Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Стисли виклад позиції позивача. Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача [PERSON] про звернення стягнення, просить суд: вилучити у [PERSON] та передати АТ КБ «ПриватБанк» предмет іпотеки квартиру по [ADDRESS] ; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 123 MBD від 21.12.2007 року в розмірі 185\~763,32 доларів США, що за курсом 27,17 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.07.2020 року складає 5047189,40 грн, звернути стягнення на квартиру загальною площею 41,96 кв.м., житловою площею 25,56 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № 123MBD від 18.12.2007 року) з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, із вставленням початкової ціни продажу предмета іпотеки 113\~625 грн, будь-яким способом, з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які розташовані та проживають в квартирі; стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.12.2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» (Банк) та [PERSON] (Клієнт) було укладено кредитний договір 123 MBD, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати, а відповідач повернути кредит у розмірі 200\~000 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,50 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.12.2017 року. Відповідно до п. п. 1.3.-1.5. договору термін повернення кредиту й окремих частин - Траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід`ємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 20.12.2017 року. Кредит надавався на споживчі цілі за рахунок ресурсів банку. Відповідно до п.п. 4.1.-4.2. за користування кредитними коштами в період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення Траншу кредиту позичальник сплачує відсотки в розмірі 15,5 % річних. При порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування Траншем кредиту у розмірі 32% річних. Кредит видавався траншами, тому 10.07.2008 року сторони уклали Договір про видачу траншу 123 MBD. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 18.12.2007 року уклали договір іпотеки № 123MBD, згідно з яким [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 41,96 кв.м., житловою площею 25,56 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та промтоварний магазин « [INFO] », що розташований за адресою: [ADDRESS] . Квартира належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування, а магазин на підставі свідоцтва про право власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 1 022 625 грн. В свою чергу, [PERSON] в порушення умов Договору 123 MBD від 18.12.2007 року не надавала своєчасно ПАТ «КБ «ПриватБанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, що підтверджується відповідними розрахунками банку, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість по Договору 123 MBD від 18.12.2007 року на загальну суму 1569974,86 доларів США. Позивач скориставшись своїм правом вимагати на свій розсуд частини повернення боргу, вказував на заборгованості за тілом кредиту на суму 185\~763,32 доларів США, що еквівалентно 5047189,40 грн. Між тим, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 204245295 від 16.03.2020 року, стало відомо, що незважаючи на перебуванні спірного майна /квартири [ADDRESS] / під обтяженням, забезпеченим іпотекою, [PERSON] самовільно 01.10.2019 року відчужила таке іпотечне нерухоме майно відповідачу [PERSON] . Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи вказана справа розподілена 12 листопада 2020 року судді Приомової О.Ю. Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.11.2020 року суддею Прийомою О.Ю. прийнято справу до свого провадження, після самовідводу судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Мишко В.В. та призначений її підготовчий розгляд. 20 липня 2021 року Ухвалою суду провадження по справі було зупинено за клопотанням третьої особи. 26 липня 2021 року Ухвалою суду провадження по справі було поновлено з продовженням її підготовчого розгляду. 09 серпня 2021 року Ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, та просить їх задовольнити з підстав, наведених в позові, на заочний розгляд справи згодний. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Третя особа в судове засідання також не з`явилась, про слухання справи сповіщалась належним чином, причина неявки суду невідома. Зі згоди представника позивача, про що свідчить заява представника, суд ухвалою від 08 листопада 2021 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданої заяви, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини справи встановлені судом. Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 18.12.2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» (Банк) та [PERSON] (Клієнт) було укладено кредитний договір 123 MBD, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати, а відповідач повернути кредит у розмірі 200\~000 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,50 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.12.2017 року. (а.с.10-12). Відповідно до п.п. 1.3.-1.5. договору термін повернення кредиту й окремих частин - Траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід`ємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 20.12.2017 року. Кредит надавався на споживчі цілі за рахунок ресурсів банку. Відповідно до п.п. 4.1.-4.2. за користування кредитними коштами в період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення Траншу кредиту позичальник сплачує відсотки в розмірі 15,5 % річних. При порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування Траншем кредиту у розмірі 32% річних. Кредит видавався траншами, тому 10.07.2008 року сторони уклали Договір про видачу траншу 123 MBD/а.с.13,14/ В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 18.12.2007 року уклали договір іпотеки № 123MBD, згідно з яким [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 41,96 кв.м., житловою площею 25,56 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та промтоварний магазин « [INFO] », що розташований за адресою: [ADDRESS] . Квартира належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування, а магазин на підставі свідоцтва про право власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 1 022 625 грн. (а.с.15-18). В свою чергу, [PERSON] в порушення умов Договору 123 MBD від 18.12.2007 року не надавала своєчасно ПАТ «КБ «ПриватБанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, що підтверджується відповідними розрахунками банку, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість по Договору 123 MBD від 18.12.2007 року на загальну суму 1569974,86 доларів США. Позивач скориставшись своїм правом вимагати на свій розсуд частини повернення боргу, вказував на заборгованості за тілом кредиту на суму 185\~763,32 доларів США,що еквівалентно 5047189,40 грн. Між тим, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 204245295 від 16.03.2020 року, стало відомо, що незважаючи на перебуванні спірного майна /квартири [ADDRESS] / під обтяженням, забезпеченим іпотекою, [PERSON] самовільно 01.10.2019 року відчужила таке іпотечне нерухоме майно відповідачу [PERSON] . За юридичною природою іпотека як вид застави є речовим зобов`язанням. Нормативне обґрунтування. Іпотека регулюється\~ Законом України «Про іпотеку». Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом (ст.1 Закону «Про іпотеку»). Згідно\~ст.3 Закону «Про іпотеку»,\~іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно\~ статті 7 Закону України «Про іпотеку»\~ та загальних правил, визначених\~ статтею 572 ЦК України, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. За приписами положень\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»,\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону. При чому, у постанові ВСУ від 03.02.2016 року у справі № 6-1080цс15 зазначається, що право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Такий правовий висновок щодо застосування норм статті 33 Закону України «Про іпотеку» міститься у постанові Верховного Суду України від 9 вересня 2014 року, який є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права. Щодо самої процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, її порядок передбачений нормами Закону України "Про іпотеку". Оцінка аргументів сторін, висновки суду. Так, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. В\~силу ст.33 Закону України "Про іпотеку"\~зазначено, що одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду. Позивачем обраний спосіб захисту його прав на підставі рішення суду у порядку ст. 39 ЗУ «Про іпотеку». Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. У відповідності до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;заходи щодо\~забезпечення збереження\~предмета іпотеки\~або передачі\~його в\~управління на\~період до\~його реалізації,\~якщо такі\~необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38\~цього Закону; пріоритет\~та розмір\~вимог інших\~кредиторів,\~які підлягають\~задоволенню з\~вартості предмета\~іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Між тим, третьою особою [PERSON] , з метою надання доказів у спростування позовних вимог, було приєднано копію рішення суду по цивільній справі № 495/288/14-ц, з якої вбачається, що Банк вже звертався з аналогічним позовом проте, в якості відповідача виступала саме [PERSON] .. Разом з тим, за результатом розгляду позову у цій справі, задоволено частково позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 123 MBD від 21.12.2007 року в розмірі 504 943,93 доларів США, що за курсом 7,99 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.10.2013 року складає 4 034 501,99 грн. звернуто стягнення на квартиру загальною площею 41,96 кв.м., житловою площею 25,56 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та промтоварний магазин « [INFO] », що розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаних предметів іпотеки (на підставі договору іпотеки № 123MBD від 18.12.2007 року) Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги,50, рахунок № [NUMBER] , МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570) сплачений судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 3 670 (три тисячі шістсот сімдесят) гривень 40 (сорок) копійок. В задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено. Задля повного та всебічного розгляду справи, судом з архіву Білгород-Дністровського мськрайонного суду Одеської області було витребувано вищенаведену цивільну справу за № 495/288/14-ц, з якої вбачається, що на рішення суду від 03.10.2017 року було подано [PERSON] апеляційну скаргу. Так, 07.12.2020 року Одеським апеляційним судом було винесено постанову, згідно якої апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було змінено. В мотивувальній та резолютивній частині рішення цифри і слова « 504\~943,93 доларів США замінено цифрами та словами 441\~254,87 доларів США, та змінено склад кредитної заборгованості у зменшеному вигляді. В решті рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.10.2017 року залишено без змін. В такому разі, чинним на момент звернення з відповідним позовом банку до [PERSON] залишалось рішення суду в частині звернутого стягнення на майно, зокрема на квартиру [ADDRESS] /в рахунок погашення заборгованості [PERSON] / У відповідності до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 12 ЦПК України\~встановлено принцип змагальності сторін у цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних і допустимих доказів міститься і в\~ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому, сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду. З досліджених матеріалів справи достовірно можливо встановити дійсність відчуження майна іпотекодавцем без волі іпотекодержателя /за наявності відповідного обтяження, та рішення суду першої інстанції доки воно не набуло чинності/. Між тим,\~з огляду\~на такий\~вид правовідносин,\~та фактичних\~обставин справи,\~що склались\~за визначених\~умов,\~суд вважає\~вірним застосувати\~ позиції\~Конституційного Суду\~України,\~викладеної в\~його рішенні\~ «У\~ справі\~за конституційною\~скаргою [PERSON] \~щодо відповідності\~Конституції України\~(конституційності)\~положень частин\~першої,\~другої статті\~23\~Закону України\~„Про іпотеку за № № 3-67/2019(1457/19) від 14.07.2020 року, згідно яких : «За\~частиною першою\~статті 575 Кодексу іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом № 898 (абзац третій\~статті 1 Закону № 898). Відповідно до статті 3 Закону № 898 іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (перше речення\~частини першої); іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята). Згідно зі статтею 9 Закону № 898, іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено Законом № 898 (перше речення\~частини першої); іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, відчужувати предмет іпотеки (абзац четвертий\~частини третьої). За\~частиною третьою\~статті 12 Закону № 898 правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого, зокрема, в іпотеку майна без згоди іпотекодержателя є недійсним. Натомість таких вимог позивачем не заявлялось, не оспорювався договір купівлі-продажу квартири № 1611, укладений між [PERSON] та [PERSON] 01.10.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю. У\~статті 17\~Закону № 898 визначено підстави припинення іпотеки, якими є, зокрема, припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізація предмета іпотеки відповідно до Закону № 898, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним (частина перша), а також передбачено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина третя). Згідно зі\~статтею 23\~Закону № 898, у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою (частина перша); особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (частина друга). Відповідно до статті 33 Закону № 898, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (перше речення\~частини першої); звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина четверта). Таким чином, із наведених законодавчих положень вбачається, що іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки. Ризик настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в такому випадку є факт залишення даного майна в іпотеці, навіть при реалізації та відчуження даного майна. Проте, ураховуючи зміст вищенаведених норм та правового висновку Конституційного суду, виходячи з вже наявного рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема на квартиру [ADDRESS] , слід окреслити чітку межу неможливості повторності ухвалення рішення про таке звернення, що набрало законної сили 07.12.2020 року, проте невідворотність наслідків для певного набувача у випадку визнання судом недійсним такого правочину, адже достовірно іпотека вибула з володіння іпотеко держателя /в даному випадку який вже набув на неї право вимоги/ поза його волею , іншим шляхом, проте в момент такої передачі не припинила свого юридичного статусу, адже відчужував не набував на неї речове право його реалізації /повного складу володіння майном/. У своєму рішенні від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 (щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 1, 2 ст. 23 ЗУ "Про іпотеку Конституційний Суд України констатував, що обтяження нерухомого майна іпотекою передбачає заборону або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном та виникає з моменту внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту такого обтяження. Набувач предмета іпотеки не позбавлений можливості отримувати інформацію про обтяження майна іпотекою самостійно або за допомогою третіх осіб та здатний виявити розумну обачність, щоб убезпечити себе від негативних наслідків, пов`язаних із набуттям статусу іпотекодавця, у тому числі і тих, що можуть настати у разі невиконання основного зобов`язання. Хоча обтяження майна іпотекою і впливає на можливість реалізації набувачем іпотечного майна свого конституційного права власності через обмежену правомочність розпоряджатися предметом іпотеки, втручання у таке право є мінімальним та спрямоване на врахування інтересів усіх суб`єктів вказаних правовідносин. Крім того, у вищенаведеному рішенні КСУ йдеться про наступне. Положення частини першої статті 23 Закону № 898 не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину. З урахуванням усього вищевикладеного, на основі повно та всебічно досліджених доказів, оцінивши їх належність, достатність, достовірність, у їх логічному взаємозв`язку, у відповідності до вимог чинного законодавства та його правозастосування до фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що у разі відчуження майна третьою особою /іпотекодавцем/ без волі іпотекодержателя /Банку/ не є наслідком позбавлення іпотекодержателя права на іпотечне майно та можливості реалізації зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, а отже позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в частині вимог про звернення стягнення на квартиру по [ADDRESS] є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Вимоги позивача щодо вилучення у [PERSON] предмета іпотеки також задоволені бути не можуть в обраний ним спосіб захисту. Здійснюючи передбачене\~статтею 55 Конституції України\~право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Згідно ч. 1ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В \~ст. 16 ЦК України\~визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивачем неправильно обраний спосіб захисту. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стосовно вимог позивача про зобов`язання виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані/проживають у ньому є похідними вимогами, які можуть бути задоволенні лише в разі задоволення основної частини позову, яка загалом необґрунтована. Крім того, оцінку даним вимогам/ в аналогічному співвідношенні/ надано рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.10.2017 року у справі № 495/288/14-ц, що має значення для вирішення таких вимог. Розподіл судових витрат. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~В зв`язку з необґрунтованість позовних вимог позивача, вимоги щодо стягнення судових витрат також задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed