Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

У червні 2015 року ПАТ КБ"Приватбанк" звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором №KGAWAN10475451 від 04.10.2007 року в розмірі- 41 362,90 доларів США, що за курсом 21,42 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.05.2015 року складає - 885 993,26 грн. та понесені судові витрати. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до укладеного договору №KGAWAN10475451 від 04.10.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 11 808,51 доларів США на термін до 03.10.2012 року. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за вказаним договором. З посиланням на зазначене сторона позивача просила задовольнити позовні вимоги повністю. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Кулінка Л.Д. для розгляду справи про стягнення боргу. Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2015 року, ухваленому у справі, позов Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором № KGAWAN10475451 від 04.10.2007 року: 2256,02 дол. США заборгованість по сплаті відсотків; 548,17 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 567376,45 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 250,00 грн. штраф (фіксована частина) та 31372,53 грн. штраф (процентна складова). Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 3654,00 грн. судового збору ( а.с. 56-58). 21 травня 2018 року ПАТ КБ"Приватбанк" змінив свою назву на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приват Банк", що не тягне за собою правонаступництва. 10 серпня 2018 року відповідач звернувся до суду із заявою про скасування заочного рішення від 01 грудня 2015 року по справі №404/4158/15-ц (номер провадження 2/404/2638/15). Вказав, що про наявність рішення та судове провадження дізнався 03 серпня 2018 року, коли не зміг скористатися власними коштами на банківських рахунках, на які накладено арешт постановою виконавця Красна А.О. від 18.07.2018 року. 09 серпня 2018 року отримав заочне рішення суду. Повістки за місцем його проживання не надходили, у зв`язку з чим він не з`являвся до суду та не повідомляв про причини неявки, та був позбавлений можливості надати суду докази, які мають істотне значення для справи (а.с. 70-78). 28 серпня 2018 року заяву задоволено. Заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості - скасовано і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с. 89-90). В свою чергу, відповідачем 18 жовтня 2018 року подано відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення заборгованості просив відмовити у повному обсязі. Вказав, що між сторонами у справі дійсно існували договірні відносини (Кредитний договір №KGAWN1047542 від 04.10.2007 року), згідно яких позивач надав кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 2 жовтня 2007 року по 3 жовтня 2012 року включно в розмірі 1 1808,51 доларів США. У позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог позивачем не вказаний той факт, що рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 02 грудня 2009 року в справі №4306/09 (суддя Мохонько В.В.) про стягнення заборгованості, задоволені позовні вимоги ЗАТ КБ «ПриватБанк» за цим же кредитним договором №KGAWAN10475451 від 04.10.2007 року в сумі 67 561 грн. 42 коп. Не пред`явлено ніяких документів, які б підтверджували факт не виконання рішення суду. В письмових уточненнях від 26.11.2009 року позивач визначив заборгованість по кожній вимозі в національній валюті Україні - гривні. Відповідач сплатив існуючу заборгованість перед позивачем шляхом передачі заставного автомобіля (автомобіля марки ВАЗ 21101, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ) та підписання Акту приймання-передачі восени 2010 року (точної дати не пам`ятає) відповідно до договору застави автотранспорту від 04 жовтня 2007 року та усної домовленості, майбутня доля автомобіля та його продаж як заставного майна йому не відома (а.с. 124-126). 23 жовтня 2018 року позивачем подано уточнено позовну заяву, а тому з врахуванням уточнень остаточно просить стягнути із відповідача заборгованість за період з 06.05.2009 року по 27.05.2015 року у розмірі 30 388,33 доларів США, що за курсом 21,42 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.05.2015 року складає 650 918,03 грн. за кредитним договором №KGАWAN10475451 від 04.10.2007 року та понесені судові витрати (а.с. 128-129). Від відповідача 16 листопада 2018 року, через канцелярію суду, надійшла заява, якою просить застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ КБ «Приват Банк» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на те, що відповідно до норм ст.ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимоги про стягнення неустойки, штрафу, пені, встановлено строком в один рік. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у задоволенні позову. Беручи до уваги вимоги ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно п. 4.5. кредитного договору№KGАWAN10475451 від 04.10.2007 року термін позовної давності по стягненню неустойки (штрафу,пені) збільшено до п`яти років. 02 грудня 2009 року було задоволено позовні вимоги ЗАТ КБ «ПриватБанк» за цим же кредитним договором. Таким чином, вже починаючи з грудня 2009 року Банк фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов`язання так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум. Тобто, починаючи з грудня 2014 року по сьогоднішній день строк позовної давності, щодо кредитного договору №KGАWAN10475451 від 04.10.2007 року та стягнення неустойки за вказаним договором сплив. Банк звернувся до суду за захистом своїх прав лише в 02.11.2015 року. Рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 02 грудня 2009 року не було повернуто до виконання в терміни передбачені законодавством, також однієї з причин стало його фактичне, добровільне виконання, шляхом передачі заставного майна (автомобіля марки ВАЗ 21101, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ) та підписання Акту приймання-передачі восени 2010 року відповідно до договору застави з автотранспорту від 04 жовтня 2007 року та усної домовленості з представником банку, вартість якого мала погасити заборгованість. Таким чином, строк позовної давності сплинув 15 грудня 2014 року, проте позивач звернувся до суду 02.11.2015 року (а.с. 140-142). На електронну адресу суду 19 листопада 2018 року представником позивача направлено відповідь на відзив, якою просить задовольнити вимоги Банку в повному обсязі. Вказала, що станом на 27.05.2015 року поточна заборгованість за кредитом складає 41362,90 доларів США. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.12.2009 року з відповідача на користь позивача АТ КБ "ПРИВАТБАНК" стягнуто заборгованість у розмірі 67 561,42 грн, що за курсом 7,70 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.05.2009 року еквівалентно - 8774,21 доларів США. Оскільки погашення заборгованості за рішенням суду 02 грудня 2009 року відповідачем на сьогоднішній день проведено лише частково і рішення не виконано в повному обсязі, то відповідно договірні правовідносини між сторонами не припинилися, а Банк продовжує здійснювати нарахування пені, відсотків. З метою недопущення подальшого зростання заборгованості за кредитом, банк вирішив звернутись з позовом про стягнення заборгованості. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором після ухвалення рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.12.2009 року заборгованість до стягнення за період з 06.05.2009 по 27.05.2015 роки становить -30 388,33 долар США, що за курсом 21,42 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.05.2015 року складає 650 918,03 грн. Щодо звернення стягнення на заставне майно, то на підставі виконавчого листа Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.05.2012 року, Банком було звернуто стягнення на заставне майно боржника, а саме автомобіль, та реалізовано в рахунок погашення заборгованості за кредитним Договором, проте отриманих грошових коштів виявилось недостатньо для повного погашення заборгованості, в результаті чого Банк був змушений звернутись до суду з метою стягнення залишку заборгованості за кредитом. Таким чином, раніше винесене рішення суду не позбавляє відповідача відповідальності за взяті зобов`язання за договором. Щодо позовної давності, то згідно умов договору строк виконання зобов`язань спливає 03.10.2012 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 08.06.2015року - до спливу строку позовної давності. У зв"язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Також, згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором (а.с. 143-157, 166-175). 26 грудня 2018 року відповідачем подано заперечення до відповіді на відзив, згідно яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на те, що твердження позивача щодо строку виконання зобов`язання та дотримання строку позовної давності при зверненні до суду є безпідставними, які викладені у відповіді на відзив від 19.11.2018 року. Відповідно п. 4.5. кредитного договору №KGAWAN10475451 від 04.10.2007 року термін позовної давності по стягненню неустойки (штрафу,пені) збільшено до п`яти років. 02 грудня 2009 року було задоволено позовні вимоги ЗАТ КБ «ПриватБанк» за цим же кредитним договором. Таким чином, позивач застосував право на дострокове стягнення заборгованості і змінив строк визначений у кредитному договорі. Так, рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 02 грудня 2009 року не було повернуто до виконання в терміни передбачені законодавством, оскільки однією з причин стало його фактичне, добровільне виконання, шляхом передачі заставного майна (автомобіля марки ВАЗ 21101, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ) та підписання Акту приймання-передачі восени 2010 року відповідно до договору застави автотранспорту від 04 жовтня 2007 року та усної домовленості з представником банку, вартість якого мала погасити заборгованість повністю. У постановах Верховного Суду України відображена наступна позиція, у випадку якщо в кредитному договорі передбачена можливість вимоги банку дострокового повернення всіх кредитних грошових коштів внаслідок порушення кредитного зобов`язання, то в момент настання відповідних порушень банк набуває право звертатися до суду з позовом про повернення всієї суми заборгованості і відповідно змінюється строк виконання кредитного зобов"язання в повному обсязі. Тобто, позиція позивача в частині стягнення боргу, заборгованості по процентам, комісії та пені в межах позовної давності не вірна, оскільки позовна давність сплила на все кредитне зобов`язання, а відповідно до ст. 266 ЦКУ зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, строк позовної давності сплинув, проте позивач звернувся до суду 02.11.2015 року. Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18 (ЄДРСРУ № 76596781), від 12 вересня 2018 року справа №473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18 (ЄДРСРУ № 76502922), 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18 ЄДРСРУ № 76502947) та ін. Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2018 року № 564/2199/15-ц зазначив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас, сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки, кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Після вступу в силу судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, строк кредитного договору закінчується, а відтак, з цього моменту банк втрачає право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки. Відповідно з цього моменту припиняються кредитні зобов`язання за кредитним договором, а залишаються виключно боргові зобов`язання по сплаті боргу, визначеного судовим рішенням, тобто банк має право виключно на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних (платежі передбачені ч. 2 ст. 625 ЦКУ), проте в межах загального строку позовної давності (а.с.176-178). На електронну адресу суду 24 січня 2019 року представником позивача направлено пояснення, якими просить задовольнити вимоги Банку в повному обсязі, із зазначенням наведених вище обгрунтувань позовних вимог (а.с. 181-189, 194-198). В судове засідання, при розгляді справи після скасування заочного рішення, представник позивача надав заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання також подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги не визнала, у їх задоволенні просила відмовити, з врахуванням пояснень викладених у відзиві на позовну заяву від 18 жовтня 2018 року та запереченнях до відповіді на відзив від 26.12.2018 року. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним у задоволенні вимог відмовити, з наступних підстав. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Так з`ясовано, що 04.10.2007 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір №KGAWAN10475451, за умовами п. 7.1. якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 11808,51 дол. США на наступні цілі: 8829,51 дол. США на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 6,78 дол. США для сплати за реєстрацію предмету застави в державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2 Кредитного договору; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № KGAWAN10475451 від 04.10.2007 року на строк 03.10.2008 року у сумі 451,22 дол. США, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 264,89 дол. США та у розмірі 2256,11 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,08% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту (а.с. 8-10). Періодом сплати вважати період з «4» по «8» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця починаючи з наступного місяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 231,4 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Даний договір за своєю правовою природою є кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав свої зобов`язання за Договором в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11 на звороті, 41-43). Крім того, 04.10.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір застави автотранспорту, згідно якого відповідач надав у заставу автомобіль ВАЗ, модель: 21101, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан В, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності останньому. За цим договором, заставою забезпечується виконання зобов"язань позичальника, що випливають з кредитного договору №KGAWAN10475451 від 04.10.2007 року, зокрема: повернення кредиту у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 11808,51 дол. США на наступні цілі: 8829,51 дол. США на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 6,78 дол. США для сплати за реєстрацію предмету застави в державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2 Кредитного договору; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № KGAWAN10475451 від 04.10.2007 року, договором особистого страхування№ KGAWAN10475451 від 04.10.2007 року на строк 03.10.2008 року у сумі 451,22 дол. США, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 264,89 дол. США та у розмірі 2256,11 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,08% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту (а.с. 75-78). При цьому з"ясовано, що у 2009 році Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просили стягнути із відповідача 67 561 грн. 42 коп. боргу, заборгованості по процентам, комісії та пені за кредитним договором №KGAWAN10475451 від 04.10.2007 року, судових витрат. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 грудня 2009 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто із [PERSON] на користь ЗАТ КБ "ПритБанк" борг у сумі 67 561 грн. 42 коп., а також стягнуто судовий збір у розмірі 675 грн. 61 коп. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 250 грн. (а.с. 130-131). Зобов`язання позичальника, що випливають зі згаданого кредитного договору, були забезпеченні шляхом укладання з ПАТ «А-Банк» договору поруки від 20.10.2010 року №167. Як вбачається із матеріалів справи, у березні 2012 року позивач звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач, просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KGAWAN10475451 від 04.10.2007 року - в розмірі 175 026,19 грн. - звернути стягнення на предмет застави автомобіль ВАЗ, модель: 21101, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан В, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, стягнути з відповідачів солідарно 10000,00 грн.; з відповідача [PERSON] судові витрати. Заочним рішенням Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська від 26 квітня 2012 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення - задоволено частково. Звернуто стягнення на рухоме майно за договором застави автотранспорту від 04.10.2007 року, а саме: автомобіль ВАЗ, модель: 21101, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан В, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] ( [ADDRESS] ІПН [NUMBER] ) для задоволення грошових вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за вказаним договором - в розмірі 175 026,19 грн. Стягнуто з [PERSON] , Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 10000 грн. 00 коп. Стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 750,26 грн. В решті позову - відмовлено. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2012 року роз`яснено рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі № 2/0417/3652/2012 від 26 квітня 2012 року щодо порядку його виконання, а саме: наявності права Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» вимагати передачу в заклад Банку шляхом вилучення у [PERSON] ( [ADDRESS] ІПН [NUMBER] ) належний йому на праві власності автомобіль ВАЗ, модель: 21101, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан В, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] з правом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також права вимагати надання Публічному акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. 11 травня 2012 року секретарем Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, за підписом судді, видано два виконавчі листи на виконання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2012 року (а.с. 117, 118). Даних про виконання вказаних рішень від 02 грудня 2009 року та 26 квітня 2012 року матеріали справи не містять. Позивач, стверджує, що рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 грудня 2009 року відповідачем виконано не у повному обсязі, тому на підставі виконавчого листа Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2012 року, було звернуто стягнення на заставне майно боржника, а саме автомобіль, та реалізовано в рахунок погашення заборгованості за кредитним Договором, але отриманих грошових коштів виявилось недостатньо для повного погашення заборгованості, в результаті чого ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із цим позовом, в якому просило, з врахуванням уточнень, стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за період з 06.05.2009 року по 27.05.2015 року у розмірі 30 388,33 доларів США, що за курсом 21,42 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.05.2015 року складає 650 918,03 грн. за кредитним договором №KGАWAN10475451 від 04.10.2007 року, з них: 2 252,75 доларів США, що еквівалентно 48 253,91 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 06.05.2009 року по 27.05.2015 року; 548,17 доларів США, що еквівалентно 11 741,80 грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом за період з 06.05.2009 року по 27.05.2015 року; 27 587,41 доларів США, що еквівалентно 590 922,32 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором за період з 06.05.2009 року по 27.05.2015 року , розрахунок якої додається ( а.с. 132-133, 134 ). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, звернувшись у 2009 року з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором №KGАWAN10475451 від 04.10.2007 року АТ КБ «ПриватБанк» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, комісії та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не у повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Отже, банк скористався цим правом і в односторонньому порядку змінив строк виконання кредитного договору, звернувшись у 2009 році з вимогою про повернення усієї суми кредиту, яка задоволена судовим рішенням від 02 грудня 2009 року. Таким чином, оскільки у 2009 році банк в односторонньому порядку змінив строк виконання кредитного договору, що засвідчено у судовому рішенні про дострокове задоволення його вимог, яке виконано відповідачем, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по відсоткам, комісії та неустойки (пені) поза межами дії строку кредитного договору, є безпідставними, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Щодо застосування наслідків спливу позовної давності, заявлених стороною відповідача, то необхідно зазначити наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, кредит був наданий позичальнику строком до 03 жовтня 2012 року. Банк у 2009 року скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Враховуючи строк надання кредиту та те, що банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, а зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, приймаючи наявність судового рішення у справі №2/0417/3652/2012 (у березні 2012 року позивач звернувся з позовом в Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення, рішення від 26 квітня 2012 року), позов банком подано до Кіровського районного суду м. Кіровограда у червні 2015 року, тобто з пропуском загального строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦПК України. При цьому, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю, необґрунтованістю позовних вимог. За таких обставин, посилання сторони відповідача на те, що позивач пропустив строк позовної давності є зайвим, так як у задоволенні позову судом відмовлено через відсутність правових підстав для його задоволення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. Тому,

Outcome: dismissed