Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

11.12.2019р.\~ [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Первинної профспілкової\~організації співробітників\~АТ КБ\~ «Приватбанк»» (далі - Профспілка) про визнання незаконним і скасування рішення засідання комітету Первинної профспілкової організації співробітників АТ КБ «Приватбанк», оформленого протоколом № 16 від 22.11.2019р., про звернення до наглядової ради AT КБ «Приватбанк» із вимогою в порядку ст. 45 КЗпП України про розірвання трудового договору з головою правління AT КБ «Приватбанк» Петром Крумханзлом, визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору AT КБ «Приватбанк» (а.с. 2-9). Ухвалою судді від 12.12.2019р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 95-96). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 22.11.2019р. на засіданні комітету Профспілки прийняте оформлене протоколом № 16 рішення про направлення наглядовій раді AT КБ «Приватбанк» письмової вимоги про розірвання трудового договору (звільнення) з головою правління банку Петром Крумханзлом, з підстав порушення ним законодавства про профспілки, зокрема ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ч. 2 ст. 252 КЗпП України та ст. 61 Закону України «Про запобігання корупції». Того ж дня за наслідками прийняття цього рішення Профспілкою на адресу наглядової ради банку направлено вимогу в порядку ст. 45 КЗпП України про розірвання трудового договору з головою правління AT КБ «Приватбанк» Петром Крумханзлом за порушення Закону про профспілки та трудового законодавства України. Позивач вважає оскаржуване рішення необґрунтованим і незаконним, оскільки у Профспілки відсутнє право на його прийняття з огляду на положення ст.ст. 10, 11, 19 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст.ст. 10, 45 КЗпП України, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», якими передбачено певні умови для застосування ст. 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. 45 КЗпП України - лише за наявності взаємозв`язку між діяльністю профспілкової організації та підприємством, що реалізується шляхом укладення колективного договору. Посилався на п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно із яким при розгляді справ, пов`язаних з вимогами профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу про розірвання трудового договору (контракту) з керівником або усунення його із займаної посади, слід виходити з того, що згідно зі ст. 45 КЗпП (в редакції від 19.01.1995р.) така вимога може бути заявлена профспілковим чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, який за дорученням трудового колективу підписав колективний договір, і вона може бути оскаржена до суду працівником або власником чи уповноваженим ним органом у двотижневий строк. Однак колективний договір між AT КБ «Приватбанк» і Профспілкою ніколи не укладався. Тому вимога про розірвання трудового договору відповідно до приписів ст. 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» є незаконною. В аспекті наведеного звернув увагу на правову позиція Верховного Суду викладену у постанові від 18.06.2018р. в аналогічній справі №804/2581/16. Звернув увагу,\~що у\~єдиному державному\~реєстрі зареєстровано 20 профспілкових організацій банку. Відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, допускає зловживання своїми профспілковими правами, намагаючись вирішити колективні інтереси працівників банку без погодження з 20-ма іншими організаціями профспілок банку. Таким чином, враховуючи відсутність колективного договору, укладеного між банком і відповідачем, оскаржуване рішення прийняте відповідачем за відсутності законних повноважень. Стосовно необґрунтованості рішення та відсутності підстав для задоволення вимоги про розірвання трудового договору з головою правління банку, зазначив, що з огляду на положення частин 1, 2 ст. 45 КЗпП України та ст. 33 Закону про профспілки, первинна профспілкова організація має право звернутися із вимогою до керівника про розірвання трудового договору лише за наявності порушень, які вчинив керівник підприємства. В оскаржуваному рішенні вказані обставини, які не є порушеннями позивачем трудових обов`язків: притягнення до дисциплінарної відповідальності керівника напрямку «Credit Collection» ГО [PERSON] та його заступника [PERSON] ; видання наказів від 05.11.2019р. про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, без попередньої згоди профспілки; недотримання обов`язку, встановленого Законом України «Про запобігання корупції» утримуватися від поведінки, яка може бути розціненою як готовність вчинити корупційне правопорушення, пов`язане з діяльністю Банку. Проте, на думку позивача, оголошення догани [PERSON] і [PERSON] відбувалося у передбаченому трудовим законодавством порядку, на підставі висновків службової перевірки, після відібрання пояснень у порушників. 25.10.2019р. до Профспілки були направлені обґрунтовані подання позивача про надання згоди на застосування порушників дисциплінарного стягнення. Відповіді Профспілки від 30.10.2019р. №№ 414837, 414838 про відмову у наданні згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності містили оціночні судження про відсутність складу дисциплінарних проступків, без посилань на нормативно-правові акти, тому позивач вважав їх необґрунтованими. Крім того, рішення від імені Профспілки про відмову у застосуванні заходів дисциплінарного впливу до [PERSON] та [PERSON] приймались особисто ними самими, що свідчить про необ`єктивність та упередженість прийнятого рішення, є загалом неприйнятним з точки зору наявності конфлікту інтересів у зазначених осіб для голосування з цього питання. У зв`язку з відсутністю обґрунтування відмови Виборного профспілкового органу на притягнення осіб до дисциплінарної відповідальності, 05.11.2019р. позивачем було видано накази №№ КТ-БТ-СП-2019-7390857, КТ-БТ-СП-2019-7390867 про притягнення [PERSON] та [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. У цьому контексті звернув увагу на позицію Верховного Суду у постанові від 26.09.2018р. у справі № 761/24398/15-ц щодо того, що обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст. 8 Конституції України, ст. 3 ЦК України, ст. 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова "обґрунтований", яке означає "бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами". А рішення профспілкового комітету відповідно до вимог ЦПК є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення, тому суд повинен здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку такому рішенню, перевіряти відповідність такого рішення нормам трудового законодавства, фактичним обставинам, діловим і професійним якостям працівника. Вважав помилковими і недоведеними посилання в оскаржуваному рішенні на недотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції». Враховуючи викладене, просив суд визнати незаконним та скасувати рішення засідання комітету Первинної профспілкової організації співробітників АТ КБ «Приватбанк», оформлене протоколом № 16 від 22.11.2019р., - про звернення до наглядової ради AT КБ «ПриватБанк» із вимогою в порядку ст. 45 КЗпП України про розірвання трудового договору з головою правління AT КБ «ПриватБанк» Петром Крумханзлом, компенсувати за рахунок відповідача судові витрати. Відповідач позовні вимоги не визнав. 09.01.2020р. представника відповідача адвоката Бондар І.Л. (діє на підставі договору від 09.08.2019р. і ордеру від 09.09.2019р. - а.с.100-103) надав відзив\~на позовну\~заяву (а.с. 104-124), у якому не погодився із позицією позивача про відсутність права у Профспілки пред`являти вимогу про розірвання трудового договору з керівником, оскільки таке право Профспілки передбачено пунктом 9 ст. 247 КЗпП України. Однією з підстав вимоги про розірвання трудового договору з керівником є випадок, коли керівник ухиляється від участі в переговорах щодо укладення колективного договору, що означає пряму вказівку закону на можливість пред`явлення такої вимоги за відсутністю укладеного колективного договору. Посилався на Рішення Конституційного суду України від 29.10.1998р. № 14-рп/98, яким розтлумачене поняття «професійна спілка, що діє на підприємстві, в установі, організації» в розумінні КЗпП України це будь-яка професійна спілка (профспілкова організація), яка відповідно до Конституції та законів України утворена на підприємстві, в установі, організації на основі вільного вибору її членів з метою захисту їх трудових і соціально-економічних прав та інтересів, незалежно від того, чи є така професійна спілка стороною колективного договору, угоди. Професійні спілки, які діють на одному й тому ж підприємстві, в установі, організації, мають рівні права і є рівними перед законом. Питання про надання згоди на розірвання трудового договору з працівником у передбачених законом випадках і порядку вирішує професійна спілка, яка діє на підприємстві, в установі, організації, членом якої є працівник. Самі по собі підстави притягнення [PERSON] і [PERSON] до дисциплінарної відповідальності не є правовою підставою спірної вимоги (вони є предметом розгляду в іншій судовій справі). Такою є лише факт видання цих наказів без згоди Профспілки, тобто у порушення ч. 2 ст. 252 КЗпП України. Вважав, що позивач, посилаючись на необґрунтованість відмови Профспілки, у такий спосіб проігнорував імперативну вимогу закону про неможливість притягнення до дисциплінарної відповідальності членів профспілки без згоди останньої. Крім того, звернув увагу, що відмовляючи у наданні згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності, Комітет Профспілки вважав, що факт публікації у соцмережі «Facebook» матеріалів службової перевірки про зловживання службовим становищем працівником банку не є протиправним, тому й не міг слугувати підставою для призначення службової перевірки як такої, що є наслідком визнання перевірки незаконною. З цього слідує, що результати перевірки не можуть бути підставою для притягнення керівників напрямку «Credit Collection» [PERSON] і [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, а є спробою позивача розправитися з ними як з викривачами корупції у банку. З урахуванням викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Від представника третьої особи на стороні позивача - АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Баранова\~В.С.\~(діє\~на підставі\~довіреності від\~25.10.2019р.\~ а.с.\~121) були надані пояснення, у яких\~він підтримував\~позовні вимоги\~голови правління\~АТ КБ\~«ПриватБанк» Крумханзла\~ [PERSON] з\~підстав,\~аналогічних доводам\~банка.\~Додаткового звернув\~увагу на\~те,\~що у\~АТ КБ\~«ПриватБанк» відсутній колективний договір з відповідачем, а тому Профспілка не має відповідних повноважень на прийняття рішення про звільнення голови правління банку. Повідомив, що у банку діє 39 організацій профспілок з різним статусом. Враховуючи активізацію профспілкового руху, банком здійснюється налагодження діалогу з існуючими профспілками. Так, 08.08.2019р. направлені листи профспілкам з пропозицією про утворення спільного представницького органу для ведення колективних переговорів та укладення колективного договору. Наразі відповіді від них не надходили. Вважав, що прийняття оскаржуваного рішення зачіпає не лише інтереси банку, а й колективні інтереси усіх працівників банку, а тому позиція профспілкової строни має бути узгодженою з іншими профспілковими організаціями, чого зроблено не було. 24.01.2020р. позивач надав\~відповідь на\~відзив (а.с. 171\~- 175), а третя особа додаткові пояснення на відзив (а.с. 176 -178), у яких наполягали на задоволенні позовних вимог голови правління банку та вважали необґрунтованими доводи Профспілки. Під час розгляду справи в судовому засіданні представник позивача [PERSON] . Крумханзла адвокат Мисник Н.В. (діє на підставі ордеру від 24.09.2019р. а.с. 99) позовні вимоги підтримала з підстав, визначених у позові, просила їх задовольнити. Представник третьої особи АТ КБ «ПриватБанк» також позовні вимоги підтримав з підстав, визначених у поясненнях, просив їх задовольнити. Представники відповідача Профспідки, проти позовних вимог заперечували, просили відмовити у їх задоволенні, з підстав, викладених у відзиві на позов. Суд, вислухавши в судовому засіданні представників сторін, третьої особи. вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі , встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. 25.10.2019р. головою правління AT КБ «Приватбанк» Крумханзлом Петром направлене подання керівнику Первинної профспілкової організації співробітників AT КБ «ПриватБанк» [PERSON] про розгляд на засіданні Профспілки питання про надання згоди на застосування до [PERSON] і [PERSON] дисциплінарного стягнення. Як видно з Протоколу № 13 засідання комітету Профспілки від 30.10.2019р. профспілкою відмовлено у наданні дозволу на притягнення [PERSON] і [PERSON] до дисциплінарної відповідальності (а.с. 108-111). Листами Голови комітету Профспілки Шевченка М.В. від 31.10.2019р. № 414837 та від 31.10.2019р. № 414838 відмовлено голові правління AT КБ «Приватбанк» [PERSON] у наданні згоди на застосування до [PERSON] в [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани, у зв`язку із необґрунтованістю цих подань (а.с. 112-115). 22.11.2019р. відбулося засідання Комітету Первинної профспілкової організації співробітників АТ КБ «Приватбанк», оформлене протоколом № 16 (а.с. 10 15), на якому були присутні 3 особи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , було обговорене, зокрема, таке питання. [PERSON] доповів, що 05.11.2019р. голова Правління AT КБ «Приватбанк» П. Крумханзл видав накази № КТ-БТ-СГІ-2019-7390857, № КТ-БТ-СП-2019-7390867 про притягнення голови Комітету Профспілки Шевченка М.В. та члена Комітету Профспілки Комітету [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за те, що ці особи, нібито, повідомили народному депутату [PERSON] матеріали внутрішнього банківського службового розслідування про корупційну діяльність керівника проекту по внутрішнім та зовнішнім комунікаціям AT КБ «Приватбанк» [PERSON] . Ці накази суперечать ч. 2 ст. 252 КЗпП України, оскільки винесені без згоди Комітету Профспілки, містять посилання на те, що відповіді Профспілки па подання П. Крумханзла про відмову в наданні згоди на застосування дисциплінарних стягнень щодо вищенаведених осіб «не містять правового обґрунтування», що не відповідає дійсності. Службова перевірка щодо [PERSON] та [PERSON] була проведена без належних правових підстав, тобто незаконно. У зв`язку з цим Комітет Профспілки зазначив, що розцінює вказані подання П. Крумханзла як намір приховати злочин, відомості про який був опублікований у мережі Facebook, шляхом покарання осіб, які вчинили витік цієї інформації. Факт причетності [PERSON] та [PERSON] до витоку будь-якої інформації свого підтвердження не знайшов, а порушення [PERSON] правила про блокування комп`ютеру в його відсутність не заслуговує на дисциплінарне стягнення. Таким чином, відмова Профспілки на надання згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності членів Комітету Профспілки [PERSON] та [PERSON] були заздалегідь для П. Крумханзла обґрунтованою, а дії останнього суперечать ст. 61 Закону України «Про запобігання корупції». Проте голова правління AT КБ «Приватбанк» П. Крумханзл, незважаючи на вищенаведені обставини, все одно виніс наказ про застосування дисциплінарних стягнень у виді доган членам Комітету Профспілки, що є порушенням ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Крім того, [PERSON] доповів, що 18.11.2019р. член Правління AT КБ «Приватбанк» Чернишова Л.П. викликала співробітників Напрямку «Credit collection» AT КБ «Приватбанк» [PERSON] та [PERSON] , які є членами комітету Профспілки, та заявила, що не бажає більше працювати з [PERSON] та висловила вимогу, щоб він шукав іншу роботу. При цьому вона зобов`язала [PERSON] підготувати пропозицію щодо кандидатури, яку він пропонує призначити на посаду головного спеціаліста з управління заставним майном напрямку «Credit collection» ГО AT КБ «Приватбанк», що наразі займає [PERSON] . При цьому [PERSON] не висловила ніяких претензій до якості роботи [PERSON] , до дотримання ним трудової дисципліни, ніяких письмових пояснень з цього приводу від нього не вимагала. Цей факт свідчить про безпідставне примушення до звільнення члена профспілкового виборного органу, тобто до брутального порушення [PERSON] вимог ст. 41 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а також ст. 252 КЗпП України, які гарантують членам виборних профспілкових органів захист від переслідувань за профспілкову діяльність, зокрема - від безпідставного звільнення. Враховуючи наведені обставини, на засіданні прийнято рішення звернутись до Наглядової ради AT КБ «Приватбанк» із вимогою в порядку ст. 45 КЗпП про розірвання трудового договору з Головою Правління АТ КБ «Приватбанк» Петром Крумханзлом за порушення Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Доручено Голові Комітету Профспілки Шевченку М.В. підготувати вимогу, підписати від імені Профспілки та направити. 22.11.2019р. Наглядовій раді AT КБ «Приватбанк» від імені Голови профспілки Шевченка М.В. була скерована вимога в порядку ст. 45 КЗпП про розірвання трудового договору з головою правління АТ КБ «Приватбанк» Петром Крумханзлом за порушення Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» (а.с. 16-19). Відповідно до ч. 1 ст. 45 КЗпП України на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує законодавство про працю, про колективні договори і угоди, Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Відповідно до статті 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілкові органи мають право вимагати розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства, установи або організації, якщо він порушує цей Закон, законодавство про працю, про колективні договори та угоди. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 247 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації приймає рішення про вимогу до власника або уповноваженого ним органу розірвати трудовий договір (контракт) з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує Закон України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", законодавство про працю, ухиляється від участі в переговорах щодо укладення або зміни колективного договору, не виконує зобов`язань за колективним договором, допускає інші порушення законодавства про колективні договори. Таким чином, законодавство містить норми, що створюють правове підґрунтя для прийняття Профспілкою рішення про звернення з Вимогою про звільнення. Виходячи з буквального тлумачення ст.ст. 45, 247 КЗпП таке рішення може бути прийняте Профспілкою виключно за умови вчинення керівником підприємства порушень законодавство про працю, про колективні договори і угоди, Закону про профспілки. Крім того, для прийняття такого рішення Профспілка повинна мати необхідний обсяг представницьких повноважень. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ, пов`язаних з вимогами профспілкового чи іншого, уповноваженого на представництво трудовим колективом органу, про розірвання трудового договору (контракту) з керівником або усунення його із займаної посади, слід виходити з того, що згідно зі ст. 45 КЗпП така вимога може бути заявлена профспілковим чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, який за дорученням трудового колективу підписав колективний договір. Відповідно до ст. 10 КЗпП колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Частина 2 ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 01.07.1993 № 3356-XII (далі Закон про колективні договори) передбачає, що саме у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин. Частина 1 ст. 15 Закону про колективні договори передбачає, що контроль за виконанням колективного договору, угоди проводиться безпосередньо сторонами, що їх уклали, чи уповноваженими ними представниками. Тобто, діюче законодавство передбачає певні умови застосування статті 33 Закону про профспілки та ст. 45 КЗпП України, які передбачають наявність взаємозв`язку між діяльністю профспілкової організації та підприємством, керівнику якого може бути пред`явлено вимогу щодо розірвання трудового договору. Такий взаємозв`язок, зокрема, проявляється у вигляді укладеного між профспілковою організацією та підприємством колективного договору. З наданого відповідачем Статуту Профспілки (нова редакція), затвердженого позачерговими загальними зборами членів профспілки протокол № 1 від 19.07.2019р. (а.с. 155-160) вбачається, що Профспілка об`єднує осіб, які працюють в АТ КБ «ПриватБанк». Однак, жодних відомостей про підписання колективного договору в ані в оскаржуваному рішенні, ані серед інших долучених до матеріалів справи документів - немає. Окрім того, сторони у справі не заперечують тієї обставини, що колективний договір між ним ніколи не укладався. Отже відповідач не має відповідних повноважень, що можуть випливати з такого колективного договору. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відсутність колективного договору між Банком та Профспілкою свідчить про відсутність у відповідача повноважень на прийняття оскаржуваного рішення. Аналогічна позиція наведена в Постанові Верховного Суду від 18.06. 2018р. у справі №804/2581/16. Крім того,\~за висновками Великої\~Палати Верховного\~Суду,\~викладеними у\~постанові від\~01.10.2019р.\~у справі\~№ 916/2721/18\~(провадження\~№ 12-64гс19) правове становище професійних спілок, їх статус та повноваження регулюються Кодексом законів про працю України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Працівники мають право, зокрема, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку. Первинні профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Первинні профспілкові організації здійснюють свої повноваження через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не утворюються, через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів професійної спілки, який діє в межах прав, наданих Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статутом професійної спілки (стаття 2, частини перша, друга статті 246 Кодексу законів про працю України). Права професійних спілок, їх об`єднань визначаються Конституцією України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами (ст. 244 КЗпП України). За змістом статей 1, 2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійна спілка (профспілка) добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання). Первинна організація профспілки добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі. Професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки. Статтею 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлено, що роботодавець зобов`язаний сприяти створенню належних умов для діяльності профспілкових організацій, що діють на підприємстві, в установі або організації. Приписами статті 10 КЗпП України та статті 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що колективний договір укладається з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Колективний договір укладають роботодавець з однієї сторони і один або кілька профспілкових органів, а у разі відсутності таких органів представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом з іншої сторони (ст. 3 Закону України «Про колективні договори і угоди»). Як пояснив\~представник АТ КБ «ПриватБанк» у банку працює приблизно 25 тис. працівників, тоді як видно з оскаржуваного рішення, воно прийняте фактично трьома особами, що, при відсутності колективного договору з банком, додатково вказує, що оскаржуване рішення не може виражати спільну волю (інтерес) всього колективу АТ КБ «ПриватБанк» на звільнення голови його правління. Як видно з положень ст. 33 Закону про профспілки, первинна профспілкова організація має право звернутися із відповідною вимогою лише стосовно чітко визначених порушень, які здійснює особисто керівник підприємства. В якості обґрунтування вимоги розірвання трудового договору в оскаржуваному рішенні вказані такі порушення: 1)видання 05.11.2019р. головою правління AT КБ «Приватбанк» П. Крумханзлом наказів про притягнення [PERSON] і [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, які у порушення ч. 2 ст. 252 КЗпП України винесені без згоди комітету Профспілки, необґрунтованість відмови Профспілки у наданні згоди на застосування дисциплінарних стягнень; 2)незаконність проведення службової перевірки щодо [PERSON] і [PERSON] ; 3)примушування членом правління AT КБ «Приватбанк» [PERSON] члена Профспілки [PERSON] до звільнення у порушення ст. 41 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 252 КЗпП України. Як не заперечувалося під час розгляду справи, спір щодо законності накладення дисциплінарних стягнень на [PERSON] і [PERSON] , у т.ч. без згоди профспілкового органу, є предметом судового розгляду. Зокрема, у провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа № 201/12566/19 за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про визнання незаконним і скасування наказу № КТ-БТ-СП-2019-7390857 голови правління AT КБ «Приватбанк» від 05.11.2019р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Остаточне рішення, яким би було встановлене додержання або не додержання власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1, 148, 149, 252 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень, судом не прийняте. Оцінюючи доводи відповідача про безпідставність притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників без відсутності згоди виборного профспілкового органу, суд зазначає, що сама по собі відсутність такої згоди не є безумовною перешкодою для власника або уповноваженого ним органу для не застосування до працівника дисциплінарного стягнення, а повинна оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами при розгляді трудового спору. Згідно із правовою позицією Верховного\~Суду,\~висловленою у\~постанові від\~26.09.2018р.\~у справі\~№ 761/24398/15-ц обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова "обґрунтований", яке означає "бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами". Рішення профспілкового комітету відповідно до вимог ЦПК є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення, тому суд повинен здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку такому рішенню, перевіряти відповідність такого рішення нормам трудового законодавства, фактичним обставинам, діловим і професійним якостям працівника. Отже, питання про обґрунтованість відмови профспілкового органу на притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності має оцінюватися судом у спорі про оскарження дисциплінарного стягнення за відповідним позовом працівника до власника або уповноваженого ним органу. Дослідивши обставини справи та надані сторонами докази, встановлено, що не знайшли свого підтвердження жодні з перелічених в оскаржуваному рішенні порушень трудового законодавства з боку голови правління банку Крумханзла [PERSON] , які могли б стати підставою для висування вимоги Профспілки про розірвання з ним трудового договору на підставі ст. 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Таким чином передчасними є доводи відповідача про підставність вимоги про розірвання трудового договору з головою правління банку [PERSON] у зв`язку із прийняттям наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] і [PERSON] . Так само, й порядок та підстави проведення службової перевірки щодо [PERSON] і [PERSON] має розглядатися судом під час вирішення питання про законність притягнення їх до дисциплінарної відповідальності. Доказів примушування до звільнення [PERSON] членом Правління банку [PERSON] , а також інших доказів стосовно порушення [PERSON] . ст. 41 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. 252 КЗпП України у матеріалах справи відсутні. Більш того, в оскаржуваному рішенні вимога щодо розірвання трудового договору висувалася до голови правління банка Петра Крумханзла, а не до члена правління банку [PERSON] . Стосовно висловлених у клопотанні від 16.01.2020р. (а.с. 141-142) доводів відповідача про наявність підстав для закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, з огляду на те, що позивач просить скасувати рішення «неіснуючого» органу - «засідання» комітету Профспілки, суд виходить з того, що обираючи спосіб захисту порушеного права, позивач просив скасувати рішення, яке сам відповідач назвав як «засідання комітету Профспілки», оформлене протоколом № 16 від 22.11.2019р. (а.с. 10), тобто позовні вимоги сформульовані з точним вказанням назви оскаржуваного рішення, у той час як згідно із ч. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підставою для закриття провадження є відсутність перемету спору. Доводи позивача щодо відсутності предмету спору з указаних ним підстав є надуманими, оскільки не відповідають установленим у справі обставинам, що свідчать про наявність спірних правовідносин. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України у зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволені повністю, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1\~536,80 грн. (а.с. 1) покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved