Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Орган опіки та піклування Хмільницької районної державної адміністрації в інтересах [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] та рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 31.04.2014 дитина була відібрана від матері [PERSON] . Державна реєстрація народження проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що стало підставою для надання дитині статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. Малолітній [PERSON] перебуває під опікою [PERSON] . Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому позивач просить позбавити її батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . Ухвалою суду від 27.01.2021 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.03.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в судове засідання, призначене на 31.03.2021 року не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Відповідач в підготовчому судовому засіданні 25.02.2021 року позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Відзиву на позовну заяву в установлений строк не надала. В судове засідання, призначене на 31.03.2021 року не з`явилася, причини не повідомила, клопотань про відкладення розгляду не направляла. Третя особа в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити їх. В підготовчому судовому засіданні [PERSON] повідомила суду, що малолітній [PERSON] перебуває під її опікою, проживає з нею і перебуває на її вихованні. З часу встановлення опіки вона всіляко намагалася забезпечити спілкування його з матір`ю, одак остання не проявляла ініціативи ні у спілкуванні, ні в утриманні, ні у вихованні сина. Особа, щодо якої розглядається питання - малолітній [PERSON] був присутній в підготовчому судовому засіданні 09.02.2021 року, судом йому ставились питання. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 3) підтверджено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 31.01.2014 в справі № 149/3725/13-ц (копія на а.с. 7-8) у [PERSON] відібрано сина [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Розпорядженням голови Хмільницької райдержадміністрації № 42 від 13.02.2014 (копія на а.с. 9) [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням голови Летичівської райдержадміністрації № 70/2014-р.від 20.02.2014 (копія на а.с. 10) [PERSON] встановлено опікуном на [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування Хмільницької РДА про доцільність позбавлення батьківських прав (копія на а.с. 13) позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] є доцільним та буде в інтересах дитини. Вирішуючи даний спір, суд керується наступними нормами. Відповідно Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ) (далі - Конвенція) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей (ч.ч. 1, 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Приймаючи до уваги встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] знайшов своє підтвердження, оскільки вона не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовкою до самостійного життя; не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування нею своїми обов`язками. При цьому, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Хмільницької РДА, оскільки цей висновок узгоджується з іншими дослідженими судом доказами та встановленими обставинами. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини справи, а також висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення [PERSON] батьківський прав стосовно [PERSON] , що відповідатиме інтересам дитини. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачам зміст ч. 1 ст. 169 СК України, якою визначено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі ст.ст. 7, 19, 150, 155, 164 СК України,

Outcome: approved