Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Марїнського районного суду Донецької області з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобовязання здійснити певну дію та стягнення матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07 листопада 2016 року уклав з [PERSON] договір оренди землі. 22 березня 2017 року на адресу відповідача було надіслано лист-вимогу. 24 березня 2017 року зазначений лист було отримано відповідачем, однак відповіді стосовно питання зі звільнення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розтовашована на території Дачненської сільської ради за межами населеного пункту с. Дальнє, кадастровий номер 1423381500:08:000:0552 загальною площею 6,8957 га з усуненням недоліків, які можуть перешкоджати ефективному використанню земельної ділянки за цільовим призначенням та наданням документів (договір оренди або інший правовстановлюючий документ) на право володіння або користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розтовашована на території Дачненської сільської ради за межами населеного пункту с. Дальнє, кадастровий номер 1423381500:08:000:0552 загальною площею 6,8957 га, з зазначенням дати здійснення державної реєстрації та нотаріального посвідчення. 10 квітня 2017 року позивач повторно звернувся до відповідача з листом-вимогою, однак відповіді не отримав. Представник позивача наголошує на тому, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено та зреєстровано договір оренди землі у встановленому чинним законодавством порядку, водночас договір оренди землі між [PERSON] та ТОВ «Бугстройторг» є неукладеним, оскільки не пройшов державної реєстрації, позовну заяву просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 03 жовтня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Бугстройторг» було укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Дачненської сільської ради Марїнського району Донецької області під кадастровим номером 1423381500:08:000:0552. Договір оренди від 03 жовтня 2016 року було передано на державну реєстрацію. Також, представник відповідача зазначає, що [PERSON] справно отримує орендну плату за даним договором оренди землі, а за фактом шахрайських дій стосовно оренди землі в провадженні слідчого СВ Марїнського знаходиться кримінальне провадження. Ухвалою Марїнського районного суду Донецької області від 05.09.2017 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Дачненської сільської ради за межами населеного пункту с. Дальне, кадастровий номер 1423381500:08:000:0552 загальною площею 6,8957 га було накладено арешт. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовної заяви [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобовязання вчинити певну дію та стягнення матеріальної шкоди, необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №\~292382 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,8957 га, кадастровий номер 1423381500:08:000:0552. 03 жовтня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Бугстройторг» було укладено договір оренди землі. Відповідно до п. 1 даного договору предметом договору є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Дачненської сільської ради Марїнського району Донецької області, кадастровий номер земельної ділянки 1423381500:08:000:0552. Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки від 03 жовтня 2016 року орендодавець [PERSON] передав, а орендар ТОВ «Бугстройторг» прийняв земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 6,8957 га, у тому числі: 6,8957 га ріллі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дачненської сільської ради Марїнського району Донецької області. Факт отримання [PERSON] орендної плати за договором оренди підвертджується Відомістю на виплати грошей за Аренду земельного пая за 2016 р., згідно якої [PERSON] отримав 4462,18 грн. Згідно відповіді т.в.о. начальника СВ Марїнського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області на заяву [PERSON] в провадженні слідчого СВ Марїнського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області знаходиться кримінальне провадження № 12016050690000425 за фактом шахрайських дій стосовно оренди землі, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.04.2017 року з визначенням кваліфікації: ст. 190 ч. 1 КК України. Виходячи з відповіді Дачненської сільської ради Марїнського району Донецької області на запит адвоката [PERSON] земельна ділянка площею 6,88957 га рілля, кадастровий номер 1423381500:08:000:0552, власник [PERSON], є у списку орендодавців, які передали свої ділянки (паї) в оренду ТОВ «Бугстройторг», що підтверджує фактичного користувача земельною ділянкою. 07 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди землі. Відповідно до п. 1 даного договору предметом договору є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Дачненської сільської ради за межами населеного пункту с. Дальнє, кадастровий номер земельної ділянки 1423381500:08:000:0552. Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки від 07 листопада 2016 року орендодавець [PERSON] передав, а орендар [PERSON] прийняв земельну ділянку яка знаходиться на території Дачненської сільської ради за межами населеного пункту с. Дальнє, кадастровий номер земельної ділянки 1423381500:08:000:0552. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 10.11.2016 року було здійснено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки. Субєктами речового права є: орендодавець [PERSON] та орендар [PERSON]. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Статтею 3 Закону України «Про оренду землі» визначено, що об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Приписами статті 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливе вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст.627 ЦК. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, висловленої в Постанові від 19 лютого 2014 року у справі 6-162ц13 висновок судів попередніх інстанцій про те, що моментом укладення сторонами у справі договору оренди земельної ділянки є дата його державної реєстрації, є помилковим, оскільки відповідно до зазначених положень договору оренди та Закону України "Про оренду землі" в момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Приписами ч. 1 та 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 2 та 3 статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Під захистом права слід розуміти державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Європейський суд з прав людини указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04. 2005 (заява № 38722/02). Під час судового розгляду стороною позивача суду не було надано жодних доказів визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 03 жовтня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Бугстройторг». Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не призводить до відновлення порушеного права позивача за наявності двох укладених договорів оренди однієї й тієї ж самої земельної ділянки з різними орендарями. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed