Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

У липні 2014 р. Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області (далі - Комітет) звернувся з вказаним позовом, в якому просить позбавити [PERSON], який народився [INFO] р., батьківських прав щодо дітей: дочки - [PERSON], яка народилась [INFO] р., та сина - [PERSON], який народився [INFO] р., стягувати з [PERSON] аліменти на утримання цих дітей у розмірі 300,00 грн. щомісячно на кожну дитини на особистий рахунок дітей у відділенні Державного ощадного банку України. Від [PERSON] заяви про визнання позову або заперечень проти позову не надходило. Прокурор Бердичівської міжрайонної прокуратури Житомирської області висловив свою думку щодо позову під час судових дебатів, пояснивши, що підтримує позов, оскільки наявні у справі докази вказують на те, що позбавлення [PERSON] прав щодо дітей - [PERSON] та [PERSON], відповідатиме інтересам дітей. Судом з'ясовано, що [PERSON], який народився [INFO] р., що підтверджується довідкою про звільнення серії [NUMBER] та відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС Україн від 01.08.2014 р. (а. с. 9, 15), є батьком дітей: дочки - [PERSON], яка народилась [INFO] р. (актовий запис № 635 в Книзі реєстрації народжень зроблено 20.11.2001 р., місце реєстрації - Міський відділ реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області), та сина - [PERSON], який народився [INFO] р. (актовий запис № 305 в Книзі реєстрації народжень зроблено 07.05.2003 р., місце реєстрації - Міський відділ реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області), що підтверджується виданими повторно свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 24.06.2010 р. та серії [NUMBER] від 24.06.2010 р. (а. с. 7, 6). Матір'ю дітей є [PERSON], що підтверджується тими ж свідоцтвами про народження, вона померла 21.02.2010 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.06.2010 р. (а. с. 8). Відповідно до висновку від 27.06.2014 р. № 755 Комітету про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] р., стосовно дітей - [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO] (далі - Висновок), діти - [PERSON] , та [PERSON], маючи статус дітей, позбавлених батьківського піклування, виховуються в Комунальному навчальному закладі "Бердичівська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів" Житомирської обласної ради. 26.11.2013 р. їхній батько - [PERSON], звільнився з місць позбавлення волі, а відтак діти втратили статусу дітей, позбавлених батьківського піклування, але продовжують перебувати в державному закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Після відбування покарання [PERSON] не звернувся до Служби у справах дітей Управління у справах сім'ї, молоді та спорту Комітету (далі - Служба) з заявою щодо повернення йому дітей. [PERSON] дітей не відвідує, не телефонує їм, стосунків з ними не підтримує, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, не цікавиться їхнім життям, здоров'ям, фізичним та розумовим розвитком. Діти перебувають на повному державному утриманні. Працівники Служби виходили за місцем фактичного проживання [PERSON], неодноразово запрошували його до Служби для вирішення подальшої долі його дітей, проте він до Служби не приходив, пояснень не надає, ніяких дій не вчиняє. На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Комітету 04.06.2014 р. зроблено висновок про неможливість передачі дітей для подальшого виховання батькові та про доцільність позбавлення батьківських прав. Враховуючи вищенаведене, Комітет вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] (а. с. 12 - 13). Більша частина обставини, наведених у Висновку, підтверджується іншими матеріалами справи. Так, у листі від 07.03.2014 р. № 269 Комунального навчального закладу "Бердичівська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів" Житомирської обласної ради зазначено, що, зокрема, з 25.05.2013 р. у навчальному закладі навчаються [PERSON] та [PERSON]. За час їхнього навчання батько - [PERSON], їх жодного разу не провідував, життям та здоров'ям не цікавився, будь-яких зв'язок не підтримував, матеріальної допомоги не надавав (а. с. 4). Згідно довідки про звільнення серії [NUMBER] вказано, що [PERSON] відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 26.05.2010 р. по 26.11.2013 р., звідки звільнений і прямує до [ADDRESS] (а. с. 9). У листі від 23.06.2014 р. № 750 Комунального навчального закладу "Бердичівська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів" Житомирської обласної ради вказано, що, зокрема, за період навчання (з 25.05.2013 р. по даний час) [PERSON] та [PERSON] їхній батько - [PERSON] їх жодного разу не провідував, життям та здоров'ям не цікавився, будь-яких зв'язок з ними не підтримував, матеріальної допомоги не надавав (а. с. 11). Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона працює вихователем у Комунальному навчальному закладі "Бердичівська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів" Житомирської обласної ради, безпосередньо спілкується з дітьми - [PERSON] та [PERSON] За весь час навчанні дітей у закладі їхній батько - [PERSON], не дзвонив їм, не приходив, листів і поздоровлень не писав, матеріальної допомоги не надавав. Діти на батька сердиті, не пам'ятають, коли в останній раз його бачили та змирились з такою ситуацією. Суд, оцінивши наведені вище докази, приходить до висновку, що [PERSON] протягом тривалого часу (як мінімум - з травня 2013 р.) ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей - [PERSON] та [PERSON], а саме - не піклується про їхнє здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не готує до самостійного життя та праці, не створює належних умов для розвитку їхніх природних здібностей, та відмовляється виконувати ці обов'язки у подальшому. Пунктом 2 частини першої статі 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Частинами першою - третьою статті 150 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частинами першою та другою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову Комітету в частині вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей - [PERSON] [PERSON]. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з абзацом першим частини другої статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Таким чином, [PERSON] зобов'язаний утримувати своїх дітей - [PERSON] та [PERSON], до досягнення ними повноліття. Частиною першою - третьою статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною першою статті 184 Сімейного кодексу України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Обставини, які мають бути враховані при визначенні розміру аліментів (з посиланням на докази їх підтвердження), [PERSON] суду не повідомив. Беручи до уваги наведене, суд вважає, що аліменти, які має сплачувати [PERSON] на утримання дітей, може бути визначено у твердій грошовій сумі - 300,00 грн. щомісячно на кожну дитину. Відповідно до частини третьої статті 193 Сімейного кодексу України за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно з частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку що позов Комітету в частині вимог про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей у розмірі 300,00 грн. щомісячно на кожну дитину на їхні рахунки у відділенні Державного ощадного банку України підлягає задоволенню, та, з урахуванням наведених вище положень статей 180 та 191 Сімейного кодексу України, аліменти підлягають стягненню з 08.07.2014 р. і до досягнення дітьми повноліття. Пунктом 1 частини першої статті 367 Цивільного кодексу України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тобто рішення в частині стягнення аліментів підлягає допущенню до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Частинами першою статті 79, частинами першою та третьою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України встановелно, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Беручи до уваги ці норми Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з [PERSON] в дохід держави судовій збір у розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved