Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення межових знаків та звільнення самовільно захопленої земельної ділянки, відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 10000 гривень та моральної шкоди в розмірі 80000 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та в позовній заяві зазначила, що після смерті матері [PERSON] вона оформила у порядку спадкування право власності на належні її матері земельні ділянки у с. Корости Косівського району Івано-Франківської області, а саме зареєструвала право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування належного їй житлового будинку, площею 0,25 га та дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,4162 га та 0,1732 га. Однак, 20.07.2016 р. приблизно о 16:30 год. на територію належної їй земельної ділянки зайшли сторонні особи - відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], які демонтували та вивезли у невідомому напрямку зацементовані бетонні стовпці, як знаходились на межі належної їй земельної ділянки та відмежовували її від суміжних землекористувачів. 21.07.2016 р. приблизно о 08:00 год. ранку на належній їй земельній ділянці відповідачами було скошено траву (на території близько 0,12 га), проведено вирубку дерев. Вся ця інформація стала їй відома від сестри - [PERSON] Не відреагувавши на акти та протоколи сільської ради, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] завезли на незаконно захоплену земельну ділянку стовпчики та за допомогою колючого дроту встановили нові межові знаки. 01.08.2016 р. вказані особи за допомогою трактора зорали землю, яку незаконно захопили. Таким чином, відповідачі їй створили перешкоди у вільному володінні та користуванні належною їй земельною ділянкою, що є протиправним. Тому, для відновлення пошкоджених та знищених об'єктів матеріального світу необхідними будуть грошові кошти, у зв'язку з чим вона оцінює заподіяну матеріальну шкоду у 10000 грн., щоб виготовити нову огорожу та оплатити вартість послуг із проведення будівельних робіт. Крім того, вважає, що необхідно компенсувати вартість вирубаної верби та викраденого сіна, розмір якої можливо встановити лише після одержання відповідної відповіді на запити. Крім того, протиправними діями відповідачів їй було заподіяно моральну шкоду. Оскільки, внаслідок грубого протиправного порушення її прав, різко погіршився стан її здоров'я, яку оцінює у 80000 грн. Просить позов задоволити. Відповідачі та їх представник позовні вимоги не визнали, вважають їх безпідставними, суду пояснили, що дана земельна ділянка є їх власністю, оскільки згідно господарських кних, які знаходяться в Трацькій сільській раді Косівського району Івано-Франківської області, за ними значиться земельна ділянка розміром 1,75 га з 2006 року, за яку вони сплачували щороку сільськогосподарський податок. [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по вул.Центр, буд.611. с. Корости, Косівського райну, Івано-Франківської області, де і знаходиться земельна ділянка площею 0,85 га. Однак документів, які б підтверджували право власності на земельну ділянку площею 1,75 га. відсутні. Просять в позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, прийшов до висновку що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В ч.1 ст.319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.3 ст.373 ЦК України, право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як встановлено в судовому засіданні, після смерті [PERSON] все своє майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в селі Корости, присілок (кут) Центр, 612, Косівського району Івано-Франківської області, заповіла своїй доньці [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.8). Рішенням Трацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 23.12.2015 року № 14-2-2015 "Про затвердження технічної документації із землеустрою" (а.с.9), затверджено технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано земельну ділянку у власність гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0.2500 га, із земель категорії землі житлової та громадської забудови - ділянка № 1 - кадастровий номер 2623687604:11:001:0021, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.2500 га, за адресою с. Корости присілок Жовтий беріг, в тому числі по угіддях: сіножаті - 0.1403 га; під будівлями - 0.1097 га. На підставі даного рішення, 18.02.2016 року [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер 2623687604:11:001:0021, що стверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10), за яку вона сплачує щорічно сільськогосподарський податок, що підтверджується квитанціями про прийняття податків і зборів (а.с.15). З копії рішення Трацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 22.03.2016 року № 23-02-2016 "Про затвердження проекту із землеустрою" (а.с.44), вбачається, що затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано земельні ділянки у власність гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, площею 0,4162 га, із земель категорії землі сільськогосподарського призначення, в тому числі по ділянках за цільовим призначенням: ділянка №1 - кадастровий номер: 2623687604:11:001:0022, для ведення особистого селянського господарства площею 0,4162 га, в тому числі по угіддях: сіножаті 0,4162 га, за адресою с.Корости присілок Жовтий беріг. На підставі даного рішення, 16.06.2016 року [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,4162 га, кадастровий номер 2623687604:11:001:0022, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.47) та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.48-50). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.12.2014 року (а.с.46), підтверджується право приватної власності [PERSON] на житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Корости, присілок Центр, буд.612, Косівського району, Івано-Франківської області. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 152 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] зверталася 21.07.2016 року із заявою до виконкому Трацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області (а.с.11), про те, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] самовільно захопили частину її земельної ділянки, яка знаходиться в її приватній власності. 22.07.2016 року комісія Трацької сільської ради склали акт (а.с.12), про те, що дійсно на земельній ділянці, власником якої є [PERSON], повитягували розмежувальні знаки між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], вирубано на земельній ділянці [PERSON] дерева. Згідно копії протоколу засідання постійної комісії по земельних відносинах при Трацькій сільській раді від 25.07.2016 року (а.с.13), [PERSON] рекомендовано звертатися до правоохоронних органів щодо притягнення до відповідальності громадян, які винуваті у порушенні земельного законодавства, а також за притягнення їх до відповідальності за нанесені їй збитки. Відповідно до копії акту від 03.08.2016 року складеного комісією Трацької сільської ради (а.с.14), заява [PERSON] розглянута і виявлено, що дійсно порушено право приватної власності на її земельну ділянку. Факт самовільного зайняття частини земельної ділянки [PERSON] підтвердили в судовому засіданні наступні свідки. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачі, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], самовільно захопили земельну ділянку, яка належить [PERSON] Вже біля трьох років, а саме після смерті [PERSON], відповідачі перешкоджають у користуванні земельною ділянкою. На неодноразові пропозиції зібратися сторонам і пред"явити документи, які б підтверджувати право власності на спірну земельну ділянку, відповідачі відмовлялися. Натомість пошкодили огорожу, шляхом її знесення та вирубкою дерева, яке знаходилось на земельній ділянці, про що було знято відео. Крім того, свідок [PERSON], який є головою Трацької сільської ради Косівського району суду пояснив, що дійсно [PERSON] є власником спірної земельної ділянки, оскільки після смерті матері, вона звернулася в сільську раду з офіційною заявою про надання дозволу на користування спадковим майном. В установленому законом порядку, [PERSON] зареєструвала право власності на належні їй земельні ділянки та встановила огорожу меж зі всіх сторін. При зверненні позивачки до сільської ради про самовільне захоплення її земельної ділянки, було створено комісію в складі спеціаліста-землевпорядника Трацької сільської ради [PERSON] та депутатів Трацької сільської ради [PERSON] та [PERSON], які засвідчили факт порушення відповідачами [PERSON] кодексу України. Щодо належності даної земельної ділянки [PERSON] пояснив наступне, що дійсно, відповідачу було видано довідку виконкомом Трацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 20.09.2016 року № 1066, яку долучено до матеріалів справи, в якій зазначено, що [PERSON] являється землекористувачем на території Трацької сільської ради земельних ділянок розміром 1,75 га з 2006 року по даний час, згідно господарської книги № 11, господарство №794 за 2006-2010 роки та погосподарській книзі № 13, номер об"єкта господарського обліку - 0824 за 2011-2015 роки, однак, в даних книгах не зазначено, де саме знаходяться дані земельні ділянки. Запевняє, що рішень, про належність земельної ділянки [PERSON] сільською радою від 2001 року не виносилось. Для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою рекомендував звернутися до суду. Даний факт підтверджується також довідкою Трацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 01.12.2016 року № 225/02.2-18 та копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ-08-32-2/000108 від 26.01.2001 року, згідно якого земельна ділянка, яка знаходиться в с.Корости Трацької сільської ради площею 0,8500 га, належить [PERSON], а житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами належить [PERSON] на праві приватної власності. З огляду на вище наведене, суд приходить до висновку, що вимоги щодо усунення перешкод у користуванні ділянкою, що належить [PERSON], звільнення незаконно зайнятої земельної ділянки площею 0,12 га, демонтування встановленої огорожі та відновлення зруйнованих межових знаків, слід задоволити, так як відповідачі не представили право власності на спірну земельну ділянку, а саме рішення сільської ради, яким було б затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано земельні ділянки у власність відповідачам, а також Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, згідно якого зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 1,75 га. відсутні. А тому суд бере до уваги представлені документи на земельну ділянку, які надано [PERSON] та показання свідків. В частині позовних вимог, а саме у відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 10000 гривень та моральної шкоди в розмірі 80000 гривень, суд вважає, що слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. З огляду на те, що суд дійшов до висновку, що відповідачам необхідно відновити зруйновані межові знаки, то вважає, що у відшкодуванні заподіяної матеріальної шкоди слід відмовити, а також позивачкою не представлено доказів в сумі нанесення їй матеріальної шкоди, однак це не позбавляє її права в майбутньому звернутися до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, якщо рішення суду не буде виконано. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових витрат та урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Із характеру правовідносин, на які посилається позивачка по справі, не випливає обов"язок щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 317, 319, 373, 391, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 125, 212 ЗК України та

Outcome: approved