Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду м. Харкова звернувся позивач з позовною заявою, в якій просив скасувати наказ Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" від 11.02.2021 року № 28/к про звільнення з посади слюсар-ремонтника (механізмів стружковидалення) 5-го розряду дільниці з видалення стружки та подачі СОЖ з шарикового виробництва Цеху хімічних технологій на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновити його на посаді з 11.02.2021 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.02.2021 року до дня його фактичного поновлення на роботі з розрахунку 5751,88 грн. на місяць, стягнути у відшкодування моральної шкоди, завданої його незаконним звільненням за прогул, грошову суму у розмірі 77371,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що він з 1991 року працював на підприємстві, остання посада слюсар-ремонтника (механізмів стружковидалення) 5-го розряду дільниці з видалення стружки та подачі СОЖ з шарикового виробництва Цеху хімічних технологій. Режим його роботи - доба праці - три відпочинку. Він ветеран заводу. Конкретного робочого місця у нього не визначено, оскільки робота пов`язана з усуненням несправностей та видаленням стружки у всьому цеху. З 20.01.2021 р. начальник цеха [PERSON] змінив дільницю цеху, в якому позивач раніше працював, на іншу - з виробництва залізничних підшипників Цеху хімічних технологій. І всі свої посадові обов`язки він з цього часу виконував на цій дільниці. Позивач зазначив, що 06.02.2021 року з невідомих підстав начальник Служби економічної безпеки [PERSON] близько 1 години ночі зайшов в кімнату слюсарів на заводі, де він знаходився, і сказав, щоб він пішов за ним в його кабінет. Коли вони опинились у його кабінеті, він почав вимагати, щоб він йому розказав про якісь підшипники, які начебто колись пропали. Потім повів його до прохідної, забрав пропуск, і сказав, щоб він прийшов у понеділок - 08.02.2021 р., о 8 годині ранку до нього в кабінет. Вважає, що начальник Служби економічної безпеки заводу [PERSON] вчинив самоправство, незаконно відлучивши його від роботи, порушивши конституційне право на працю (ст. 43), що включає в себе можливість заробляти на життя працею. 08.02.2021 року він прибув до його кабінету, і він знову запропонував розказати про якісь підшипники, які начебто колись звідкілясь пропали. Позивач відповів, що не знає, про що йде мова, щоб він пояснив детальніше. Тоді [PERSON] відправив його додому, сказав, що начальник цеха зателефонує. Позивач сам зателефонував начальнику цеху [PERSON] , запитав, що робити. Начальник цеху відповів, що коли [PERSON] скаже йому про подальші його дії, він зателефонує. Позивач вказує, що повинен був прийти на роботу 10.02.2021року за своїм розкладом. О 06:30 10.02.2021 р. він прийшов на роботу, однак охоронниця сказала, що його пропуску немає, він у [PERSON] , що перешкодило позивачу приступити до роботи, його без пропуска не пустили на завод. Близько 06:50 10.02.2021 р. прибув [PERSON] та запитав його, чого він прийшов, щоб йшов додому. При цьому з яких підстав позивача не допущено на територію заводу та до роботи, [PERSON] не пояснив. Позивач зазначив, що 10.02.2021 р. [PERSON] повторно вчинив самоправство, незаконно позбавивши мене право на працю, тобто порушивши його конституційне право на працю (ст. 43), що включає в себе можливість заробляти на життя працею. Зазначив, що він ветеран заводу і його цікавило, що трапилось. У відповідь він почув від [PERSON] публічне звинувачення прямо в присутності інших працівників на прохідній заводу, що він - крадій. Позивач був шокований, але отямившись, включив відеозйомку на своєму смартфоні. Під час відеозйомки [PERSON] підтвердив, що в нічний час відправив його додому, тобто в робочий час. Після спілкування з [PERSON] , який утримував його пропуск у себе, враховуючи, що на територію заводу без пропуска його не пропускають, позивач вимушений був повернутися додому, як того вимагав [PERSON] . Десь о 18 годині 10.02.2021 р. він зателефонував своєму начальнику