Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

У листопаді 2011 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до Дзержинського районного суду з позовом, який в подальшому уточнювало та просило поновити право іпотеки АТ «Ощадбанк» в особі філії Харківського обласного управління на нежитлові приміщення підвалу №44, 45, 46, 47 в літ. «А-9» загальною площею 139,5 кв.м., що розташовані в [ADDRESS] і належать [PERSON] на умовах, передбачених іпотечним договором №3136 від 11.08.2008 року; визнати [PERSON] іпотекодавцем за вказаним договором; внести записи у Державний реєстр іпотек та Державний реєстр заборон на відчуження про обтяження іпотекою зазначених приміщень та стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати у розмірі 1820 грн., з яких 1700 судового збору та 120 грн. Витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2012 року позовні вимоги задоволено. Поновлено право іпотеки АТ „Ощадбанк " в особі філії -Харківське обласне управління АТ „Ощадбанк " на нежитлові приміщення підвалу №44,45,46,47 в літ."А-9" загальною площею 139,5 кв.м, що розташовані в [ADDRESS] і належать [PERSON] на умовах, передбаченим Іпотечним договором № 3136 від 11.08.2008 р. Визнано [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], Іпотекодавцем за Іпотечним договором № 3136 від 11.08.2008 р. Внесено запис у Державний реєстр іпотек про обтяження іпотекою нежитлових приміщень підвалу №44,45,46,47 в літ."А-9" загальною площею 139,5 кв.м, що розташовані в [ADDRESS]. Внесено запис у Державний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про обтяження нежитлових приміщень підвалу №44,45,46,47 в літ."А-9" загальною площею 139,5 кв.м, що розташовані в [ADDRESS]. Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції 4 листопада 2014 року [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2015 року апеляційну скаргу відхилено. Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2012 року залишено без змін. У березні 2015 року [PERSON] звернувся з касаційною скаргою. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року касаційну скаргу задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2015 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд. В апеляційній скарзі [PERSON] просив скасувати заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.12.2012 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, при цьому посилається на невідповідність рішення суду ст.213, 215 ЦПК України. Постановою Господарського суду Харківської області від 19.07.2010 року скасовано арешти, заборони та обтяження, накладені на майно ФОП [PERSON], яка постановою Вищого господарського суду України від 12 липня 2011 року була скасована, а провадження у справі припинено. Звертає увагу, що відповідно ч.1 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, скасовується з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом у зв'язку з чим зняття заборони та виключення інформації про обтяження спірних нежитлових приміщень з Державного реєстру іпотек є законним. Предмет іпотеки було реалізовано на законних підставах, а тому відповідно до ст.539 ЦК України та ст.28 Закону України «Про заставу» іпотека на вказані приміщення припинена з дати примусової реалізації, а дані про це внесені до Державного реєстру. На час придбання нежитлових приміщень [PERSON] у [PERSON] за договором купівлі-продажу в Державному реєстрі іпотек були відсутні будь-які відомості про державну реєстрацію іпотеки на них, а тому згідно положень ч.2 ст.3 та ст.4 Закону України «Про іпотеку» [PERSON] як покупець не набув статусу іпотекодержателя, оскільки їх реалізовано як об'єкт не обтяжений іпотекою. Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає. Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» суд першої інстанції, виходив з того, що реалізація нерухомого майна банкрута, яке є предметом іпотеки, у межах ліквідаційної процедури не припиняє іпотеку, а зберігає її чинність при переході права власності на предмет іпотеки до іншої особи, відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про іпотеку», відтак право на неї може бути поновлено. З таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 11 серпня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» , що є правонаступником ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 77 191 доларів США строком до 10 серпня 2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірах і порядку, визначеному цим договором. З метою забезпечення вказаного договору між банком та [PERSON] того ж дня було укладено договір іпотеки, предметом якого були нежилі приміщення підвалу № № 44, 45, 46, 47 в літ «А9», загальною площею 139,5 кв. м, будинку [ADDRESS]. [PERSON] свої грошові зобов'язання виконував недобросовісно і виникла заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 19 серпня 2011 складала 662 920 грн. Постановою господарського суду Харківської області від 19 липня 2010 року фізичну особу-підприємця [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Цією ж постановою скасовані всі арешти та заборони накладені на майно боржника. 20 жовтня 2010 року проведено аукціон з продажу нерухомого майна [PERSON], за наслідками якого нежилі приміщення підвалу № № 44, 45, 46, 47 в літ «А9», загальною площею 139,5 кв. м, будинку [ADDRESS], були продані [PERSON] 29 червня 2011 року [PERSON] за договором купівлі-продажу продав вказані нежилі приміщення [PERSON] Постановою Вищого господарського суду України від 12 липня 2011 року скасовано постанову господарського суду Харківської області від 19 липня 2010 року про визнання фізичної особи-підприємця [PERSON] банкрутом та провадження у справі припинено. Отже спірне нерухоме майно, яке було предметом іпотеки за договором іпотеки, укладеним між банком і боржником, відчужено в процесі ліквідаційної процедури боржника. Умови та порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів установлює Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» . Відчуження майна, переданого в іпотеку, під час проведення ліквідаційної процедури здійснюється в порядку, визначеному цим Законом. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України. З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника (п. 6 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, не передбачено. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-58 цс 13 від 26 червня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Отже, предмет іпотеки реалізований у процедурі банкрутства боржника (ліквідаційної процедури), обтяження іпотекою спірної нерухомості на час придбання його [PERSON], а потім [PERSON] не було, а тому відповідачі придбали спірні нежилі приміщення, які не були предметом іпотеки й до набувачів вказаного майна не перейшли права і обов'язки іпотекодавця, що виключає можливість застосування ст. 23 Закону України «Про іпотеку». Таким чином судом першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не враховані норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому відповідно до ст. 309 ЦПК України ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed