Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради Донецької області в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 42412 грн. 24 коп. та компенсацію втрати частини заробітку у розмірі 31723 грн. 30 коп. В обґрунтування позову зазначив, що на підставі розпорядження Артемівського міського голови від 02.03.2011 р. № 50рк та згідно наказу відділу культури [PERSON] міської ради від 02.03.2011 р. № 3-нк його було призначено на посаду директора комунального підприємства «[PERSON] міський парк культури та відпочинку». Розпорядженням № 9рк від 21.01.2014р. його було звільнено з займаної посади згідно з п.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, за згодою сторін з 31.01.2014р. Зазначив, що починаючи з березня 2013р., нарахована заробітна плата боржником йому не виплачувалась, у звязку з чим за період з березня 2013 р. по січень 2014р. виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 42412,24 грн. В день звільнення, в порушення законодавства про працю, вказана сума заборгованості по заробітній платі виплачена йому не була. Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати розмір компенсації за порушення строків виплати належної йому заробітної плати за період з березня 2013 року (місяць утворення заборгованості) по вересень 2015 року (місяць звернення до суду з заявою про видачу судового наказу) дорівнює 31723,30 грн. В п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р. зазначено, що згідно зі ст. 21 КЗпП належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. Тому вважає, що [PERSON] міська рада в даному випадку є належним відповідачем у справі. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.09.2015р. йому було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідача спірних сум, що згідно з ч. 2 ст. 101 та ч. 3 ст. 118 Цивільного процесуального кодексу України дає позивачу право звернутись до суду з цими вимогами в позовному порядку. Просить стягнути з [PERSON] міської ради на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 42412 грн. 24 коп. та компенсацію втрати частини заробітку у розмірі 31723 грн. 30 коп., а всього 74135 грн. 54 коп. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2015 року за клопотанням представника позивача було притягнуто по даній цивільній справі в якості співвідповідачів КП «[PERSON] міський парк культури та відпочинку» та відділ культури [PERSON] міської ради. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги щодо стягнення саме з [PERSON] міської ради на його користь заборгованості по заробітній платі у сумі 42412 грн. 24 коп. та компенсації за порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 31723 грн. 30 коп. Вказав на те, що вважає, що саме [PERSON] міська рада, як засновник КП «[PERSON] міський парк культури та відпочинку», повинна відповідати за його позовними вимогами щодо виплати йому нарахованої та невиплаченої зарплати, яка виникла під час його роботи в якості директора КП "[PERSON] міський парк культури та відпочинку". Звернув увагу суду на те, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітку до КП «[PERSON] міський парк культури та відпочинку» та відділу культури [PERSON] міської ради він не заявляє. Зазначив, що дійсно, під час його роботи на вказаному підприємстві, виникла заборгованість по заробітній платі перед працівниками підприємства, в тому числі і перед ним. Однак перед звільненням він, на протязі певного періоду часу, виплачував заборгованість по заробітній платі працівникам, а сам не отримував зарплату так як вирішив, по перше, необхідно розрахуватись з робітниками, оскільки він, як керівник підприємства, відповідно до чинного законодавства, несе відповідальність за невиплату заробітної плати працівникам. Вказав на те, що виплата зарплати на підприємстві проводиться за рахунок коштів підприємства, які воно отримувало від здійснення своєї господарської діяльності; і він, під час своєї роботи, отримував свою заробітну плату за рахунок коштів підприємства в касі підприємства. Однак, на даний час вважає, що саме рада повинна виплатити йому заборгованість по зарплаті та компенсацію за несвоєчасну її виплату, так як саме рада уклала з ним трудовий договір і повинна нести відповідальність за невиплату йому зарплати. Зазначив те, що телефонні дзвінки та листи від КП «[PERSON] міський парк культури та відпочинку» щодо пропозиції виплати йому заборгованості по заробітній платі не отримував. Просив суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі та просив їх задовольнити. Просив звернути увагу суду на те, що позивач [PERSON] трудовий контракт уклав з [PERSON] міською радою, тому вважає, що саме міська рада має нести відповідні обов'язки, як сторона контракту, і саме вона є належним відповідачем у справі, що витікає з положень ст. 21 Кодексу Законів про працю України. Також вказав на те, що відповідно до положень Господарського кодексу України, КП "[PERSON] міський парк культури та відпочинку" є комунальним казенним підприємством, власником якого, в тому числі і майна підприємства, є територіальна громада. Господарським кодексом України передбачено особливості діяльності комунальних казенних підприємств, тому з урахуванням положень ч.7 ст.77 ГК України, казенне підприємство відповідає за своїми зобов'язанням лише коштами, що перебувають у його розпорядженні, у разі недостатності зазначених коштів територіальна громада несе повну субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями комунального унітарного підприємства. Грошей підприємство не має, тому виконувати зобовязання з виплати позивачеві заробітної плати та нести відповідальність за її невиплату повинен власник підприємства - Бахмутська (до перейменування - [PERSON]) міська рада. Вважає, що посилання відповідача на те, що Бахмутська міська рада є неналежним відповідачем у даній справі та не повинна сплачувати позивачу заробітну плату, є помилковими та суперечать вищенаведеним вимогам законодавства. Звернув увагу суду на те, що позивачем не висуваються позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по зарплаті та компенсації втрати частини заробітку до «КП «[PERSON] міський парк культури та відпочинку» та Управління культури Бахмутської міської ради. Зазначив, що КП «[PERSON] міський парк культури та відпочинку» належним чином не підтвердило факт направлення позивачу будь-яких листів з пропозицією виплати зарплати, при цьому сам позивач не визнає такий факт. Просить суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Представник відповідача - Бахмутської (до перейменування - [PERSON]) міської ради в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог [PERSON] у повному обсязі і просив суд відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що відповідно до чинного на час роботи позивача Статуту КП «[PERSON] міський парк культури та відпочинку», підприємство є комунальним підприємством, заснованим на комунальній власності територіальної громади міста [PERSON]. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку зі своїм найменуванням, інші печатки, штампи, бланки. Згідно зі ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями. Підприємство несе відповідальність за своїми зобовязаннями в межах переданого йому в господарське відання майна, згідно з чинним законодавством. Підприємство не несе відповідальності за зобовязаннями її засновника, що найшло своє відображення у вищевказаному Статуті підприємства. Керівництво діяльністю підприємства здійснює директор, якого призначає засновник підприємства. З директором засновник підприємства укладає контракт та приймає рішення про звільнення директора підприємства з посади. В статуті зазначено, що кошти фондів на потреби колективу розподіляються підприємством самостійно згідно кошторису. Кошти фонду споживання використовуються на виплату заробітної плати штатним працівникам підприємства згідно штатного розкладу, на оплату усіх видів виконаних робіт згідно договорів і трудових угод, на виплату премій, винагород, матеріальної допомоги, а також на інші виплати, відповідно до діючого законодавства. Статтею 21 Кодексу законів про працю України встановлено особливість контракту, як форми трудового договору. Контрактом визначаються строк найму, права, обовязки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін (ст. 65 ГК України). Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.93 №203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», на підставі якої розроблений та укладений контракт з керівником, оплата праці та матеріальне забезпечення керівника підприємства визначаються у контракті, провадяться за рахунок коштів підприємства і встановлюються у прямій залежності від результатів виробничо-господарської діяльності підприємства. Статтею 4 Закону України «Про оплату праці» визначено, що джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Контрактом керівника комунального підприємства, засновником якого є [PERSON] міська рада від 01.03.2011 року, який було укладено між [PERSON] міською радою, в особі міського голови, та [PERSON], були визначені наступні умови матеріального забезпечення та джерело формування заробітної плати керівника: «3.1. За виконання обовязків, передбачених цим контрактом, керівникові нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного комунальним підприємством в результаті його господарської діяльності, виходячи з установлених керівнику посадового окладу і фактично відпрацьованого часу та премії в розмірі посадового окладу». Окрім того, умовами Контракту не передбачено зобовязань роботодавця перед керівником щодо виплати заробітної плати безпосередньо роботодавцем. Разом із тим, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» систему органів місцевого самоврядування складають міська ради, міський голова, виконавчі органи міської ради, органи самоорганізації населення (ст.5 Закону). Міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляюсь відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами. Представницькі органи місцевого самоврядування, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами. Виконавчими органами міських рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи міських рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади (ст..ст.10,11 Закону). Органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяють цим та іншим законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону (ст.16 Закону). Враховуючи норми законодавства та положення установчих документів комунального підприємства «[PERSON] міський парк культури та відпочинку», відділу культури, Бахмутська міська рада, як засновник та одна із сторін контракту, не несе відповідальність за зобовязання щодо нарахування та виплати заробітної плати на підприємстві, в тому числі його керівнику, так як КП "[PERSON] міський парк культури та відпочинку" є самостійною юридичною особою, його керівнику нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством внаслідок його господарської діяльності, тому Бахмутська міська рада є неналежним відповідачем, оскільки на ній не лежить обов'язок по нарахуванню і виплаті позивачу коштів, вимоги про стягнення яких ним заявлено, належним відповідачем по справі є само підприємство, тобто КП «[PERSON] міський парк культури та відпочинку». Просив суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Представник відділу культури [PERSON] міської ради (після перейменування - управління культури Бахмутської міської ради) в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог у повному обсязі і просила в їх задоволенні відмовити. Зазначила, що згідно Положення про відділ культури міської ради, відділ культури є виконавчим органом [PERSON] міської ради, є юридичною особою. Основними завданнями та функціями відділу культури є управління комунальними закладами, підприємствами культури, організація та координація їх діяльності; заклади культури, зберігаючи юридичну самостійність, підпорядковуються, в тому числі і фінансово, відділу культури [PERSON] міської ради та користуються послугами і обслуговуються централізованою бухгалтерією, яка діє при відділі культури. Комунальне підприємство «[PERSON] міський парк культури та відпочинку» є комунальним підприємством, заснованим [PERSON] міською радою. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку зі своїм найменуванням, інші печатки, штампи, бланки. Згідно зі ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями. Тому вважає, що відділ культури не несе відповідальність за зобовязання щодо виплати заробітної плати позивачу [PERSON], а саме КП "[PERSON] міський парк культури та відпочинку" є належним відповідачем по справі. Директор Комунального підприємства "[PERSON] міський парк культури та відпочинку" [PERSON] в судовому засіданні зазначив те, що 02.02.2015 року розпорядженням міського голови м. Артемівська його було призначено на посаду директора КП "[PERSON] міський пар культури та відпочинку". Підприємство, яке він очолює, є комунальним підприємством, заснованим [PERSON] міською радою. Підприємство є самостійною юридичною особою. Відповідно до Статуту підприємства та укладеного з ним контракту керівнику нараховується заробітна плата за рахунок доходу, одержаного підприємством внаслідок його господарської діяльності. Саме на підприємство покладено обов'язок щодо нарахування та виплати заробітної плати директору; він особисто отримує заробітну плату від підприємства. Також пояснив, що підприємство має сезонний характер роботи і основну господарську діяльність проводить у літній період часу, коли працюють атракціони. Вважає, що КП "[PERSON] міський парк культури та відпочинку" повинно відповідати за позовними вимогами [PERSON] по виплаті заборгованості по заробітній платі, яка утворилась на час його звільнення з роботи. Просив суд звернути увагу на те, що у вересні 2015 року він та бухгалтер [PERSON] дзвонили до [PERSON] та пропонували йому прийти до підприємства та отримати частину заборгованості по заробітній платі, однак він не прийшов; після чого на його адресу було направлено лист з аналогічною пропозицією, однак [PERSON] так і не зявився. Зазначив, що оскільки в даному судовому процесі позивач не висуває до КП"Артемівський міський парк культури та відпочинку" позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, то якщо позов буде пред'явлено до підприємства, то вони погодяться з даними вимогами. Свідок [PERSON], бухгалтер КП " [PERSON] міський парк культури та відпочинку" суду пояснила, що працює на підприємстві довгий час. Зазначила, що працювала бухгалтером і у той період часу, коли в якості директора працював [PERSON] КП " [PERSON] міський парк культури та відпочинку" є комунальним підприємством, заснованим [PERSON] міською радою. Підприємство є самостійною юридичною особою. Як під час роботи позивача, так і станом на теперішній час, керівнику підприємства, самим підприємством нараховується та виплачується заробітна плата за рахунок доходу, одержаного підприємством внаслідок його господарської діяльності. Пунктом 6.13. передбачено, що кошти фонду споживання підприємства використовуються на виплату заробітної плати штатним працівникам підприємства згідно штатного розкладу. Просила суд звернути увагу на те, що директор входить до штату підприємства та відповідно до штатних розписів підприємства, зарплата директора включена до фонду оплати праці, сформованого за рахунок коштів підприємства. Статутом підприємства та контрактом визначений порядок виплати заробітної плати керівнику; саме на підприємство покладено обов'язок щодо нарахування та виплати заробітної плати директору. Вказала на те, що робота підприємства має сезонний характер і основну господарську діяльність проводить у літній період часу, коли працюють атракціони. Просила суд звернути увагу на те, що у період часу роботи [PERSON] дійсно виникла заборгованість по заробітній платі. [PERSON], як керівник, сам вирішував, кому саме виплачувати заборгованість по заробітній платі і в якому розмірі. Таким чином перед звільненням, у самого [PERSON] виникла велика заборгованість по заробітної плати. На це [PERSON] сказав їй, що буде отримувати заборгованість по зарплаті через суд. Так, 22 вересня 2015 року, вона разом із директором, [PERSON], дзвонили до [PERSON] і запропонували йому прийти до підприємства і отримати заборгованість по заробітній платі у сумі 21000 грн., на той час у них в касі була в наявності вказана сума грошей, однак [PERSON] відмовився від їх пропозиції. Після чого підприємство направило на адресу позивача лист з пропозицією виплати заборгованості по заробітної плати, однак позивач до підприємства не з'явився. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступне. Судом встановлено, що на підставі розпорядження Артемівського міського голови №50-рк від 02.03.2011 року та згідно з наказом відділу культури [PERSON] міської ради від 02.03.2011 року [PERSON] був призначений на посаду директора комунального підприємства "[PERSON] міський парк культури та відпочинку". Згідно з умовами контракту від 1 березня 2011 року, який було укладено між [PERSON] міською радою (органом управління майном) та [PERSON], останній призначений на посаду на посаду директора комунального підприємства "[PERSON] міський парк культури та відпочинку" по 1 березня 2012 року. Відповідно до п.3.1. контракту за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, керівнику нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності, виходячи з встановленого йому посадового окладу в розмірі 4502 грн. 70 коп. Також встановлено, що керівнику можуть виплачуватися премії в розмірі посадового окладу за виконання наступних показників: при наявності фонду економії заробітної плати; за наявності прибутку; при забезпеченні безперебійної робот атракціонів; винагорода за вислугу років відповідно до діючого на підприємстві положення. Відповідно до умов контракту від 1 березня 2012 року, який було укладено між [PERSON] міською радою (органом управління майном) та [PERSON], останній призначений на посаду на посаду директора комунального підприємства "[PERSON] міський парк культури та відпочинку" по 31 грудня 2012 року. Відповідно до п.3.1. контракту за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, керівнику нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності, виходячи з встановленого йому посадового окладу в розмірі 5200 грн. Також встановлено, що керівнику можуть виплачуватися премії в розмірі посадового окладу за виконання наступних показників: при наявності фонду економії заробітної плати; за наявності прибутку; при забезпеченні