цеху з питанням про подальші дії. У відповідь почув, щоб прийшов до нього о 14.00 год. 11.02.2021 р., що йому телефонувала директор по персоналу [PERSON] , щоб він прибув у вищезазначений час до неї. 11.02.2021 року позивач прибув до свого начальника. Начальник цеха повів його до керівництва заводу, де йому вручили для ознайомлення наказ від 11.02.2021 и. № 28/к про звільнення за прогул за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, і після підпису у наказі про ознайомлення з ним його забрали, не видавши на руки його копії. Потім видали трудову книжку із записом про звільнення та довідку до наказу про звільнення, в якій була відсутня інформація про заробітну плату. Жодного пояснення з нього ніхто не вимагав, він не зрозумів навіть, за який день його звинувачують у прогулі. До початку самоправних дій [PERSON] позивач з 1991 року працює чесно та не порушував трудову дисципліну, не має доган, не притягався до дисциплінарної відповідальності, чим і заробив почесне звання ветерана заводу. Позивач зазначив, що з 1991 року не прогулював жодної хвилини роботи та не запізнювався, виконував свої обов`язки добросовісно, спиртними напоями ніколи не зловживав, а тому звільнення внаслідок злочинів [PERSON] є незаконним. Вважає, що роботодавець має з`ясувати у працівника причини відсутності на робочому місці, а при відсутності робочого місця, на території роботодавця, щоб встановити поважність або не поважність його відсутності. В його випадку він території роботодавця не залишав та вийшов, як завжди, вранці 03.02.2021 р. через прохідну заводу, спілкуючись зі свідками. Звільнити за прогул можна тільки за наявності двох обов`язкових умов, а саме, якщо працівник був відсутній на роботі більше трьох годин без поважної причини і від працівника отримана пояснювальна записка про причини відсутності на роботі. Також зазначив, що діями підприємства йому завдано моральних страждань, які він оцінює в 77371,00 грн. Ухвалою суду від 22.03.2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася. Надала клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебування представника у щорічній відпустці та неможливістю забезпечення участі представника відповідача у судовому засіданні. В матеріалах справи є відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначила, що з позовними вимогами не погоджуються, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] у позовній заяві не надав жодних належних доказів, які б свідчили про незаконність його звільнення згідно Наказу Генерального директора АТ "ХАРП" №28/к від 11.02.2021 року, позовні вимоги носять необґрунтований характер, відбудовуються на припущеннях, суб`єктивних міркуваннях та емоціях. [PERSON] працював на АТ "ХАРП" з 01.03.1991 р. по 11.02.2021 р. На підставі Наказу № 28/к від 11.02.2021 р. [PERSON] був звільнений з заводу за п. 4 ч.І ст. 40 КЗпП України (за прогул). Зазначили, що для звільнення працівника за прогул на підставі п.4 ч.І ст.40 КЗпП. роботодавцю необхідно: встановити факт відсутності працівника на роботі три і більше години безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин, документально підтвердити факт відсутності працівника на робочому місці. Підтверджуючими документами можуть бути доповідна записка безпосереднього начальника працівника на ім`я керівника підприємства та акт про відсутність на робочому місці, підписаний комісією, що складається не менше ніж із трьох осіб; затребувати у працівника письмове пояснення причини відсутності на роботі. Якщо працівник відмовляється дати пояснення щодо вчиненого проступку, про це складається відповідний акт; дотриматися строків застосування звільнення за прогул. Зазначене стягнення може бути застосоване не пізніше одного місяця із дня виявлення прогулу, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням у відпустці, і не пізніше шести місяців із дня його вчинення; не застосовувати інших заходів дисциплінарного стягнення до працівника за прогул; отримати згоду профспілкового органу на звільнення працівника за прогул на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП; видати наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, з яким ознайомити працівника під підпис. Згідно рапорту бригадира посту охорони АТ "ХАРП" [PERSON] від 03.02.2021 р. було виявлено, що 02.02.2021 р. о 23.40 на території АТ "ХАРП" (склад підшипників) спрацювала сигналізація, під час обходу території та перевірки цього факту встановлено, що при огляді території ЦХТ невідомий, побачивши охорону, побіг до огорожі підприємства та покинув територію заводу через огорожу у місці відсутності колючого дроту, було отримано завдання щодо перевірки наявності робочих у нічний час. Після перевірки особистого складу працівників 3-ої зміни та добових працівників, було встановлено відсутність на робочому місці слюсаря-ремонтника ЦХТ [PERSON] , про що складено відповідні акти: акт перевірки наявності робітників КЖДП від 03.02.21 р., згідно якого перевіркою встановлено відсутність [PERSON] на території заводу, місце знаходження якого до кінця зміни, а саме з 0.30 до 7:30 год., акт від 03.02.2021р. про відсутність з 22:00год. 02.02.2021р. до 05:00 год. 03.02.2021р. робітника [PERSON] на робочому місці у ЦХТ, підписаний начальником УХТ АТ "ХАРП" Мозговим Р.В., в.о. майстра дільниці [PERSON] , слюсарем-ремонтником [PERSON] . Крім того, згідно пояснення слюсаря-ремонтника ЦХТ АТ "ХАРП" [PERSON] , який тимчасово виконував обов`язки майстра ЦХТ, стало відомо, що в останнє [PERSON] бачили 02.02.2021 р. між 20:00-21:00 год. на шліфувальній дільниці, [PERSON] нікуди не відпрошувався, по закінченню зміни бригада виходила без [PERSON] . За письмовими поясненнями начальника ЦХТ [PERSON] та в.о. мастера ЦХТ [PERSON] . [PERSON] був проінструктований про обсяг доручених робіт, порядок залишення робочого місця під час зміни, в порушення вимог трудової дисципліни, записки на вихід з території заводу не надавав та не попереджав про відсутність на робочому місці, був відсутній на робочому місці, роботу не виконував. 05.02.2021р. (наступний робочий день за графіком змінності) начальником ЦХТ [PERSON] . [PERSON] було запропоновано надати письмові пояснення щодо факту порушення трудової дисципліни та вчинення прогулу, від надання яких позивач відмовився, про що комісією у складі начальника УХТ [PERSON] , підсобного робітника [PERSON] , вантажника [PERSON] складено акт про відмову від надання пояснень. Також 05.02.2021 р. на пропозицію начальника УЕБ [PERSON] надати письмові пропозиції щодо факту прогулу 02.02.2021 р., [PERSON] відмовився, про що було складено відповідний акт. В усному поясненні [PERSON] зазначив, що 02.02.2021р. він був присутній усю ніч на робочому місці, заперечував проти факту порушення трудової дисципліни. Вважають, що складені акти про відмову від надання письмових пояснень свідчать про неодноразові спроби АТ "ХАРП" з`ясувати у порушника трудової дисципліни [PERSON] причини вчиненого прогулу та порушення трудової дисципліни. На підставі виявленого порушення трудової дисципліни [PERSON] та зібраних доказів комісією у складі начальника УЕБ [PERSON], начальника охорони [PERSON] , провідного спеціаліста УЕБ [PERSON] 03.02.2021р. складено Акт про прогул [PERSON] (відсутність на території підприємства у робочий час 03.02021 р з 00.30 до 05.00 без поважної причини), за порушення трудової дисципліни, правил внутрішнього розпорядку комісією запропоновано притягнути [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, у зв`язку зі скоєним прогулом, час прогулу у табелю робочого часу не відображати. Згідно графіку змінності робітників 028ЦХТ на 2021 р. у лютому 2021 р. [PERSON] було встановлено робочу зміну 02.02.21 р. та повинно бути відпрацьовано 22 години, відповідно до табелю обліку використання робочого [PERSON] фактично відпрацьовано 02.02.2021 року -18,3 год. 05.02.2021р. на розширеному засіданні цехового комітету профспілки спільно з адміністрацією дільниці хімічних технологій АТ "ХАРП" постановили надати згоду на звільнення [PERSON] відповідно до п.4 ч.І ст.40 КзпП України, від письмових пояснень [PERSON] відмовився.08.02.2021 р. начальником УЕБ [PERSON] керівнику АТ "ХАРП" було запропоновано за порушення трудової дисципліни, притягти [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення. 11.02.2021 р. на підставі зібраних доказів порушення трудової дисципліни [PERSON] у чіткій відповідності до вимог КЗпП України щодо порядку звільнення працівника за прогул, АТ "ХАРП" видав наказ про звільнення [PERSON] 11.02.1021 р. [PERSON] був ознайомлений з Наказом про звільнення №28/к від 11.02.2021р., заявив про незгоду з підставами звільнення, пояснень по факту прогулу працівнику відділу кадрів не надав, про що комісією у складі директора по персоналу [PERSON] , начальника відділу кадрів [PERSON] , старшого інспектора з кадрів [PERSON] складено акт. Вважають, що роботодавцем належним чином у повному обсязі доведено та підтверджено факт прогулу [PERSON] у робочу зміну з 02.02.2021 року - 03.02.2021 року (відсутність на робочому місці без поважних причин), процедуру звільнення [PERSON] за прогул дотримано у відповідності до вимог закону, підстави для поновлення на роботі [PERSON] та задоволення його позовних вимог про поновлення на роботі відсутніми. Зазначили, що позивач вводить в оману суд щодо своєї порядності та чесності, наголошує на тому, що з 1991 р. чесно працює на АТ "ХАРП" та жодного разу не порушував дисципліну, не має доган та не притягувався до дисциплінарної відповідальності. Дана інформація не є достовірною, оскільки [PERSON] відповідно до Наказу №77/к від 10.04.2017р. та Наказу №456/к від 11.05.2012р. раніше порушував трудову дисципліну. 05.06.2021р. [PERSON] проти АТ "ХАРП" вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (номер кримінального провадження 12021221180000464) 05.06.2021р. близько о 02:51год. [PERSON] проник на територію АТ "ХАРП" розташованою за адресою: м.Харків, пр. Індустріальний, 3, в результаті чого викрав належні вищевказаному підприємству підшипники різного типу у загальній кількості 31 шт. На загальну суму 55704 грн., однак не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі. 30.07.2021 р. у справі № 644/6013/21 за кримінальним провадженням 12021221180000464 було постановлено вирок, яким визнав [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення -злочину, передбаченого ч.2 ст 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді З років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки. З огляду на вищевикладене, АТ "ХАРП" вважає, що позивач зловживає процесуальними правами. Враховуючи викладене, просили відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] з 01.03.1991 року працював на підприємстві, остання посада слюсар-ремонтника (механізмів стружковидалення) 5-го розряду дільниці з видалення стружки та подачі СОЖ з шарикового виробництва Цеху хімічних технологій, що підтверджується копіює трудової книжки серія [NUMBER] . На підставі наказу № 28/к від 11.02.2021 року [PERSON] був звільнений з заводу у зв`язку з прогулом без поважних причин за п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Вважаючи зазначений наказ генерального директора ПАТ «Харківський підшипниковий завод» від 11.02.2021 № 28/к протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне. Трудові відносини усіх працівників регулюються Кодексом законів про працю України, зокрема частиною 1 статті 1 вказаного Кодексу передбачено, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності. Статтею 2 КЗпП України встановлено, що право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники мають право на … звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ст.2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ч. 1,3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Підстави припинення трудового договору встановлено ст. 