Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

22 січня 2015 року СТ "Зайчевське" звернулося до суду з позовом до відповідача, в якому просить зобов'язати [PERSON] привести розміри ділянки № [NUMBER] в СТ Зайчевське", згідно з актом експертизи № 120-0118 та актом приватизації серії [NUMBER], стягнути з відповідача на користь Товариства заборгованість за членськими внесками та за користування надлишком землі в повному обсязі, а також стягнути з [PERSON] на користь СТ "Зайчевське" витрати на проведення технічної експертизи, згідно з квитанцією від 20 січня 2012 року, судовий збір та витрати на юридичні послуги. Ухвалою суду від 26 січня 2015 року в частині заявлених позовних вимог щодо зобов'язання [PERSON] привести розміри ділянки № [NUMBER], що розташована в СТ "Зайчевське", згідно з актом експертизи № 120-0118 та актом приватизації серії [NUMBER], у відкритті провадження позивачу відмовлено, оскільки існує рішення, що набрало законної сили з приводу відновлення кордонів земельної ділянки № [NUMBER] між СТ "Зайчевське" та [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідач [PERSON] був членом товариства з обов'язками, передбаченими статутом, щодо сплати цільових та членських внесків. Згідно з рішенням звітно-виборчих зборів СТ "Зайчевське" від 25 травня 2002 року сплата членських внесків проводиться за кожну сотку займаної землі. 31 травня 2014 року [PERSON] рішенням правління, затвердженим зборами уповноважених СТ "Зайчевське", виключено зі членів товариства. Відповідно до розрахунку сума боргу за користування надлишком землі та цільові внески за 2014 рік становлять 1193,85 коп. Зазначені внески відповідачем не сплачені. Згідно з проведеною судовою будівельно-технічною експертизою № 120-0118 від 15 лютого 2012 року встановлено, що фактична площа земельної ділянки № [NUMBER], яка перебуває у користуванні відповідача складає 0,0459 га, що більше на 0,0059 га від площі та кордонів, вказаних в державному акті. Оплату проведеної експертизи у сумі 2400,00 грн було здійснено позивачем. Відповідач до цього часу продовжує користуватися надлишком землі, при цьому не сплачуючи відповідні внески. Також відповідач не відшкодував кошти за проведення експертизи. Оскільки [PERSON] добровільно не сплачена сума заборгованості, позивач змушений звернутися до суду з позовом. Представники позивача в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та пояснили про вищевикладене просили позов задовольнити. При цьому вказували, що відповідач, будучи власником земельної ділянки і не будучи членом Товариства, не уклав правовідносини з Товариством з приводу користування колективною власністю та послугами. Вказана обставина позбавляє Товариство отримувати будь-які кошти від відповідача. Також зазначили, що під час розгляду справи у 2012 році було призначено судову експертизу, в результаті проведення якої стало відомо, що відповідач має у користуванні надлишок землі, за користування яким не сплачує. Кошти за проведення експертизи відповідачем відшкодовані не були, хоча саме цією експертизою було встановлено обставину щодо надлишку землі. Така поведінка відповідача обурює інших членів товариства та спричиняє збитки Товариству, в зв'язку з чим було вирішено ініціювати цей позов. Щодо застосування строків позовної давності заперечували, оскільки те, що відповідач користується надлишком землі стало відомо після проведення судової експертизи у 2012 році. Відповідач в судовому засіданні заявлені позивачем вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити у його задоволенні через необґрунтованість та безпідставність. Суду пояснив, що йому дійсно належить земельна ділянка № [NUMBER] в СТ "Зайчевське", площею 0,0400 га, але фактично в його користуванні знаходиться ділянка площею 0,0459 га., про що йому стало відомо у 2012 році після проведення судової експертизи. Голова та головний бухгалтер Товариства постійно чинять йому перешкоди у сплаті внесків - не приймають грошові кошти від нього. Щодо цільових внесків вважає, що не повинен їх сплачувати, оскільки не користується послугами Товариства. На сьогоднішній день, ним сплачені відповідні внески за користування земельною ділянкою площею 0,0059 га за період з 2012 року по 2014 рік в сумі 182,00 грн. на розрахунковий рахунок Товариства в банківській установі. За цих обставин вважає, що жодної заборгованості щодо сплати внесків не має. Також стверджував, що не повинен відшкодовувати оплату судової експертизи, оскільки саме позивач наполягав на проведенні експертизи. Рішення було прийняте на його користь, в зв'язку з чим він не зобов'язаний відшкодовувати понесені позивачем витрати. Крім цього, під час розгляду справи заявив клопотання про застосування строку позовної давності, який становить три роки. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що СТ "Зайчевське", згідно з відомостями про державну реєстрацію юридичної особи, є добровільним об'єднанням громадян. Права, обов'язки та відповідальність його членів регулюється Законом України "Про об'єднання громадян". Відповідно до п. 5.1, п. 5.2 Статуту СТ "Зайчевське", фінансові ресурси формуються за рахунок індивідуальних внесків членів товариства. Товариство постійно вирішує питання, пов'язані з фінансуванням своєї діяльності , покриває свої витрати за рахунок членів товариства. Пунктом 5.3 Статуту передбачено, що членські внески сплачуються членами товариства щорічно у розмірі та строки встановлені зборами виплачуються на адміністративно-господарські потреби. Членські внески вносяться кожним членом товариства незалежно від того користується він послугами товариства чи ні. Відповідно до п. 3.6 та п. 3.10 Статуту, член садівничого товариства зобов'язаний своєчасно сплачувати вступні, членські та цільові внески у розмірах, встановлених зборами уповноважених членів товариства, відповідно до площі земельної ділянки, але не пізніше 31 грудня поточного року. Особа виключена (добровільно вибувши) із членів товариства у місячний термін зобов'язана оформити свої відношення з товариством укладенням договору на користування колективною власністю (охороною території, дорогами, проїздами, тощо) та послугами (вода електроенергія) товариства за їх реальною вартістю, але в сумі не нижче платежів, установлених товариством на поточний рік. Рішенням звітно-виборчих зборів СТ "Зайчевське" від 25 травня 2002 року сплата членських та цільових внесків проводиться за кожну сотку займаної землі (а.с. 66). Відповідно до Протоколу № 17 засідання правління СТ «Зайчевське» правлінням було вирішено нарахування заборгованості проводити виходячи із вартості 1 сотки, затвердженої зборами , на момент нарахування заборгованості (а.с. 67-70). Згідно з затвердженим СТ "Зайчевське" кошторисом на 2015 рік вартість однієї сотки становить 120 грн. (а.с. 82). Відповідно до довідки СТ "Зайчевське" сума заборгованості по сплаті членських та цільових внесків відповідача станом на січень 2015 року становить 1193,85 грн., з яких 849,60 грн. - заборгованість по сплаті членських внесків за 12 років протягом яких відповідач користується надлишком землі, 344,25 грн. заборгованість по сплаті цільових внесків з урахуванням індексу інфляції. (а.с. 71). На підставі рішенням правління від 31.05.2014 р. а.с. (77-81), яке затверджено зборами уповноважених СТ "Зайчевське" від 31.05.2014 р. [PERSON] виключено зі членів СТ "Зайчевське" (а.с. 74-76). Тобто, у 2014 році [PERSON] був членом Товариства. Відповідно до квитанції № 50782463 від 13.02.2015 року [PERSON] на користь СТ "Зайчевське" сплачена сума боргу за користування надлишком земельної ділянки у сумі 182,00 грн. (а.с. 24). За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості по сплаті членських та цільових внесків підлягають задоволенню частково. В судовому засіданні відповідачем [PERSON] було зроблено заяву про застосування строків позовної давності. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Окрім того, ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Статтею 267 ЦК України встановлено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], починаючи з вступу у члени товариства, користувався виділеною йому земельною ділянкою, площа якої, як було встановлено висновком експертизи, складає 0,0459 га, що не заперечувалось сторонами. Протягом всього часу користування та володіння цією земельною ділянкою відповідачем сплачувались членські та цільові внески виходячи з площі земельної ділянки 0,04 га. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача членських внесків за користування надлишком земельної ділянки суд вважає обґрунтованими. Однак, з урахуванням заяви відповідача щодо застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача розмір заборгованості у межах строку позовної давності, тобто за останні три роки. Крім цього, суд також вважає за необхідне із суми, що підлягає стягненню, вирахувати суму - 182 грн., яка була перерахована відповідачем на розрахунковий рахунок позивача в АТ «Райфайзен банк Аваль». Таким чином, залишок заборгованості зі сплати членських внесків становить 30,40 грн. (120,00 грн. х 0,59 га х 3 = 212,40 грн.; 212,40 грн. - 182,00 грн. = 30,40 грн.) Щодо сплати цільових внесків, то суд вважає за необхідне стягнути їх з відповідача на користь позивача у повному обсязі з урахуванням індексу інфляції - у сумі 344,25 грн., оскільки розмір цільових внесків встановлений зборами уповноважених, що підтверджується протоколом № 1 зборів уповноважених СТ «Зайчевське» від 31.05.2014 року (а.с. 74-76). Зазначене рішення ніким не оспорювалось та не скасоване, а значить є чинним та обов'язковим для виконання. Твердження відповідача [PERSON] щодо відсутності у нього обов'язку сплачувати цільові внески, оскільки він не користувався у 2014 році послугами Товариства, суд не приймає до уваги , оскільки доказів щодо цього суду не надано. Позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача [PERSON] витрат на проведення технічної експертизи, згідно з квитанцією від 20 січня 2012 року, не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено в судовому засіданні зазначена експертиза проводилась у 2012 році під час розгляду цивільної справи № 2/1411/57/2012 за позовом СТ "Зайчевське" до [PERSON] про стягнення відшкодування моральної шкоди та про надання дозволу на вчинення певних дій по відновленню порушеного земельного права, іншої цивільної справи. Експертиза проводилась за клопотанням позивача та за проведення цієї експертизи позивачем було сплачено 2400,00 грн. У задоволенні позову рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області 01 червня 2012 року було відмовлено. Зазначене рішення ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 01 серпня 2012 року залишене без змін, апеляційна скарга СТ «Зайчевське» відхилена. Відповідно до статті 79 ЦПК України витрати пов'язані з проведенням судових експертиз є судовими витратами. Статтею 88 ЦПК визначений порядок розподілу судових витрат. Частиною 1 цієї статті визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тобто, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, стягненню з відповідача не підлягають. Під час дослідження вищезазначеної цивільної справи у судовому засіданні було встановлено, що у рішенні Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 червня 2012 року вказано: «Відповідно до ст.. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, у разі відмови в задоволенні позову, стягненню з відповідача не підлягають». Тобто, вбачається, що судом було вирішене питання щодо розподілу судових витрат. Однак, представники позивача наполягали, що під час судового засіданні це питання не вирішувалось. Відповідно до п. 4 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином, позивач не позбавлений можливості звернутись із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог та у порядку визначеному ЦПК України. Частиною 1 статті 88 ЦПК України визначено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені неї і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем в якості судових витрат зазначені сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу. На підтвердження оплати витрат на правову допомогу позивачем надано прибутковий касовий ордер № 7 від 28.02.2015 року, виданий Гаврилаш О.Л., про сплату 3000,00 грн. В якості підстави вказаний договір про надання правової допомоги від 28.02.2015 року. Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсується іншою стороною в сумі, що не перевищує 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи за годину участі особи, яка надала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вилучення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наданий прибутковий касовий ордер не може вважатись доказом підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 3000,00 грн., оскільки в матеріалах справи відсутній розрахунок вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи адвоката у зв'язку з наданням правової допомоги у цій справі. До того ж, підставою сплати 3000 грн. є договір про надання правової допомоги від 28.02.2015 року, в той час як до матеріалів справи долучений договір на виконання робіт від 28 лютого 2015 року. Таким чином, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір пропорційно розміру задоволених судом вимог у сумі 25,44 грн.

Outcome: partial