Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом і просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, площею 0,250 га, та на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,041 га, що розташовані по [ADDRESS] що належали померлому [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 16 червня 1999 року. Також просить визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,686 га, яка складається із земельної ділянки, площею 1,538 га, та земельної ділянки, площею 1,148 га, що розташовані на території Гланишівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 15 травня 2003 року. Посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на вищезазначені земельні ділянки. Позивач є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 05 жовтня 2007 року секретарем Гланишівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Інших спадкоємців немає. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки позивачу було відмовлено в зв"язку з тим, що ним не було надано витягу з Державного земельного кадастру. Зареєструвати дані земельні ділянки в даний час неможливо у зв"язку із смертю їх власника. Факт володіння померлим вищезазначеними земельними ділянками підтверджує копією державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 16 червня 1999 року; копією державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 15 травня 2003 року; копією листа Відділу у Переяслав-Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області; висновком про вартість майна. Своє право на спадщину підтверджує копією свідоцтва про смерть [PERSON]; копією заповіту, посвідченого 05 жовтня 2007 року секретарем Гланишівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області; копією свого паспорта; копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі; матеріалами спадкової справи відносно померлого [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача, Гланишівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в судове засідання не з"явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику в справах про спадкування", особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п.п.9, 10 Розділу VII „Прикінцевих і перехідних положень" Закону України „Про Державний земельний кадастр" №3613-VI від 07 липня 2011 року„ до 01.01.2013 державна реєстрація земельних ділянок здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Документи, яким було посвідчено право власності земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим законом, є дійсними". Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за умови, якщо державна реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. За правилами ч.3 ст.3 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01.07.2004 речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. В силу ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.130 ЦПК України, для врегулювання спору до судового розгляду суд з"ясовує, зокрема, чи визнає позов відповідача. Ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. В силу ч.4 ст.174 цього Кодексу, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч. 4 ст. 130 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 328, 1218, 1225, 1235 ЦК України,

Outcome: approved