Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] селищної ради Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний реєстратор центра надання адміністративних послуг Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області, про визнання права власності на нежитлове приміщення (будівлю майстерні) загальною площею 146,3 кв.м., розташованого за адресою: вул.Ювілейна, 23-а в смт.Устинівка Кіровоградської області. Позовні вимоги обгрунтовано тим, відповідно до постанови господарського суду Кіровоградської області від 11.09.2007 року боржника Відкрите акціонерне товариство «Бобринецьке автотранспортне підприємство №13537» визнано банкротом, щодо нього відкрита ліквідаційна процедура та призначено арбітражного керуючого [PERSON]. В результаті біржових торгів (протокол №1 від 25.03.2010 року), проведених організатором аукціону Товарною біржею «Кіровоград-експерт», позивач придбав майно ВАТ «Бобринецьке автотранспортне підприємство №13537» - об"єкт нерухомості, нежитлову будівлю, що обліковується на балансі вказаного товариства, право власності на яке посвідчене свідоцтвом про право власності, виданим виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради 25.03.2009 року. Відповідно до біржових торгів, 26.03.2010 року між арбітражним керуючим [PERSON] та позивачем було підписано договір купівлі-продажу об"єктів нерухомості, а саме: будівлі майстерні (нежитлова будівля), розташованої в смт.Устинівка вул.Ювілейна, 23-а за 5125,00 грн.. Відповідно до п.2.2 вказаного договору право власності на проданий об"єкт нерухомості переходить до покупця після повного розрахунку, підписання сторонами Акту приймання-передачі. Державну реєстрацію договору купівлі-продажу покупець проводить самостійно і за свій рахунок. 06.05.2010 року ліквідатором ВАТ « Бобринецьке АТП 13537» [PERSON] та позивачем по справі було складено та підписано акт приймання-передачі об"єкта нерухомості згідно договору купівлі-продажу від 26.03.2010 року про те, що останній повністю сплатив на ліквідаційний рахунок продавця вартість купленого товару на суму 5125,00 грн., а продавець передав будівлю майстерні, рік забудови 1958, яка знаходиться за адресою: смт.Устинівка, вул.Ювілейна, 23-а, а також додаток до акту приймання-передачі об"єкту нерухомості, згідно якого позивач отримав від продавця оригінал свідоцтва на право власності на нежитлову будівлю, виданого згідно рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради № 17 від 26.02.2009 року. Також позивач зазначає, що через незнання законодавства України та відсутність грошових коштів він у березні 2017 року звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно центру надання адміністративних послуг Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області із заявою та доданими документами про державну реєстрацію вказаного вище об"єкту нерухомості, однак рішенням від 10.03.2017 року йому було відмовлено в державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв"язку з тим, що подані ним документи не відповідають вимогам законодавства України. За вказаних обставин позивач вважає, що необхідно визнати дійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення, оскільки згідно рішення господарського суду 16.05.2011 року до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи ВАТ «Бобринецьке автотранспортне підприємство № 13537», що свідчить про визнання господарським судом договору купівлі-продажу нежилого приміщення таким, що вчинений відповідно до вимог законодавства України. Посилаючись на норми ст.41 Конституції України щодо непорушності права власності, ч.1 ст.316 ЦК України щодо набуття права власності з правочинів, ст.392 ЦК України щодо права власника майна пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвічує його право власності, вважає єдиним способом захисту свого права власності на вказане вище нерухоме майно звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на вказане майно, оскільки він придбав його у встановлений законом спосіб та користується ним тривалий час. В судовому засіданні по розгляду справи позивач викладені в позовній заяви вимоги підтримав, прохав суд їх задоволити. В судове засідання по розгляду справи відповідач [PERSON] селищна рада Кіровоградської області свого представника не направив. Про місце, день і час розгляду справи повідомлявся у порядку, передбаченому ст.75 ЦПК України. Направив до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради та вирішення позову [PERSON] на розгляд суду. Також зазначив про відсутність нежилого приміщення (будівлі майстерні) загальноюі площею 146, 3 кв.м., розташованого по вул.Ювілейна, 23-а в смт.Устинівка Кіровоградської області, на балансі селищної ради (а.с.56). В судове засідання по розгляду справи представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний реєстратор центра надання адміністративних послуг Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області, не з"явився. Про місце, день і час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, письмових заяв до суду не направив (а.с.54). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом по справі встановлено, що відповідно до протоколу №1 від 25.03.2010 року Товарною біржею «Кіровоград-експерт», як організатором аукціону, були проведені біржові торги, в результаті яких біржовим брокером ПП [PERSON], яка діяла в інтересах позивача по справі [PERSON], було придбано об"єкт нерухомості, розташовний по вул.Ювілейна, 23 а в смт.Устинівка Кіровоградської області, будівлю майстерні загальною корисною площею 149,7 м.кв., рік забудови 1958, за 5125,00 грн. без ПДВ (а.с.12). Внаслідок проведених біржових торгів 26.03.2010 року між ВАТ "Бобринецьке автотранспортне підприємство № 13537" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого [PERSON], як продавцем, та позивачем по справі [PERSON], як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу об"єктів нерухомості (в процесі ліквідації банкрута), а саме: майна ВАТ "Бобринецьке автотранспортне підприємство №13537", відповідно до якого позивач по справі купив нежитлову будівлю, будовану господарським способом, силами і з будівельних матеріалів продавця, облікованого на балансі продавця, право власності на яке посвідчене Свідоцтвом про право власності, виданим виконкомом [PERSON] селищної ради 25.03.2009 року, розташованої в смт.Устинівка вул.Ювілейна, 23-а за 5125,00 грн.. Відповідно до п.2.2 вказаного договору право власності на проданий об"єкт нерухомості переходить до покупця після повного розрахунку, підписання сторонами Акту приймання-передачі. Державну реєстрацію договору купівлі-продажу покупець проводить самостійно і за свій рахунок (а.с.11). 06.05.2010 року ліквідатором ВАТ «Бобринецьке АТП 13537» [PERSON] та позивачем по справі було складено та підписано акт приймання-передачі об"єкту нерухомості згідно договору купівлі-продажу від 26.03.2010 року про те, що останній повністю сплатив на ліквідаційний рахунок продавця вартість купленого товару на суму 5125,00 грн., а продавець передав будівлю майстерні, рік забудови 1958, яка знаходиться за адресою: смт.Устинівка, вул.Ювілейна, 23-а, а також додаток до акту приймання-передачі об"єкту нерухомості, згідно якого позивач отримав від продавця правовстановлюючий документ - оригінал свідоцтва на право власності на будівлю нежитлову, виданого згідно рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради № 17 від 26.02.2009 року (а.с.8). Згідно повідомлення про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи від 15.03.2017 року, судом встановлено, що відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" 16.05.2011 року до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи ВАТ «Бобринецьке автотранспортне підприємство № 13537», 03117458 (а.с.5). Судом також встановлено, що на звернення позивача по справі [PERSON] до державного реєстратора прав на нерухоме майно центру надання адміністративних послуг Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області із заявою та доданими документами про державну реєстрацію вказаного вище об"єкту нерухомості, рішенням державного реєстратора від 10.03.2017 року йому було відмовлено в державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв"язку з тим, що документи, подані ним для проведення державної реєстрації, не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують(а.с.7). З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України ( ч.1 ст.4 ЦПК України). Ст.16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів особи. У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції від 11.06.2003 року, що діяла на дату укладення позивачем договору купівлі-продажу нежитлової будівлі) біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. З огляду на викладене, для визнання договору купівлі-продажу об"єктів нерухомості від 26.03.2010 року, за яким позивач по справі купив нежитлову будівлю ВАТ «Бобринецьке автотранспортне підприємство-13537» укладеним, необхідним було здійснення реєстрації даної угоди на Товарній біржі «Кіровоград-експерт». Разом з тим, судом під час розгляду справи не встановлено та позивачем не надано до суду належних письмових доказів на підтвердження реєстрації вказаного договору купівлі-продажу на біржі, у зв"язку з чим вказана угода згідно вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу» не була укладеною. При цьому позивачем під час судового розгляду справи зазначено про те, що він взагалі не пам"ятає чи здійснювалась реєстрація зазначеного договору купівлі-продажу на товарній біржі. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України, в редакції, що діяла на дату укладення позивачем договору купівлі-продажу нежитлової будівлі) підставами виникнення цивільних прав та обов"язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, відповідно до ч.ч.3, 4 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації, - з моменту державної реєстрації. Згідно ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Судом по справі встановлено, що згідно п.2.2 договору купівлі-продажу об"єктів нерухомості від 26.03.2010 року право власності на продані об"єкти нерухомості переходить до покупця після повного розрахунку, підписання сторонами Акту приймання-передачі. Державну реєстрацію договору купівлі-продажу покупець проводить за свій рахунок (а.с.11). З огляду на викладене, право у позивача на придбану нежитлову будівлю в силу імперативної норми ч.4 ст.334 ЦК України мало виникнути саме за умови його державної реєстрації, що відповідає п.2.2 договору купівлі-продажу об"єктів нерухомості від 26.03.2010 року, яка передбачає державну реєстрацію такого договору за власні кошти позивача по справі. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 16.03.2010 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Нерухоме майно земельні ділянки, а також об"єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Згідно ч.ч.1, 3, 4 ст.3 вказаного Закону державна реєстрація прав є обов"язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Обов"язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, зокрема право власності на нерухоме майно. Таким чином, в самому договорі поряд з умовою про перехід права власності до покупця, яким є позивачем по справі [PERSON], було передбачено здійснення його державної реєстрації, яка не була проведена позивачем по справі [PERSON], всупереч положенням ч.4 ст.334 ЦК України та ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Поважних причин не здійснення такої реєстрації станом на дату укладення договору купівлі-продажу позивачем по справі суду не вказано та не надано доказів на підтвердження їх існування. Відповідно до п.1 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на дату звернення позивача до державного реєстратора) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Натомість договір купівлі-продажу об"єктів нерухомості від 26.03.2010 року не був укладений в установленому законом порядку на дату його підписання, оскільки не було здійснено реєстрації даної угоди на Товарній біржі «Кіровоград-експерт», а тому вказаний договір в силу ст.15 Закону «Про товарну біржу» не був укладений, і положення даної статті про те, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, до такого договору не може бути застосоване. З огляду на викладене, посилання позивача на набуття права власності на нежитлову будівлю, розташовану по вул.Ювілейна,23-а в смт.Устинівка Кіровоградської області, з правочину, зокрема, з договору купівлі-продажу об"єкта нерухомості від 26.03.2010 року, не може прийматися судом до уваги, оскільки такого правочину з наведених вище підстав не було укладено і позовної вимоги про визнання укладеною (дійсною) біржової угоди договору купівлі-продажу нерухомого майна позивач по справі не заявляє, а тому суд не вбачає підстав для встановлення факту набуття позивачем по справі права власності на нежитлову будівлю саме шляхом укладення такого договору. З урахуванням зазначеного, суд також не приймає до уваги доводи позивача про те, що договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 26.03.2010 року є дійсним у зв"язку із внесенням до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно рішення господарського суду, 16.05.2011 року запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи ВАТ «Бобринецьке автотранспортне підприємство № 13537», що свідчить, на думку позивача, про визнання господарським судом договору купівлі-продажу нежилого приміщення таким, що вчинений відповідно до вимог законодавства України, оскільки позивачем по справі не зазначено дати та змісту такого рішення, не надано суду його копії, а тому суд приходить до висновку, що вказане рішення господарського суду, згідно змісту зазначеного запису від 16.05.2011 року, безпосередньо стосується вирішення питання припинення юридичної особи з дотриманням встановленої законом процедури, а не визнання укладеним чи дійсним договору купівлі-продажу, в тому числі і перевірки відповідності порядку його укладення вимогам законодавства України (а.с.5). Також судом під час розгляду справи встановлено, що позивачем по справі пред"явлено вимогу про визнання за ним права власності на нежитлове приміщення (будівлю майстерні) загальною площею 146,3 кв.м., розташоване за адресою: вул.Ювілейна, 23-а в смт.Устинівка Кіровоградської області, придбане ним за результатами біржових торгів. Разом з тим, згідно протоколу біржових торгів №1 від 25.03.2010 року позивачем по справі була придбана нежитлова будівля за вказаною адресою площею 149,7 кв.м. і саме на підставі вказаного протоколу було в подальшому укладено договір купівлі-продажу вказаного об"єкта нерухомості, в якому взагалі не зазначено його площу. Пояснити різницю між площею нежитлової будівлі, придбаної за результатами біржових торгів, та площею нежитлової будівлі, про визнання права власності на яку позивач звернувся до суду, останній пояснити не зміг, припускаючи, що десь в документах допущена помилка. Крім того, при розгляді даної справи суд зазначає, що визнання права власності в порядку ст.392 ЦК України передбачає, що позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Оскільки право власності регулюється окремими нормами і зазначений вище позов заявляється формально не для визнання, а для набуття права власності, він не може бути задоволений з посиланням на положення ст.392 ЦК України. Також суд зазначає, що відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. З урахуванням викладеного, позивачем по справі [PERSON] не надано суду, в тому числі і під час судового розгляду справи, жодного доказу на підтвердження порушення, невизнання або оспорювання його прав саме відповідачем по справі [PERSON] селищною радою Кіровоградської області, а лише зазначено в судовому засіданні про те, що позивачем в позовній заяві було визначено відповідача, виходячи з того, що зазначена нежитлова будівля знаходиться на території селищної ради. На підставі викладеного, з урахуванням встановлених судом обставин та визначених відповідно до них правовідносин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок досліджених у справі доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання за ним права власності на нежитлове приміщення не підлягає до задоволення у зв"язку із: недоведеністю позивачем дотримання встановленого законом порядку укладення договору купівлі-продажу, як біржової угоди, на дату придбання нежитлової будівлі та відсутністю у зв"язку з цим необхідних та достатніх правових підстав для набуття права власності з такого правочину; невідповідністю площі придбаного ним нежитлового приміщення зе результатами біржових торгів, площі нежитлового приміщення, про визнання права власності на яке він звернувся до суду, за умови відсутності відповідної вимоги позивача про визнання такого правочину укладеним (дійсним). У відповідності до ст.88 ЦПК України понесені позивачем [PERSON] судові витрати у сумі сплаченого ним судового збору не підлягають відшкодуванню відповідачем по справі у зв"язку з відмовою суду в задоволенні позову.

Outcome: dismissed