на вказане майно за набувальною давністю. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному об"ємі, обгрунтувала їх вищенаведеним, просила задоволити. Представник відповідача територіальної громади с.Васловівці Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не з"явився, подав суду заяву про визнання позову та проханням розглянути справу в його відсутності. Позовні вимоги [PERSON] визнають повністю . Відповідач [PERSON] в судове засдіання не з"явилася, в заяві до суду просить справу розглядати у її відсутності, позов визнає повністю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що починаючи із 1988 року проживає в будинку, який межує по сусідству із будинком, в якому проживає позивач із своєю сім"єю. Їй відомо, що в [PERSON] із власником будинку [PERSON] була усна домовленість про оренду будинку з право викупу. Починаючи із квітня 2001 року позивач проживає в будинку разом із своєю сім"єю, сплачує за електроенергію, податок за землю та оброляєї її. Позивач вказував, що будинок купили йому батьки. Власника будинку [PERSON] ніколи не бачила. Будучи допитаною в якості свідка, відповідно до ст. 62 ЦПК України, представник позивача- [PERSON], суду пояснила, що проживала в с. Васловівці із 1976 по 1984 рік. Навчалась в одному класі із позивачем і продовжує із ним спілкуватись. З 2001 року [PERSON] проживав в будинку, який розташований в [ADDRESS] один, а на сьогоднішній день проживає разом із своєю сім"єю. Їй відомо, що між позивачем та власником будинку [PERSON] була усна домовленість про оренду будинку з подальшим викупом. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши доводи представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і його слід задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. У відповідності до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), норми ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Як вбачається з роз'яснень, викладених у п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна: - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до п.10 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором. Пункт п.11 цієї ж постанови , вказує, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Пунктом 13 цієї ж постанови передбачено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Судом встановлено, що житловий будинок з погосподарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.1993 року та право власності зареєстрованому в Чернівецькому ОБТІ в книзі №1 стр.5 за реєстровим №5 (а.с.14-15). Також те, що вказаний будинок належить [PERSON] підтверджується технічним паспортом на житловий будинок (а.с.13). Відповідно до договору купівлі-продажу житловий будинку з погосподарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] розташований на земельній ділянці держфонду розміром 1000 кв.м. Встановлено, що в січні-лютому 2001 року [PERSON] дозволи позивачу [PERSON] на умовах оренди з подальшим правом викупу проживати в будинку по [ADDRESS]. Починаючи із кітня 2001 року [PERSON] почав проживати у вказаному будинку, що підтверджується довідкою Васловівської сільської ради Заставнівського району № 815 від 08.07.2016 року (а.с.10). В підтвердження права користування житловим будинком з погосподарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] [PERSON] надав [PERSON] оригінал договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.12.1993 року, оригінал технічного паспорту на вказаний будинок та ключі від будинку. Встановлено, що позивач [PERSON] на сьогоднійшній день продовжує разом із своєю сім"єю проживати у вказаному будинку. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, утримує його, проводить поточний та капітальний ремонт, що підтверджується довідкою Васловіської сільської ради №817 від 08.07.2016 року (а.с. 16) та актом обстеження умов проживання від 08.07.2016 ркоу (а.с.17). Крім того, встановлено, що [PERSON] сплачує податок за землю, на якій розташований будинок та сплачує за електроенергію, що підтверджується копіями квитанцій та копією абонентської книжки, яка видана на ім"я [PERSON] (а.с. 18-23). Відповідно до п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що в листопаді 2003 року [PERSON] помер. Відповідно до довідки Димківської сільської ради Глибоцького району № 697 від 21.06.2016 року (а.с.25) [PERSON] був постійно зареєстрований та проживав в [ADDRESS]. Згідно листа Глибоцької державної нотаріальної контори № 403/01-16 від 04.11.2016 року спадкова справа щодо майна померлого в листопаді 2003 року [PERSON] не заводилася. [PERSON] - котра є правонаступником майна [PERSON] ніяких претензій до спірного будинку не має. Таким чином у судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач, починаючи з квітня 2001 року по теперешній час, тобто протягом 15 років добросовісно, відкрито і безперервно володіє будинком [ADDRESS], здійснює його поточний ремонт, користується електричною енергією та сплачує за це кошти, обробляє земельну ділянку під будинком, а тому став добросовісним його набувачем, у зв"язку із чим за ним необхідно визнати право власності на зазначений вище будинок. На підставі викладеного та

Outcome: approved