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника -статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - ст.45 цього Кодексу Судовим розглядом встановлено, що згідно рапорту бригадира посту охорони АТ "ХАРП" [PERSON] від 03.02.2021 р. було виявлено, що 02.02.2021 р. о 23.40 на території АТ "ХАРП" (склад підшипників) спрацювала сигналізація, під час обходу території та перевірки цього факту встановлено, що при огляді території ЦХТ невідомий, побачивши охорону, побіг до огорожі підприємства та покинув територію заводу через огорожу у місці відсутності колючого дроту, було отримано завдання щодо перевірки наявності робочих у нічний час. Після перевірки особистого складу працівників 3-ої зміни та добових працівників, було встановлено відсутність на робочому місці слюсаря-ремонтника ЦХТ [PERSON] . З акту перевірки наявності робітників КЖДП від 03.02.21 року вбачається, що перевіркою встановлено відсутність [PERSON] на території заводу, місце знаходження якого до кінця зміни, а саме з 0.30 до 7:30 год. не було відомо. З акту від 03.02.2021 року вбачається відсутність робітника [PERSON] на робочому місці у ЦХТ з 22:00 год. 02.02.2021р. до 05:00 год. 03.02.2021року, який підписаний начальником ЦХТ АТ "ХАРП" Мозговим Р.В., в.о. майстра дільниці [PERSON] , слюсарем-ремонтником [PERSON] . Згідно пояснювальної слюсаря-ремонтника ЦХТ АТ "ХАРП" [PERSON] , який тимчасово виконував обов`язки майстра ЦХТ, вбачається, що він в останнє [PERSON] бачив 02.02.2021 року між 20:00-21:00 год. на шліфувальній дільниці, [PERSON] нікуди не відпрошувався, по закінченню зміни бригада виходила без [PERSON] . За письмовими поясненнями начальника ЦХТ [PERSON] вбачається, що [PERSON] був проінструктований про обсяг доручених робіт, порядок залишення робочого місця під час зміни, можливість виходу за територію підприємства. [PERSON] 02.02.2021 року таких записок на вихід не отримував. 03.02.2021 року був складений акт про прогул (відсутність на території підприємства) пор те, що [PERSON] в ніч з 02.02.2021 року на 03.02.2021 року біля 00-20 год. залишив цех КЖДП, де повинен був виконувати надані роботи, через калитку бункера та направився у сторону захисного огородження території підприємства та залишив територію заводу. Причини відсутності на робочому місці , порушення трудової дисципліни, залишення території заводу без поважної причини [PERSON] не надав, від надання письмових пояснень відмовився, про що складений акт. Таким чином комісія дійшла висновку, що [PERSON] відсутствовав на території заводу в робочий час 03.02.2021 року з 00-30 год до 05-00 год. без поважної причини, факт відсутності працівника більш 3-з годин на території підприємства підтверджений належним чином та є прогулом. За порушення дисципліни, прави внутрішнього трудового розпорядку комісія запропонувала притягнути [PERSON] к дисциплінарної відповідальності у зв`язку з прогулом, час прогулу у табелі обліку робочого часу не відображати. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. 05.02.2021р. (наступний робочий день за графіком змінності) начальником ЦХТ [PERSON] . [PERSON] було запропоновано надати письмові пояснення щодо факту порушення трудової дисципліни та вчинення прогулу, від надання яких позивач відмовився, про що комісією у складі начальника УХТ [PERSON], підсобного робітника [PERSON] , вантажника [PERSON] складено акт про відмову від надання пояснень. Відповідно до ст.57 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством. Згідно графіку змінності робітників 028ЦХТ на 2021 р. у лютому 2021 р. [PERSON] було встановлено робочу зміну 02.02.21 року та повинно бути відпрацьовано 22 години, відповідно до табелю обліку використання робочого [PERSON] фактично відпрацьовано 02.02.2021 року -18,3 год. Відповідно до виписки з протоколу №9 від 05.02.2021року на розширеному засіданні цехового комітету профспілки спільно з адміністрацією дільниці хімічних технологій АТ "ХАРП" постановили надати згоду на звільнення [PERSON] відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КзпП України, від письмових пояснень [PERSON] відмовився. 08.02.2021 року начальником УЕБ [PERSON] керівнику АТ "ХАРП" було запропоновано за порушення трудової дисципліни, притягти [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. 11.02.2021 року наказом №28/к від 11.02.2021 року [PERSON] за порушення трудової дисципліни (відсутність на робочому місці протягом 6 годин - 03.02.2021 року 00-15 год. по 05-00 год) звільнено з заводу 11.02.2021 року у зв`язку з прогулом без поважних причин п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України. 11.02.1021 р. [PERSON] був ознайомлений з Наказом про звільнення №28/к від 11.02.2021р., заявив про незгоду з підставами звільнення, пояснень по факту прогулу не надав, про що комісією у складі директора по персоналу [PERSON] , начальника відділу кадрів [PERSON], старшого інспектора з кадрів [PERSON] складено акт. З виписки з протоколу №26 від 16.06.2021 року вбачається, що на запит до профспілкового комітету АТ "ХАРП" від 09.06.2021 року надати згоду на/затвердити звільнення [PERSON] за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, за відсутності [PERSON] , про що позивач надав згоду, затвердили його звільнення за п.4, ч. 1, ст.40 КЗпП України. Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил. У деяких галузях народного господарства для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну (ст. 142 КЗпП України). Відповідно до частини першої статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Також частиною першою статті 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення ( ст.149 ч.1 КЗпП України ). Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. У постановою Верховного суду Уукраїни від 11.03.2020 року № 459/2618/17 зазначено, що прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази. У відповідності до частини 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 вказаної статті Кодексу). Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності на робочому місті 03.02.2021 року з 00.15 год - 05.00 год. Таким чином, судом не встановлено обставин, за яких відсутність на роботі [PERSON] у зазначений час, можна визнати поважними, тому суд вважає, що позивачем 03.02.2021 року було вчинено дисциплінарний проступок у виді прогулу, а тому у відповідача відповідно до положень ч.1 п. 4 ст.40, ст.148 КЗпП України були наявними підстави для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про скасування наказу №28/к від 11.02.2020 року про звільнення задоволенню не підлягають, оскільки його звільнення відповідало вимогам трудового законодавства і матеріали даної справи не спростовують факту здійснення 03.02.2020 року прогулу без поважних причин відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Позовні вимоги [PERSON] про поновлення на роботу, є такими що також не підлягають задоволенню. Доводи позивача про те, що його робоче місце не визначене і тому його неправомірно звільнили за прогул, не заслуговують на увагу. В даному конкретному випадку місце роботи [PERSON] було визначено, він з ним був ознайомлений та обізнаний, про що сам зазначає в позовній заяві, а саме- цех КЖДП, де повинен був виконувати доручені роботи. Щодо доводів позивача про те, що відповідачем порушений порядок отримання згоди профспілкової організації на його звільнення, то вони спростовуються положеннями ч.9 ст.43 КЗпП України. Ще до запиту суду до профспілкового комітету про надання згоди на звільнення [PERSON] таке засідання було проведено і надана згода на звільнення. Яку також суд врахував при ухваленні даного рішення по суті. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є похідними, їх вирішення відповідно до ст. 235 КЗпП України залежить від того, чи будуть задоволені вимоги щодо незаконності звільнення та поновлення на роботі, а тому також не підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 77371,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.237-1 КЗпПУ відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому діями ПАТ «Харківський підшипниковий завод» була спричинена моральна шкода та в чому вона виразилася, а також не довів розмір шкоди, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі, не обґрунтовані та не доведені доказами, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed