Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до Розсохуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, про визнання права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті її батька [PERSON]. В обґрунтування позову вказувала, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Однак, оформити спадщину в позасудовому порядку позивач не може, оскільки відсутній право встановлю- ючий документ на зазначений будинок. В судовому засідання представник позивача позов підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві , та просила його задовольнити. В судовому засідання представник відповідача позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. Заслухавши представника позивача,представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. [INFO] помер [PERSON] - батько позивача, після смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Оформити спадщину в позасудовому порядку позивач не може, оскільки постановою Маловисківської державної нотаріальної контори від 03 жовтня 2012 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом , оскільки відсутній правовстанов- люючий документ на будинок [ADDRESS].(а.15). Данний житловий будинок у 1965 році [PERSON] купив за 550 карбованців у [PERSON] відповідно до договору купівлі -продажу будинку, який був посвідчений винкомом Розсохуватської сільської ради 23 жовтня 1965 року. (а.с.10). Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Правовідносини між сторонами регулюються зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Згідно довідки яка міститься в матеріалах спадкової справи виданої, Розсохуватською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області вбачається, що згідно запису в по господарській книзі №05 особовий рахунок №213 , гр. [PERSON] [INFO], був прописаний і проживав в [ADDRESS] з 1959 року по день смерті [INFO]. Факт відсутності інших спадкоєців першої черги після смерті [PERSON], які б прийняли спадщину чи претендували на дане спадкове майно підтверджується матеріалами спадкової справи яка була досліджена в судовому засіданні. Відповідно до ст.1268 ЦК України , спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її- не допускається прийняти спадщину з умовою чи із застереженням. Суд приходить до висновку, що оскільки спадкування охоплює перехід всіх прав та обов"язків (за винятком визначених законом, які не можуть входити до складу спадщини) то спадкуванню підлягають і права та обов"язки щодо об"єктів нерухомого майна, які знаходились у володінні спадкодавця хоча і не були оформленні у встановленому законом порядку. А отже такі права та обов"язки можуть успадковуватись, оскільки вони не припиняються зі смертю спадкодавця, а будуть існувати доти, доки буте існувати об"єкт нерухомості до юридичного оформлення прав власності на нього спадкоємцем. Відповідно до ст.1261 ЦК України, позивач являється спадкоємцем, за законом першої черги, після смерті батька [PERSON], проте вказані вище обставини перешкоджають їй оформити свої спадкові права нотаріально, тому суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України, її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved