Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

ПАТ «Платинум Банк"(надалі первинний кредитор) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі відповідач), в якій просить стягнути з неї на користь позивача заборгованість за кредитним договором, а саме: № 230/5017SFPRP7 в сумі 13 502,7 грн та суму сплаченого судового збору 243, 60 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином (а.с. 21, 22) в матеріалах справи є заява представника позивача про слухання справи за відсутності представника позивача, згідно з якою позивач позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов у повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення не заперечував (а.с. 40). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 21, 23), про причини неявки суду не повідомив, заперечень, пояснень щодо позову не надавав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України (а.с. 40). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви позивачки по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобовязального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним кодексом України. Судовим розглядом встановлено, що 27 лютого 2012 року між ПАТ Платинум банк та [PERSON] було укладено кредитний договір № 230/5017SFPRP7 на суму 12 394, 08 грн., строком до 27 лютого 2015 року (а.с.7-8). В подальшому, первинним кредитором було відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором. Так, зокрема, ТОВ "Кредекс фінанс"(надалі позивач) набуло право вимоги за кредитним договором № 230/5017SFPRP7 від 27 лютого 2012 року на підставі договору факторингу 1/15-ФКю від 08 травня 2015 року, що був укладений з ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів" (а.с. 10-11). ТОВ "Європейська агенція з повернення богів" набуло право вимоги на підставі договору факторингу 20121017-Г від 17 жовтня 2012 року, що був укладений з ПАТ "Платинум банк", який являється первинним кредитором (а.с. 12-13). Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу 1/15-ФКю від 08 травня 2015 року, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 13502,70 грн., з яких: 11 359,1 грн заборгованість за основною сумою боргу; 1 418,3 грн заборгованість за відсотками; 0 грн заборгованість за комісією з обслуговування кредиту; 725,3 грн заборгованість за пенею. Заборгованість відповідача за вказаними кредитним договором станом на 05 липня 2015 року, становить 13 502,70 грн.. Відповідно до\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, з укладанням вказаного договору факторингу до Товариства (далі за текстом\~позивача) перейшло право вимоги щодо виконання зобовязання відповідачкою за кредитним договором. В порушення умов, зазначеного кредитного договору, відповідачка взяті на себе зобовязання не виконувала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість перед позивачем, яка, згідно розрахунку, наданого позивачем станом на 05.07.2015 р. з урахуванням заборгованості за кредитом, процентів, штрафів склала загальну суму 13502,70 грн. (а.с. 8). Відповідно до ст. ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимогою закону. В силу ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~по кредитному договору банк чи інший фінансовий заклад зобов'язані видати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що позивачем наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним кредитним договором, однак відповідачка всупереч вимогам чинного законодавства належним чином свої зобовязання по поверненню чергової частки кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом не виконала; не здійснила повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені договором строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачкою. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, правильність якого перевірена судом, загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем станом на 05.07.2015 р. становить 13502,70 грн. Доказів, в розумінні ст. ст.\~58,\~59 ЦК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості відповідачкою не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Судом не встановлено, що відповідачка не виконала зобов'язання в повному обсязі по поверненню кредиту внаслідок випадку непереборної сили, тому повинна сплатити штрафні санкції по кредиту. Згідно зі\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 3\~ст. 549 ЦК України\~пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Частина 1\~ст. 550 ЦК України\~передбачає, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» про стягнення зі [PERSON] заборгованості за кредитом на загальну суму 13502,70 грн. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати, підтверджені відповідним платіжним дорученням (а. с. 1). На підставі ст. ст.\~525,\~526,\~527,\~530,\~1046,\~1048\~1050,\~1054,\~1077\~ЦК України,

Outcome: approved