Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачів. Вказала, що вона є бабусею двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Матір"ю дітей є її донька [PERSON] , яка фактично не займається вихованням дітей, не приймає участі в їх житті, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, до дітей ставиться жорстоко, періодично зникає з дому на декілька днів у невідомому напрямку, не турбуючись про долю дітей. Відповідач [PERSON] веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, зловживає алкогольними напоями. З 2004 року вживає наркотичні засоби. Двічі притягалася до кримінальної відповідальності, була засуджена за утримання притону та хуліганство. В 2015році , через трофічні порушення, що стали наслідком чергової ін"єкції наркотиків, [PERSON] було ампутовано ліву руку. Вона поводиться дуже агресивно, діти її дратують, через що вона часто застосовує до них фізичне та психологічне насильство. Батьком [PERSON] є [PERSON] , який проживає в м.Саратові, Російської Федерації та із сином не спілкується. Батьки [PERSON] між собою у шлюбі не перебували, але фактично мешкали разом з 2002 року по квітень 2006 року у м. Саратові. [PERSON] вживав наркотичні засоби, вів аморальний спосіб життя. Перебуваючи у вагітному стані, [PERSON] повернулася до м.Дружківки, де в [INFO] народила сина [PERSON] . Відповідач [PERSON] , довідавшись про народження сина, приїхав до м.Дружківки, де батьки зареєстрували народження дитини. Одразу після реєстрації народження дитини, [PERSON] повернувся до м. Саратова, та ніякого інтересу до свого сина не виявляв, ніяким чином не спілкувався із дитиною, матеріальної допомоги не надавав. Фактично, з самого народження онук [PERSON] мешкає разом з нею, вихованням та утриманням [PERSON], займається вона. У 2012році, відповідач [PERSON] , разом зі своєю матір"ю приїздив до них у гості. [PERSON] та його матір переконували її, що [PERSON] більше не вживає наркотики, що в нього є родина і що він хотів би налагодити спілкування із сином, просили аби вона відпустила на літо дитину до них у гості. Вона погодилася, але потім пожалкувала. Дитину повернули до неї у вересні 2012 року. Дитина повернулася в нервовому стані, зовсім змінилася, майже не розмовляла, боялася дивитися людині в обличча. Хлопчик весь час здригався, коли до нього зверталися. Хлопчик розповів, що з нього знущалися і били. Після таких гостин, дуже тривалий час дитина поверталася до нормального стану. Натомість, батько дитини, [PERSON] більше ніколи не телефонував та не приїздив у гості, і більше не цікавився справами сина. Навесні 2014 року вона з онуком [PERSON] виїхали до Росії, як їй запропонувала мати [PERSON] . Мешкали поблизу м. Саратова, але відповідач [PERSON] не приїздив до сина у гості і не цікавився справами [PERSON]. Оскільки матеріальне становище було скрутним, вона звернулася до відповідача з вимогою про сплату аліментів на утримання дитини, на що [PERSON] відреагував агресивно і став уникати спілкування навіть по телефону. З 2014року відповідач [PERSON] більше жодного разу не цікавився справами [PERSON], матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Батьком онуки [PERSON] є [PERSON] , який мешкає в м. Докучаєвськ Донецька область. Батьки [PERSON] перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі. Спільно мешкали з 2011 року по травень 2014 року. Навесні 2014 року стосунки між ними припинилися. [PERSON] веде аморальний спосіб життя, вживає наркотичні засоби. З травня 2014 року [PERSON] жодного разу не бачився із своєю донькою, ніяким чином не спілкувався із дитиною, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Повернувшись до м. Дружківка, відповідачка [PERSON] мешкала разом із дочкою [PERSON], на той час, вона разом з онуком мешкала в Росії. Коли вони з онуком повернулися до м. Дружківки в 2016 році, виявилося, що відповідачка [PERSON] перетворила квартиру на притон. Дівчинка перебувала у жахливому стані, була не доглянутою, дуже схудла, майже не розмовляла. Від сусідів стало відомо, що відповідачка нерідко зникала з дому, а дитину залишала в квартирі на невідомих людей. З літа 2016 року вона, онуки, мешкають разом в одній квартирі із відповідачкою [PERSON] Відповідачка ніде не працює, всі гроші, які отримує, як внутрішньо переміщена особа, витрачає на алкоголь та наркотики. Вважає, що відповідачі самоусунулися від виконання своїх обов"язків. Просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] ; позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , а також позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: сина [PERSON] , доньки [PERSON] . Згідно з постановою Апеляційного суду Донецької області від 30 січня 2018 року № 229/838/17 рішення Дружківського міського суду Донецької області від 30жовтня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Дружківської міської ради про позбавлення батьківських прав залишено без змін (а.с. 202-208, том 1). Згідно з постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року справа № 229/838/17, провадження № 61-16018св18 рішення Дружківського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 30 січня 2018 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Дружківської міської ради про позбавлення батьківських прав було скасовано; справу в цій частині направлено до суду першої інстанції на новий розгляд (а.с.31-35, том 2). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином: судовою повісткою, про що у справі є її розписка. Надала суду заяву від 25 листопада 2019 року про розгляд справи без її участі, на позові наполягає. Представник третьої особи без самостійних вимог орган опіки та піклування Дружківської міської ради Мельниченко Т.В. не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином: судовою повісткою, про що у справі є її розписка. Надала суду заяву від 25 листопада 2019 року про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Дружківського міського суду Донецької області (http://dr.dn.court.gov.ua/fair). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином: судовою повісткою. Відповідач [PERSON] повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом направлення судового доручення до компетентного суду Російської федерації, оскільки проживає у м. Саратові, яке повернулося до Дружківського суду без виконання через неодноразову неявку [PERSON] на судове засідання, відсутністю адресата за вказаною адресою реєстрації. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке. Відповідно до ст. 11 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтею 14 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір"ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.6-7, том 1). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , є батьком малолітнього [PERSON] , відповідач [PERSON] , є батьком малолітньої [PERSON] (а.с.6,7, том 1). [PERSON] та донька [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] , і перемістилися з тимчасово окупованої території в [ADDRESS] . (а.с.13,27, том 1). Малолітній [PERSON] зареєстрований і проживає разом з бабусею [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2013 року по теперішній час, але фактично сім"єю не проживають з восени 2014 року (а.с.12, том 1). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували. Проживали в цивільному шлюбі з 2002 по 2006 рр. Відповідач [PERSON] є громадянином Росії і проживає в [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований і проживає у [ADDRESS] . Відповідно до частин 1 - 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6)засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно п. 15 цієї постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частини 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON], який мешкає за адресою [ADDRESS] , комісією виявлено, що [PERSON] проживає з матір"ю [PERSON] , сестрою [PERSON] , бабусею [PERSON] Взаємовідносини в сім"ї складні, немає порозумінь між бабусею і дочкою (із-за вживання дочкою алкогольних напоїв).Вихованням дитини займається бабуся, забезпечує всім необхідним. Мати не цікавиться шкільним життям, успішністю дитини. Не приходить на батьківські збори. У бабусі взаємовідносини з дітьми добрі, дружні. З мамою виникають конфлікти. Комісія прийшла висновку, що бабуся створила добрі умови для проживання дочки та її сім"ї. Є все необхідне. [PERSON] виховується з малечку бабусею (а.с.16, том 1). Свідок [PERSON] вказала, що доводиться сусідкою позивача. Вона підтвердила в судовому засіданні, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] не спілкуються з дітьми, не надають їм матеріальну допомогу. Взагалі, не виконують свої батьківські обов`язки з виховання дітей. Вона ніколи їх не бачила. Їх вихованням займається бабуся [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила суду, що є вихователем ДНЗ «Зайчик» Дружківської міської ради. Відповідач [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON] . Він ніколи не приходив до дитини, з нею не спілкувався. Успіхи дитини також не цікавиться. Подальша доля доньки його не інтересує. Роль батьків виконує бабуся [PERSON] . Свідок [PERSON] вказала, що працює класним керівником ЗШ № 17 Дружківської міської ради. В її класі навчається малолітній [PERSON] . Вона підкреслила, що у дитини батька не має. Її вихованням займається бабуся [PERSON] . За час навчання [PERSON] у школі, батько ніколи його не відвідував. Дитина ніколи не розповідала ні про нього, ані про будь-які радісні події, пов`язані з ним. Свідок [PERSON] вказала, що відповідачі самоусунулися від виконання батьківських обов`язків. [PERSON] відвідує дитячий садок в НВК №3 м.Дружківки з 10.10.2016р постійно, крім днів по хворобі. Мати, [PERSON] , батько [PERSON] ні разу не приходили до дитячого закладу. Вихованням онуки займається бабуся [PERSON] , що підтверджується довідкою директора НВК №3 від 14.12.2016р № 496, та інформацією з характеристики на [PERSON] (а.с.17,18 том 1). [PERSON] навчається в ЗШ №17м.Дружківка з 1 класу. З клас навчався в Росії. Мати не цікавиться шкільним життям дитини та його успіхами. Не відвідує батьківські збори. Бабуся приділяє увагу вихованню та утриманню дитини. Підтримує тісний зв"язок з класним керівником. (а.с.19, том 1). Згідно з довідкою комунальної лікувально-профілактичної установи "Міський наркологічний диспансер м.Краматорська" № 226 від 09.02.2017р. [PERSON] перебувала на лікуванні в стаціонарному відділені КЛПУ "Міський наркологічний диспансер м.Краматорська" з 04.02.2017р по 09.02.2017р з діагнозом: синдром алкогольної залежності, стан відміна з делірієм і судомами. Сіндром залежності від вживання опіатів, ремісія". (а.с.21, том 1) Згідно інформації міського наркологічного диспансера м.Дружківки від 20.04.2017р № 91 [PERSON] перебуває на обліку з 05.12.2014р з діагнозом: синдром опійної наркотичної залежності (а.с.66, том1). Згідно епікризу з історії хвороби № 639 [PERSON] поступила на стаціонарне лікування наркологічного диспансеру м.Краматорська 01.09.2016р і виписана з лікарні 16.09.2016р. по її наполяганню. Категорично відмовилася від подальшого лікування. Діагноз - синдром опійної наркотичної залежності. Стан відміни неускладнений. (а.с.20, том 1). Згідно вироку Дружківського міського суду від 23 березня 2015року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ст. 317 ч.1 КК України як надання приміщення з метою незаконного виготовлення та вживання наркотичних засобів. Вироком встановлено, що в жовтні 2014року [PERSON] надала своїм знайомим приміщення квартири [ADDRESS] для незаконного виготовлення і подальшого вживання наркотичного засобу - деземарфіну , внутрішньовенно шляхом ін"єкції. Після виготовлення наркотичного засобу вони його разом вживали (а.с.95-97, том 1). 07 липня 2015року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 44 КУпАП ч.1, як незаконне виробництво, придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту в не великих розмірах (а.с.44,том 1). Відповідачка [PERSON] не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває.. Судом встановлено, що з 26.10.2016 року відповідачка [PERSON] є інвалідом третьої групи безстроково (а.с.58, том 1) і ампутація руки в неї сталася через наркотичні ін"єкції. Згідно з висновком органу опіки та піклування Дружківської міської ради від 15 серпня 2019 року № 16/2132/01, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON]. Аналізуючи зазначені докази, суд вважає, що в судовому засіданні доведений факт умисного ухилення [PERSON] від виконання своїх обов"язків по вихованню малолітніх дітей [PERSON], [PERSON]. Хоча мати проживає з дітьми в одній квартирі, але фактично дітьми опікується їх бабуся [PERSON] . Всі належні умови, які створені для розвитку здібностей дітей, створені саме бабусею, а не матір`ю дітей. Утримання дітей відбувається за рахунок бабусі, оскільки відповідачка не працює, пенсію не отримує. Також суд вважає в судовому засіданні знайшла підтвердження підстава для позбавлення батьківських прав, передбачена п. 4 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України. - захворювання відповідачки [PERSON] на наркоманію. Отже, в найкращих інтересах малолітніх дітей, суд вважає, що вимога позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] відносно сина [PERSON] та дочки [PERSON] підлягає задоволенню. Вимоги позивача щодо позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] також підлягають задоволенню, оскільки суд вважає, що підстави, які зазначені позивачем для позбавлення батьківських прав, в судовому засіданні доведені. Відповідач [PERSON] вживає наркотичні засоби. Він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] , що виявляється у відсутності спілкування з дитиною та у відсутності її утримання. Як вже було встановлено судом, відповідач [PERSON] проживає у м. Докучаєвську, Донецької області, Суд вважає, що позивачем надано докази на підтвердження свідомого нехтування ним своїх батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради від 15 серпня 2019 року № 16/2132/01 в інтересах малолітньої [PERSON] , орган опіки вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню дочки [PERSON] . Висновок відповідає фактичним обставинам. Орган опіки зазначає, що [PERSON] з дочкою не спілкується з весни 2014 року, її життям не цікавиться, участі в її вихованні та утриманні не приймає, не спілкується навіть телефоном. Вимоги позивача щодо позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] підлягають задоволенню, тому що суд вважає, що підстави, які зазначені позивачем для позбавлення батьківських прав, в судовому засіданні також доведені. [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, він не спілкується з сином, участі в житті дитини не приймає, не надає матеріальної допомоги. Згідно висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради від 15 серпня 2019 року № 16/2132/01 року, в інтересах малолітнього [PERSON] , орган опіки вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню сина [PERSON] . Висновок відповідає фактичним обставинам. [PERSON] ніякої участі в житті дитини не приймає, матеріальну допомоги не надає. Батьком з сином не спілкуються. Суд вважає, що висновок є обґрунтований і містить в собі переконливі аргументи, які вказують на ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON]. Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В статті 3 цієї Конвенції проголошено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 5 Конвенції держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. (статті 9 Конвенції). З приведеного видно, що розгляд цивільних справ щодо неповнолітніх дітей мають бути розглянуті судом за принципом якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, передбачені ст. 164 Сімейного кодексу України, і є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , для позбавлення [PERSON] , батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а також для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved