Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

25 травня 2015 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] дійсним договору купівлі-продажу житла та права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Позивачка зазначила, що за рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 квітня 1994 року за нею визнано право власності на 2/3 частки житлового будинку по вул.Ставковій,9 в с.Афанасіївка Снігурівського району Миколаївської області. 1/3 частка у спільній частковій власності належала [PERSON] 13 лютого 1999 року у Снігурівській філії Південної товарної біржі з відповідачем уклали договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, з наступною реєстрацією у Снігурівському МБТІ 17 лютого 1999 року. Натепер, позивачка обмежена у реалізації прав власника, оскільки угода не посвідчена нотаріально. Посилаючись на викладене, позивачка просила позов задовольнити. Заявою від 25 червня 2015 року позивачка зменшила розмір позовних вимог та просила про визнання за нею права власності на 1/3 частку об"єкту нерухомості. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. [PERSON] пояснила, що з відповідачем перебували у юридично зареєстрованому шлюбі. Спірний будинок був їх спільним майном подружжя. У 1994 році за її позовом суд визнав за нею право власності на 2/3 частки будинку, за відповідачем на його 1/3 частку. У 1999 році прийшли згоди викупу нею частки відповідача для придбання ним окремого житла. Угоду посвідчили на товарній біржі, філія якої була за місцем їх проживання. Зазаначення про продаж цілого будинку є помилковим. Нею була оплачена вартість тільки частки відповідача, який того ж дня у якості покупця посвідчив купівлю-продажу іншого житлового будинку. Відповідач у судове засідання не з"явився. Згідно письмового повідомлення просив про розгляд справи у його відсутність. Заперечень щодо задоволення позовних вимог не надав. Заслухавши сторону позивачки, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 13 лютого 1999 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір №019 купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: с.Афанасіївка Снігурівського району Миколаївської області, зареєстрований Снігурівською філією Південної Товарної Біржі, але в нотаріальному порядку засвідчений не був. 17 лютого 1999 року договір було зареєстровано в Снігурівському МБТІ. Договір містить письмове підтвердження про належність об"єкта нерухомості продавцю на підставі Свідоцтва на право власності, виданого Афанасіївською сільською радою та про сплату покупцем обумовленої вартості об"єкту нерухомості. За рішенням виконкому Афанасіївської сільської ради Снігурівського району №30 від 02 грудня 2003 року будинку, який належить [PERSON] присвоєно адресу - провулок Ставковий,9. Відповідно до ст.153 ЦК УРСР договір вважається укладеним коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Позивачка підтвердила суду, що письмово зверталася до відповідача за нотаріальним посвідченням угоди і надала копію листа з квитанцією поштового відправлення. Відповідь їй не надійшла. [PERSON] проживає у іншій області і своєю бездіяльністю ухиляється від нотаріального оформлення купівлі-продажу будинку, що і слугувало підставою звернення до суду з позовом. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. А у відповідності до ч.2 ст.12 Закону України «Про власність», що діяла на час укладення договору, наявність угоди, визнаної судом дійсною є підставою для набуття права власності. Як вбачається з чинного рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 квітня 1994 року за [PERSON] визнано право власності на 2/3 частки жилого будинку, розташованого в с.Афанасіївка Снігурівського району Миколаївської області, належного [PERSON] По рішенню Державного реєстратора прав на нерухоме майно від 12 червня 2015 року проведена державна реєстрація права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки: 2/3, на житловий будинок, що розташований Миколаївська область, Снігурівський район, с.Афанасіївка, провулок Ставковий, будинок 9 за суб"єктом: [PERSON], що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №38999458. За рішенням Афанасіївської сільської ради Снігурівського району №2 від 18 червня 2009 року позивачці передано у власність земельну ділянку площею 0.16га в с.Афанасіївка, провулок Ставковий, 9 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі викладеного, суд приходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог за наявності письмового підтвердження укладання сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку, який хоча і не посвідчено нотаріально, але виконано сторонами за ухилення сторони продавця від нотаріального посвідчення угоди. При цьому, суд рахує, що за позивачкою має бути визнане право власності на 1/3 частку об"єкта нерухомості, яка фактично належала відповідачу як продавцю на момент продажу.

Outcome: approved