Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

20.08.2014 року позивач пред'явив позов до РДГХП "Сірка" відповідно до якого просив стягнути з відповідача на його користь різницю між середнім заробітком за час вимушеного прогулу та виплатами по безробіттю, у розмірі 95855,73 гривень, середній заробіток за час затримки виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22.11.2013 року за період з 22.11.2013 року по 12.08.2014 року у розмірі 87134,88 гривень та моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень та звернути рішення суду до негайного виконання. В обґрунтування позову наведено наступне. 22.11.2013 було ухвалено рішення про поновлення позивача на роботі з 30.05.2013 року, яке набрало законної сили 10.04.2014 року. Рішення було допущено до негайного виконання. Таким чином, у позивача виникло право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Після звільнення з роботи позивач отримував допомогу по безробіттю з червня 2013 року по червень 2014 року. Дана допомога повинна бути вирахувана з виплати за час вимушеного прогулу. Сума, яка підлягає виплаті за час вимушеного прогулу за 12 місяців становить 95855,73 гривень. Оскільки рішення про поновлення на роботі позивача не виконано, що свідчить про свідому затримку у виконанні даного рішення з відповідача слід стягнути також середній заробіток за час затримки а саме за період з 22.11.2013 року по 12.08.2014 року. На момент подачі позову середній заробіток за час застримки виконання рішення суду становить 87134,88 гривень. Оскільки позивачу було завдано моральну шкоду у зв'язку з незаконним звільненням та невиконанням рішення суду протягом тривалого строку, така шкода підлягає відшкодуванню зі сторони відповідача і оцінюється позивачем у розмірі 10000,00 гривень. У ході судового розгляду справи позивач [PERSON] просив задоволити уточнені позовні вимоги. Представник позивача у ході судового розгляду справи подала заяву про уточнення позовних вимог відповідно до якої просила стягнути з відповідача на користь позивача різницю між середнім заробітком за час вимушеного прогулу та виплатами по безробіттю, у розмірі 30504,39 гривень, середній заробіток за час затримки виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22.11.2013 року за період з 22.11.2013 року по 19.10.2015 року у розмірі 250512,78 гривень та моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень і звернути рішення суду до негайного виконання. В обґрунтування заяви наведено наступне. Різницю між середнім заробітком за час вимушеного прогулу та виплатами по безробіттю просить стягнути у розмірі 30504,39 гривень за період з 30.05.2013 по 21.11.2013 року, оскільки судове рішення про поновлення на роботі до цього часу не виконане - середній заробіток за час затримки виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22.11.2013 року слід стягнути з відповідача за період з 22.11.2013 року по 19.10.2015 року. У судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, просила такі задоволити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, подав заперечення на позов, відповідно до якого зазначив, що не згідний з розміром суми стягнення виходячи з наступного. Позивачем невірно здійснено розрахунок середньоденної заробітної плати, а отже і середньомісячної заробітної плати, яка є значно більшою ніж реальна. Також позивача було прийнято на роботу у ДП НДГХП "Сірка" і заробітна плата яку він отримував повинна бути врахована судом при визначенні розміру стягнення за час затримки виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22.11.2013 року. З приводу завданої моральної шкоди позивач не надав суду жодних доказів в обґрунтування її наявності та розміру. Представник третьої особи проти задоволення позову заперечив, подав заперечення відповідно до якого третя особа, як боржник у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22.11.2013 року, неодноразово інформувало державного виконавця про неможливість виконання рішення суду з незалежних від нього причин. Також суду слід врахувати, що виконавче провадження з примусового виконання рішення про поновлення на роботі закінчено 21.09.2015 року у зв'язку з його виконанням. Таким чином, сума стягнення повинна бути зменшена. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Відповідно до рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22.11.2013 року позивача було поновлено на посаді дирекотора РДГХП "Сірка" з 30.05.2013 року. Рішення в частині поновлення на роботі було допущено до негайного виконання. 16.12.2013 року для примусового виконання вищевказаного рішення суду було відкрито виконавче провадження. Відповідно до довідки Миколаївського РЦЗ позивачу були здійснені наступні виплати: за червень 2013 року - 846,97 гривень, за липень 2013 року - 3750,85 гривень, за серпень 2013 року - 3750,86 гривень, за вересень 2013 року - 2734,49 гривень та 677,57 гривень, за жовтень 2013 року - 3000,68 гривень, за листопад 2013 року - 2903,88 гривень. Відповідно до умов контракту №9 з керівником підприємтва, що є у державній власності від 24.12.2012 року, який було укладено з позивачем, керівнику нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності. Відповідно до п.6.2. статуту РДГХП "Сірка" (нова редакція) до обов'язків Підприємства входить забезпечувати своєчасні розрахунки з працівниками підприємства. Відповідно до довідки про заробітну плату за 2013 рік від 07.08.2014 року №03-228 за березень 2013 року заробітна плата позивача становила 6950,93 гривень і ним фактично було відпрацьовано 20 днів, а за квітень 2013 року - 4459,56 гривень, а фактично відпрацьовано 2 дні. У матеріалах справи є також довідка про доходи позивача від 01.12.2015 року №48 відповідно до якої у березні 2013 року заробітна плата позивача становила 2702,13 гривень і ним фактично було відпрацьовано 12 днів, а в квітні 2013 року - 413,49 гривень і фактично відпрацьовано 2 дні. Середньоденна заробітна плата позивача становить 222,54 гривень. Інформація, яка викладена у даній довідці підтверджується, показами представника відповідача, який повідомив, що попередня довідка була видана помилково, листками непрацездатності серії АВХ №215459, серії АВХ №215585, серії АВН №399482 та табелями обліку робочого часу за березень 2013 року та квітень 2013 року. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що при здійсненні розрахунку виплати вимушеного прогулу слід брати до уваги інформацію зазначену у довідці про доходи позивача від 01.12.2015 року №48. При здійсненні розрахунку з виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу позивач враховував розмір середньомісячної заробітної плати, однак, це не відповідає вимогам законодавства виходячи з аналізу наступних положень. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Дана норма не містить спеціальної вказівки про виплату середньомісячної заробітної плати, а лише на виплату середнього заробітку. А відповідно до п. 8 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Тому при здійсненні розрахунку виплати за вимушений прогул слід виходити з розміру середньоденної заробітної плати і множити її на кількість робочих днів, що входять до періоду вимушеного прогулу. Позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.05.2013 року по 22.11.2013 року. Середньоденна заробітна плата позивача становить 222,54 гривень. Кількість робочих днів у вищевказаному періоді становить 124, з яких: у травні 2013 року - 2 дні, у червні 2013 року - 18 днів, у липні 2013 року - 23 дні, у серпні 2013 року - 21 день, у вересні 2013 року - 21 день, у жовтні 2013 року - 23 дні, у листопаді 2013 року - 16 днів. Таким чином, середній заробіток позивача за вказаний період становить 27594,96 гривень. За цей період позивачу було виплачено допомогу по безробіттю у розмірі 16973,90 гривень. Отже, виплата за вимушений прогул - 10621,06 гривень. Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. У даній статті зазначено, що за результатами розгляду визначених у даній статті питань суд постановляє ухвалу. Відповідно до ч.3 ст.208 Розділу ІІІ "Позовне провадження" ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду. Тому, аналізуючи вищевказані норми розгляд вимог про виплату середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі не підлягає розгляду у позовному провадженні, а має бути предметом розгляд у порядку передбаченому Розділом VІ "Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)" ЦПК України. Тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити, що не позбавляє позивача права пред'явити дані вимоги у порядку, передбаченому ЦПК України. Що стосується вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, то така задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У підтвердження завданої моральної шкоди позивач надав виписку №4989 про перебування на лікуванні у зв'язку з пораненням, довідку про проходження курсу лікування у м. Прага, Чеська Республіка, в рамках Програми гуманітарної евакуації постраждалих громадян, статтю під назвою: "На майданській хвилі до "Сірки" збирається повернутися старий-новий керівник" та статтю під назвою: "Роздільська "Сірка" стала розмінною монетою влади". Однак, вищевказані документи не містять фактичних даних, які б підтверджували факт завдання позивачу моральної шкоди, внаслідок незаконного звільнення з роботи, оскільки не містять відомостей про моральні стражданння позивача, втрату нормальних життєвих зв'язків і про додаткові зусилля позивача для організації свого життя. Згідно п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ч.2 ст.367 ЦПК України, передбачено, що це є правом, а не обов'язоком суду і допускається у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1, 2 і 3 частини першої цієї статті. Враховуючи вищенаведене, слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення, але не більше ніж за один місяць. Виходячи з вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорціно до задоволених позовних вимог у дохід держави.

Outcome: approved