Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. 09.08.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк") та відповідачем по справі, [PERSON], було укладено договір про надання споживчого кредиту №11195901000. Згідно з умовами договору позивач надав [PERSON] кредит в іноземній валюті на загальну суму 28240,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 07 серпня 2037 року згідно умов кредитного договору та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 9,5% річних. Погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4 кредитного договору відбувається з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти. 17.07.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №3 до Договору про надання споживчого кредиту №11195901000 від 09.08.2007 року, відповідно до умов якої було п. 1.3.1 кредитного договору викладено в новій редакції, а саме за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування встановлена процентна ставка у розмірі 14% річних. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено Договір іпотеки від 09.08.2007 року, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно - двокімнатну квартиру, житловою площею 29,2 кв.м. та загальною площею 44,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Зобов'язання позичальник [PERSON] належним чином не виконує, у зв'язку із чим станом на 02.12.2012р. загальна сума заборгованості становить 34460,43 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку складає 275 442,19 грн., з яких: 25158,66 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом; 8278,50 доларів США - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 216,96 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 806,31 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. Оскільки погасити заборгованість в добровільному порядку відповідач [PERSON] відмовляється, позивач просить стягнути з [PERSON] 34460,43 доларів США заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, а також в рахунок погашення заборгованості за даним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить [PERSON] на праві приватної власності. Крім того позивач просить стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні подав заяву про уточнення позовних вимог, а саме просить стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11195901000 від 09.08.2007 року, яка станом на 05.03.2014 року за курсом НБУ з розрахунку 9,7241 грн. за один долар США становить 292617 (двісті дев'яносто дві тисячі шістсот сімнадцять) гривень 81 копійка, з яких 244 645,33 грн. - заборгованість за кредитом; 36329,63 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2705,04 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 8937,81 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам. А також в рахунок погашення вищевказаної заборгованості просить звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача зазначив, що посилання представника відповідача на те, що банк не мав права надавати споживчий кредит в іноземній валюті є безпідставними, оскільки ПАТ «УкрСиббанк» має генеральну ліцензію від 05.10.2011 року №75, видану Національним Банком України на право здійснення валютних операцій. Представник позивача в судовому засіданні визнав, що згідно договору іпотеки іпотекою забезпечується виконання усіх зобов'язань за двома кредитними договорами: договором про надання споживчого кредиту №11195901000 від 09.08.2007 року (що є предметом розгляду даної справи), а також за договором №11196429000 від 09.08.2007 року (не є предметом розгляду даної справи). Представник позивача зазначив, що право вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості саме за одним із договорів є виключним правом банку. У такому випадку банк самостійно несе ризик невиконання відповідачем зобов'язань за другим кредитним договором і позбавляється такого виду забезпечення зобов'язання як іпотека за цим договором. Також представник позивача заперечив проти задоволення заяви відповідача [PERSON] щодо відстрочки виконання рішення у разі звернення стягнення на предмет іпотеки. Адже таке клопотання є передчасним і може бути заявлено у рамках процедури виконавчого провадження. Таким чином, представник позивача просить позов задоволити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Галичина». Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали. Представник відповідача [PERSON] суду пояснив, що його довірителю не було відомо про невиконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Водночас визнав, що банк на час укладення кредитного договору мав право на видачу споживчого кредиту в іноземній валюті. Представник відповідача наголосив, що неможливі два види відповідальності за одне і те ж порушення, тобто одночасне стягнення заборгованості за кредитним договором і звернення стягнення на предмет іпотеки. Також представник відповідача зауважив, що його довіритель як майновий поручитель несе відповідальність за виконання зобов'язань за кредитним договором лише у межах вартості предмета іпотеки. Оскільки, порівняно із ціною, яка зазначена в договорі іпотеки, вартість предмета іпотеки істотно зросла, тому неможливо реально оцінити співрозмірність розміру заборгованості із вартістю квартири на момент розгляду справи. Крім того відповідач [PERSON] періодично погашає заборгованість за кредитним договором, тобто банк не зазнає жодних збитків. Тому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі прийняття судом рішення про звернення стягнення, враховуючи стан здоров'я відповідача та відсутність іншого житла, представник відповідача просить в порядку ст. 217 ЦПК України та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» відстрочити виконання рішення на 6 місяців. Представник відповідача [PERSON] суду пояснила, що її брат [PERSON] тяжко хворіє та прикутий до ліжка. У випадку задоволення вимог банку її брат по суті опиниться на вулиці, та як іншого помешкання не має, іншим нерухомим майном не володіє. [PERSON] постійно потребує сторонньої допомоги та догляду, без якого не може обходитися. Тому [PERSON] просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 09.08.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк") та відповідачем по справі, [PERSON], було укладено договір про надання споживчого кредиту №11195901000 (а.с. 6-11). У відповідності до п. 1.1. даного кредитного договору позивач зобов'язується надати позичальникові [PERSON], а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) в сумі 28240,00 доларів США та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених в даному договорі. Згідно п. 1.2.2 кредитного договору позичальник зобов'язується повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 07 серпня 2037 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін. За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 9,5% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці (п.1.3.1 кредитного договору). 17.07.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №3 до Договору про надання споживчого кредиту №11195901000 від 09.08.2007 року, відповідно до умов якої було п. 1.3.1 кредитного договору викладено в новій редакції, а саме за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування встановлена процентна ставка у розмірі 14% річних (а.с. 19). Відповідно до п. 4.1 кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій. Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме: - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті; - пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент нарахування. При цьому банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання за цим договором. Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором за першою вимогою банку. Згідно п. 6.1.2 кредитного договору банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з п. 1.2.2 цього договору та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення. З розрахунку заборгованості по позичальнику [PERSON] вбачається, що станом на 05.03.2014 року за курсом НБУ з розрахунку 9,7241 грн. за один долар США, заборгованість за договором становить 292 617 (двісті дев'яносто дві тисячі шістсот сімнадцять) гривень 81 копійка, з яких 244 645,33 грн. - заборгованість за кредитом; 36329,63 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2705,04 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 8937,81 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам (а.с. 139-144). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] 292617,81 грн. заборгованості за договором про надання споживчого кредиту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, то в даній частині в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Як вбачається із договору іпотеки від 09.08.2007 року (а.с. 20-25), в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11195901000 від 09.08.2007 року [PERSON] передав в іпотеку банку нерухоме майно - двокімнатну квартиру № 10, житловою площею 29,2 кв.м. та загальною площею 44,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником, тобто [PERSON], зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Згідно ст. 11 Закону України "Про іпотеку", майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Зважаючи на викладене вище, та з правового аналізу пункту 9, абзацу 2 пункту 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, одночасне задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки можливо лише у тому випадку, коли основний боржник за кредитним договором та іпотекодавець за забезпеченим кредитним договором є різними особами. Основним боржником за договором про надання споживчого кредиту №11195901000 від 09.08.2007 року є [PERSON], а іпотекодавцем, в силу іпотечного договору від 09.08.2007 року є [PERSON] Таким чином, боржник та іпотекодавець за забезпеченим кредитним договором є різними особами. Водночас, згідно ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки може бути відмовлено, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Судом встановлено, що договір про надання споживчого кредиту, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] на строк до 07 серпня 2037 року. Позивачем, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не надано суду доказів завдання збитків іпотекодержателю порушенням боржником [PERSON] зобов'язань. Натомість з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] поступово погашає заборгованість за кредитним договором (а.с. 18-19), що свідчить про те, що банк, як іпотекодержатель, фактично не зазнає збитків, адже боржник частково виконує зобов'язання за кредитним договором. Згідно з п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Водночас, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, позивачем на надано суду документів, які б підтверджували вартість предмета іпотеки на момент звернення з позовом до суду. За таких обставин суд позбавлений можливості оцінити співмірність розміру заборгованості із вартістю предмета іпотеки на час розгляду справи. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що згідно договору іпотеки від 09.08.2007 року іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань [PERSON] не тільки за договором про надання споживчого кредиту №11195901000 від 09.08.2007 року, а також за договором №11196429000 від 09.08.2007 року, який не є предметом розгляду даної справи. Також суд враховує стан здоров'я іпотекодавця [PERSON], а саме те, що він являється інвалідом І групи, знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом: Ревматична хвороба серця. Згідно довідки Калуської міської поліклініки від 06.01.2014 року стан хворого [PERSON] важкий, хворий лежачий (а.с. 93). Отже, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасною та не підтверджена об'єктивними та належними доказами. Таким чином, на підставі вищенаведеного, позов слід задоволити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, ст. ст. 526,527,530, 553, 554, 611,612, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 33, 35, 38, 39 ЗУ "Про іпотеку",

Outcome: dismissed