безперебійної роботи атракціонів; винагорода за вислугу років відповідно до діючого на підприємстві положення. Згідно з умовами контракту від 2 липня 2012 року, який було укладено між [PERSON] міською радою (органом управління майном) та [PERSON], останній призначений на посаду на посаду директора комунального підприємства "[PERSON] міський парк культури та відпочинку" по 31 грудня 2012 року. Відповідно до п.3.1. контракту за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, керівнику нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності, виходячи з встановленого йому посадового окладу в розмірі 5200 грн. Також встановлено, що керівнику можуть виплачуватися премії в розмірі посадового окладу за виконання наступних показників: при наявності фонду економії заробітної плати; за наявності прибутку; при забезпеченні безперебійної роботи атракціонів; винагорода за вислугу років відповідно до діючого на підприємстві положення. Додатковою угодою №1 до контракту від 02.01.2013 року було встановлено з 02.01.2013 року керівнику КП «[PERSON] парк культури та відпочинку" [PERSON] посадовий оклад у розмірі 5856 грн. Крім того, було визначено строк дії укладеного 02 липня 2012 року контракту, а саме: з 02.01.2013 року по 31.12.2013 року. Додатковою угодою №2 до контракту від 23.12.2013 року було встановлено з 02.01.2013 року керівнику КП «[PERSON] парк культури та відпочинку" [PERSON] посадовий оклад у розмірі 5856 грн. Крім того, було визначено строк дії укладеного 02 липня 2012 року контракту, а саме: з 02.01.2013 року по 31.12.2013 року. На підставі розпорядження міського голови м.Артемівська від 21 січня 2014 року №9 було звільнено директора КП "[PERSON] міський парк культури та відпочинку [PERSON] за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Рішенням [PERSON] міської ради №6/82-1443 від 23.03.2016 року було вирішено перейменувати «[PERSON] міську раду» у «Бахмутську міську раду»; у відповідності до вказаного рішення було внесено зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Рішенням [PERSON] міської ради №6/83-1474 від 27.04.2016 року було вирішено перейменувати « відділ культури [PERSON] міської ради» у «Управління культури Бахмутської міської ради»; у відповідності до вказаного рішення було внесено зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Так, [PERSON] виконував обов'язки директора комунального підприємства на підставі контракту, умовами якого врегульовано питання матеріального забезпечення за рахунок підприємства, що відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів від 19 березня 1993 року № 203 " Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності". Заробітна плата керівнику нараховувалась за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку вчинення винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законодавством. Постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» рекомендовано місцевим органам виконавчої\~\~влади\~\~при укладанні контрактів з керівниками підприємств, що є у комунальній власності, застосовувати порядок, передбачений Положенням цієї постанови. Положенням про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203, передбачено, що контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про призначення керівника на посаду (наймання на роботу) з дня, встановленого за угодою сторін у контракті. У статутах (положеннях) підприємств, які затверджуються органами управління майном, передбачаються умови оплати праці та матеріального забезпечення керівника підприємства за рахунок коштів підприємства, що спрямовуються на оплату праці. Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 "Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності" оплата праці та матеріальне забезпечення керівника підприємства визначаються у контракті, провадяться за рахунок коштів підприємства і встановлюються у прямій залежності від результатів , виробничо-господарської діяльності підприємства. Пунктом 5 зазначеної постанови рекомендовано місцевим органам виконавчої влади при укладанні контрактів з керівниками підприємств, що є у комунальній власності, застосовувати порядок, передбачений цією постановою. Оплата праці та матеріальне забезпечення керівника підприємства визначаються у контракті, провадяться за рахунок коштів підприємства і встановлюються у прямій залежності від результатів виробничо-господарської діяльності підприємства (пп. 4, 5). Згідно з пп. 8, 9 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого зазначеною постановою, контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про призначення керівника на посаду (приймання на роботу) з дня, встановленого за угодою сторін у контракті. У статутах (положеннях) підприємств, які затверджуються органами управління майном, передбачаються умови оплати праці та матеріального забезпечення керівника підприємства за рахунок коштів підприємства, що спрямовуються на оплату праці. Відповідно до п.3.1. контракту, укладеному зі [PERSON], за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, керівнику нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності, виходячи з встановленого йому посадового окладу, а згідно п.2.1. керівник здійснює поточне(оперативне) керівництво підприємством, організує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом. Комунальне підприємство "[PERSON] парк культури та відпочинку" , під час роботи позивача на вказаному підприємстві, діяв на підставі статуту, затвердженого рішенням [PERSON] міської ради №4/21-634 від 16.11.2009 року, відповідно до п 2.1. є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахункові та валютні рахунки у банківських установах, круглу печатку, штамп та бланки зі своїм повним найменуванням. Пунктом 2.4. статуту передбачено те, що підприємство не відповідає за зобов'язаннями держави і засновника підприємства; підприємство несе відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах майна, на яке відповідно до чинного законодавства. Відповідно до п.5.5. Статуту підприємства джерелом формування фінансових ресурсів підприємства є прибуток (доход) ... кошти, прибуток від реалізації продукції, робіт,послуг.... Пунктом 5.6.3. передбачає, що з прибутку підприємство вносить передбачені законом податки та платежі у бюджет, погашає матеріальні витрати, в тому числі і на оплату праці. Згідно п.5.7. директор підприємства вирішує порядок використання грошей фонду заробітної плати підприємства. Пунктом 6.4. визначається, що порядок використання доходів, що залишаються в підприємстві після виплати обов'язкових платежів і податків, визначає директор. Пунктом 6.13. передбачено, що кошти фонду споживання підприємства використовуються на виплату заробітної плати штатним працівникам підприємства згідно штатного розкладу. Вказані обставини підтверджуються штатним розписами КП "[PERSON] парк культури та відпочинку" на 2011, 2012, 2013 та 2014 роки, згідно з якими заробітна плата директора підприємства включена до фонду оплати праці, сформованого за рахунок коштів підприємства. Відповідно до довідки КП «[PERSON] парк культури та відпочинку» станом на 11.02.2016 року є заборгованість з виплати заробітної плати [PERSON] за період з березня 2013 року по січень 2014 року у розмірі 42412 грн. 24 коп. Відповідно до ч.1\~ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. При вирішенні даного спору суд керується ст. 10 ЦПК України у відповідності з вимогами якої цивільне судочинство здійснюється на засадах загальності сторін. Судом сторонам були розяснені вимоги ст. 10 ч.4 ЦПК України щодо змагальності судового процесу. Відповідно до вимог статті 27 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимога бо заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено те, що КП "[PERSON] парк культури та відпочинку" є самостійною юридичною особою, його керівнику нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством внаслідок його господарської діяльності; при укладенні контракту з позивачем [PERSON] міська рада виступала як орган управління майном комунальної власності територіальної громади, її права і обов'язки у правовідносинах із позивачем визначається саме виходячи із такого статусу цієї установи. Та обставина, що контракт, згідно якого [PERSON] призначено на посаду начальника КП «[PERSON] міський парк культури та відпочинку» було укладено між позивачем та [PERSON] міською радою, не може бути достатньою підставою для висновку про виникнення у останньої обов'язку по виплаті працівнику заробітної плати, інших виплат, які випливають із трудових правовідносин, які виникли між ним та підприємством, яке є самостійним суб'єктом господарювання та юридичною особою. Таким чином, з урахуванням викладеного, при вирішенні даного спору, судом не можуть бути прийняті до уваги ствердження позивача що у відповідності до ст. 21 КЗпП України Бахмутська міська рада є належним відповідачем по справі, так як позивачем з нею було укладено трудовий договір. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Бахмутська міська рада є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки на ній не лежить обов'язок по нарахуванню і виплаті [PERSON] коштів, вимоги про стягнення яких ним заявлено. Належним відповідачем у цій справі, яке повинно сплатити заборгованість по зарплаті позивачу, є комунальне підприємство "[PERSON] парк культури та відпочинку", в штаті якого перебував позивач, а не Бахмутська міська рада. Відповідно до ч.1\~ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог. Позивач [PERSON] заявляє позовні вимоги про стягнення заборгованості по зарплаті та компенсації втрати частини заробітку тільки до Бахмутської міської ради, на чому і на наполягав в судовому засіданні, при цьому зазначив, що вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітку до КП «[PERSON] міський парк культури та відпочинку» та Управління культури Бахмутської міської ради він не висуває. Суд, враховуючи вищевказане, те, що КП «[PERSON] міський парк культури та відпочинку» та управління культури були притягнути до участі у справі в якості співвідповідачів за клопотанням представника позивача, однак вимоги щодо стягнення заборгованості по зарплаті та компенсації втрати частини заробітку до вказаних організацій позивач [PERSON] не заявляє, з урахуванням того, що суд розглядає позов в межах позовних вимог,тому суд не може вирішувати самостійно питання щодо стягнення вказаних сум з КП «[PERSON] парк культури та відпочинку». Приймаючи таке рішення суд бере до уваги, що позивач [PERSON] не позбавлений права звернутися до суду за відновленням своїх порушених прав до належного відповідача. Стосовно стверджень позивача щодо того, що в звязку з недостатністю коштів у КП «[PERSON] міський парк культури та відпочинку» за даними позовними вимогами, як засновник вказаного підприємства, повинна відповідати Бахмутська міська рада, з урахуванням положень ч.7 ст.77 Господарського кодексу України, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1 Господарського кодексу України даний кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання. Згідно до ст. 2 вказаного кодексу учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності. В ст. 3 ГК України зазначено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини. Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб'єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності. Під організаційно-господарськими відносинами у цьому Кодексі розуміються відносини, що складаються між суб'єктами господарювання та суб'єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю. Положеннями ст. 4 Господарського кодексу України визначено розмежування відносин у сфері господарювання з іншими видами відносин. Так не є предметом регулювання цього Кодексу: майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються\~Цивільним кодексом України; земельні, гірничі, лісові та водні відносини, відносини щодо використання й охорони рослинного і тваринного світу, територій та об'єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря; трудові відносини; фінансові відносини за участі суб'єктів господарювання, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів; адміністративні та інші відносини управління за участі суб'єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб'єкта господарювання; відносини за участю субєктів господарювання, що виникають у процесі виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Судом встановлено, що правовідносини, які склались між позивачем та Бахмутською міською радою регулюються Кодексом законів про працю України та іншими законодавчими актами у сфері трудових відносин, і навпаки, згідно до ст. 4 Господарського Кодексу України, не врегульовані Господарським кодексом України і тому положення ст. 77 ГК України не можуть бути застосовна до спірних правовідносин, що склались між позивачем та відповідачем щодо стягнення заборгованості по зарплаті та компенсації втрати частини заробітку. Також слід зазначити, що відсутність коштів у підприємства не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від їх виплати. Суд, враховуючи викладене, оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності визнає за встановлене те, що позивачем [PERSON] не надано належних і допустимих доказів у розумінні статей 57-60 ЦПК України та у відповідність до вимог ст. 60 ЦПК України не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Таким чином суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог [PERSON] до Бахмутської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Бахмутської міської ради, Управління культури Бахмутської міської ради та Комунального підприємства "[PERSON] міський парк культури та відпочинку" про стягнення заборгованості по заробітної платі та компенсації втрати частини заробітку слід відмовити. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення у справі за позовом позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed