Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

24 лютого 2017 року орган опіки та піклування Ружинської райдержадміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення останніх батьківських прав відносно малолітніх дітей : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та стягнення з відповідачів аліментів в твердій грошовій сумі по 250 грн. щомісячно на кожну дитину на користь закладів та установ, до яких буде влаштовано дітей. Позивач зазначає, що відповідачі мають троє дітей, які з 2015 перебувають на обліку у службі як діти, які опинились у складних життєвих обставинах у зв'язку з проживанням у сім'ї, у якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Відповідачі разом з дітьми проживали у квартирі матері [PERSON] , проте , оскільки батьки не приділяли належної уваги вихованню та утриманню дітей, тому у серпні 2016 року сина відповідачів [PERSON] було поміщено до комунальної установи "Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей "Сонячний дім" Житомирської обласної ради, а доньку [PERSON] та сина [PERSON] -у вересні 2016 р. було поміщено в обласний будинок дитини. Однак, за час перебування дітей у вказаних закладах відповідачі не влаштувались на роботу, зловживають алкогольними напоями. 2 Посилаючись на викладене позивач просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з наведених в позовній заяві підстав, пояснивши, що в 2016 році відповідач [PERSON] тривалий час перебував на лікуванні в зв'язку із захворюванням на туберкульоз, а його дружина [PERSON] покинула дітей на свекруху і понад два тижні була відсутня дома. З вказаних причин дітей вимушені були влаштувати у дитячі заклади, а відповідачам надати строк 6 місяців, щоб вони змінили свою поведінку, провели в квартирі ремонт та могли забрати дітей додому. Проте відповідачі вказаного не здійснили, а тому є всі підстави для позбавлення їх батьківських прав. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав повністю, просив суд не позбавляти його батьківських прав, пояснивши, що сім'я опинилась в складних життєвих обставинах, оскільки він в 2016 році понад 7 місяців лікувався стаціонарно від туберкульозу, а дружина не могла працювати внаслідок вагітності та після пологів. Проте, незважаючи на важке матеріальне становище та відсутність коштів на ремонт квартири, діти у них були доглянуті, нагодовані та одягненні. І в той час, коли дружина залишила їх, вони перебували під наглядом його матері. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала повністю, просила суд не позбавляти її батьківських прав, пояснивши, що після пологів в 2016 році у неї так склались сімейні обставини, що вона вимушена була залишити дітей на 2 тижні на свекруху, однак потім все налагодилось. На даний час вони з чоловіком намагаються своїми силами здійснити ремонт в квартирі, щоб можна було забрати дітей із дитячих закладів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, свідків, оглянувши письмові докази по справі, встановив наступне. Відповідачі є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що вбачається з свідоцтв про народження дітей (а.с.4, 5, 6). Відповідно до ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" (далі - Постанова ВСУ) ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п. 15 вказаної Постанови ВСУ позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і 3 ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991р. №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з висновком органу опіки та піклування Ружинської райдержадміністрації № 22-24/556 від 13.02.2017р. [PERSON] та [PERSON] проживають в будинку, який знаходиться у занедбаному стані, опалюється твердим паливом та дровами, підсобного господарства не ведуть, ніде не працюють, зловживають спиртними напоями, порушують батьківські обов'язки, що негативно впливає на розвиток дітей. А тому, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їхніх малолітніх дітей (а.с.9). Разом з тим, з пояснень відповідачів та свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], довідки Ружинської ЦРЛ від 12.04.2017р. № 243 вбачається, що відповідачі опинились в дуже важких життєвих обставинах. Так, [PERSON] в 2016 році тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні з приводу захворювання на туберкульоз, на даний час перебуває на диспансерному обліку в протитуберкульозному кабінеті Ружинської ЦРЛ та продовжує амбулаторне лікування вказаного захворювання, а тому з вказаних підстав він не може знайти роботу. Відповідачка [PERSON] в червні 2016 року народила меншого сина [PERSON] і, відповідно, також в післяпологовий період не могла працювати.. 11.01.2016р. та 15.01.2016р. були обстежені матеріально-побутові умови життя сім'ї відповідачів та встановлено, що батько дітей [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні, а мати [PERSON] на час проведення обстеження відсутня, а діти [PERSON] та [PERSON] знаходяться під наглядом бабусі [PERSON] В будинку на час обстеження було брудно, одяг розкиданий по кімнатах, запасу продуктів харчування не було (а.с.7,8). З пояснень сторін вбачається, що в зв'язку з важкими життєвими обставинами за заявою відповідачів їхні малолітні діти були тимчасово влаштовані в дитячі заклади. З листа КЗ "Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини" від 13.03.2016р. вбачається, що відповідачі останній раз провідували своїх дітей [PERSON] та [PERSON] 22.10.2016р. Проте відповідачі вказане пояснюють значною віддаленістю м.Житомир, де перебувають діти, від смт.Ружина, де проживають відповідачі, та відсутністю коштів на проїзд. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2009 року в справі "Савіни проти України", пропонується з'ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. 4 Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Будь-яких доказів відносно того, що відповідачам, як сім'ї, яка опинилась у важкому матеріальному становищі, органи опіки і піклування надавали допомогу одягом, взуттям, продуктами харчування, чи допомагали в пошуку щодо працевлаштування та пошуку житла суду не надано. Також не надано доказів відносно порушення відповідачами громадського порядку, зловживання ними алкогольними напоями, притягнення їх до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку чи за невиконання батьківських обов'язків. Таким чином відсутні докази на підтвердження свідомого нехтування батьками своїми обов'язками відносно дітей або ухилення від їх виховання. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їхніх малолітніх дітей. Проте, з врахуванням того, що відповідачі опинились у важких життєвих умовах, зараз не мають власного житла, роботи, хворіють , суд вважає, що в інтересах їхніх дітей буде відібрання їх у батьків без позбавлення останніх батьківських прав, що не є виходом суду за межі позовних вимог, так як позбавлення батьківських прав передбачає і позбавлення прав відносно дитини, і відібрання дитини. Відповідно до ч. 1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої ст. 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. На даний час дітей неможливо повернути батькам, оскільки останні не мають роботи, батько хворіє на важку хворобу, що може негативно вплинути на стан здоров'я і моральний стан дітей. Таким чином, позов органу опіки та піклування Ружинської райдержадміністрації Житомирської області про позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав підлягає задоволенню частково. Позов про стягнення аліментів на дітей є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Виходячи з зазначеного, суд вважає, що відповідачі, як мати та батько дітей, зобов'язані утримувати їх до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. 5 Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідачі не мають постійного місця роботи та мають нерегулярний дохід. Статтею 184 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд вважає, що з відповідачів підлягають стягненню аліменти на кожну їхню дитину в розмірі по 250 грн. щомісячно до їх повноліття. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial