Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позивач у лютому 2012 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно кредитного договору № K2HCA800002220 від 25.01.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 17\~550,75 дол. США, зі сплатою за користування ним 9,00 % відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.01.2013 р., проте в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконував, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем договору застави рухомого майна від 25.01.2008 р. Також вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого кредитного договору були забезпечені і шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв'язку з чим він є солідарним відповідачем за пред'явленим до стягнення боргом. З урахуванням викладеного просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № K2HCA800002220 від 25.01.2008 року у розмірі 29\~860,82 дол. США, звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Mitsubishi, модель: Lancer, рік випуску 2007, тип ТЗ: Легковий сєдан, № кузова/шасі: JMBSRCS3A7U013965, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] (01001, [ADDRESS], ІПН: [NUMBER]) шляхом продажу вказаного автомобіля [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] ПриватБанк (49094, м.\~Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ\~КБ ПРИВАТБАНК всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнути солідарно із відповідачів 10\~000 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2012 року позовна заява [PERSON] акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення була задоволена: в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № K2HCA800002220 від 25.01.2008 року у розмірі 238\~587 грн. 98 коп. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль: Mitsubishi, модель: Lancer, рік випуску 2007, тип ТЗ: Легковий сєдан, № кузова/шасі: JMBSRCS3A7U013965, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] (01001, [ADDRESS], ІПН: [NUMBER]) шляхом продажу вказаного автомобіля [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] ПриватБанк (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ ПРИВАТБАНК всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнуто з [PERSON] акціонерного товариства "Акцент-Банк", [PERSON] солідарно на користь [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 10 000,00 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 2\~385,88 грн. судовий збір. Ухвалою суду від 08 жовтня 2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2012 року за позовною заявою [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банку «ПриватБанк» до [PERSON] акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення скасовано. При новому розгляді справи відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] акціонерного товариства «Акцент-банк» про визнання договору поруки недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» без його згоди уклали договір поруки №167 від 20 жовтня 2010 року, згідно якого поручитель зобовязується перед кредитором за виконання позивачем кредитних обовязків за кредитним договором № K2HCA800002220 від 25.01.2008 року, який є недійсним відповідно до положень ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України. Договір поруки є таким, що не відповідає діючому законодавству України - ст. ст. 511, 626 ЦК України, оскільки при укладанні спірного договору поруки відповідачами визначено права третьої особи щодо позивача та цей договір укладений без повідомлення позичальника і поручителем виступає невідома раніше позивачу юридична особа. Просив суд: визнати недійсним Договір поруки № 167 від 20.10.2010 р. укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк». При новому розгляді представник позивача просив суд позовні вимоги за основним позовом задовольнити та відмовити в задоволені зустрічної позовної заяви. Представник відповідача в судове засідання зявився. Просив суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог за основним позовом та позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги за основним позовом такими, що підлягають задоволенню частково, а позовні вимоги за зустрічним позовом такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.01.2008 року між ЗАТ КБ ПриватБанк (відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» перереєстровано в ПАТ КБ ПриватБанк) та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № K2HCA800002220, згідно до якого [PERSON] надав кредит у розмірі 17\~550,75 дол. США зі сплатою за користування ним 9,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.01.2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитно-заставним договором, 25.01.2008 року [PERSON] було надано в заставу автомобіль Mitsubishi, модель: Lancer, рік випуску 2007, тип ТЗ: Легковий сєдан, № кузова/шасі: JMBSRCS3A7U013965, реєстраційний номер [NUMBER]. Крім того зобовязання за вказаним договором № K2HCA800002220 від 25.01.2008 року забезпечено порукою в розмірі 10\~000 грн. на підставі договору поруки №167 від 20.10.2010 року, укладеного з поручителем ПАТ «Акцент-Банк». Предметом вказаного договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання боржником [PERSON] всіх своїх обов'язків за кредитним договором (а. с. 6-7). Позивач за зустрічним позовом просив суд визнати недійсним договір поруки №167 від 20 жовтня 2010 року. Згідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положення\~ст. 627 ЦК України\~встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Частиною 1\~ст. 628 ЦК України \~визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.\~Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 547 ЦК України\~правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.\~\~За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (ч. 1\~ст. 553 ЦК України). Частиною 2 ст. 554 ЦК України\~встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, якщо інше не встановлено договором поруки.\~\~\~\~ Частиною 1\~ст. 632\~ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.\~\~ При укладенні договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін. Від виконання зобов'язань за цим договором відповідач ПАТ «Акцент-банк» не відмовляється.\~\~ Виходячи із вищевикладеного суд не вбачає законних підстав щодо задоволення позовних вимог за зустрічним позовом. Судом встановлено, що погашення заборгованості за кредитом [PERSON] належним чином не здійснювалося, і заборгованість за кредитним договором станом на 19.01.2012 року склала 29\~860,82 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ №205/21 від 19 січня 2012 року складає 238\~587,98 грн., яка складається із наступного: 13\~701,75 дол. США - заборгованість за кредитом; 2\~264,41 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 255,60 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 9\~187,32 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; 31,29 дол. США - штраф (фіксована частина); 1\~420,45 дол. США штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом ( право застави). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Частинами 1 та 7 ст. 20 Закону України «Про заставу», передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобовязання забезпеченого заставою, воно не було виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, проводиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим законом або договором. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або застосування однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього закону, положення якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави, як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем. Щодо заявленої суми заборгованості, то представник відповідачпросив суд зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором та зменшити розмір неустойки за несвоєчасність виконання за кредитним договором шляхом виключення із розрахунку заборгованості суми штрафів. У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити ( частина третя ст. 551 ЦК України). Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 цього Кодексу щодо змагальності засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. При цьому положення статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідач просив зменшити розмір пені, нарахованої за неналежне повернення кредиту та сплату процентів, яка нарахована позивачем в розмірі 9\~187,32 дол. США. Як вбачається із матеріалів справи, умовами\~п. 13.2 кредитно-заставного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником зобов'язань щодо сплати винагород та процентів, він сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочення. П. 13.3 кредитно-заставного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником зобов'язань щодо повернення основної суми кредиту позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочення, при цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищевказаної суми пені не нараховуються. Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, беручи до уваги тяжкий матеріальний стан відповідача та враховуючи принципи розумності і справедливості, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 1\~000,00 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ №205/21 від 19 січня 2012 року складає 7\~990 грн. 00 коп. Щодо включених позивачем в заборгованість за кредитним договором вимог про стягнення штрафів: 31,29 дол. США (фіксована частина) і 1\~420,45 дол. США (процентна складова). Пунктом\~13.9 кредитно-заставного договору №\~НЕН2А800000899 від 31.07.2008 року передбачено як вид цивільно-правової відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до якого при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми невиконаного зобов'язання. За положенням ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду\~ за одне й те саме правопорушення. Умовами\~ кредитно-заставного договору, а саме пунктами 13.2 - 13.4\~ передбачено\~ застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне\~ виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого\~ нарахуванням пені відбувається за кожний день прострочення.\~ У той самий час, згідно з пунктами 13.8, 13.9\~ кредитно-заставного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення будь-якого з грошових зобовязань, передбачених договором: несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісії. Оскільки відповідно до статті 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне\~ застосування за одне й те саме\~ порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної\~цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція\~ висловлена у Постанові Верховного суду України\~ від 21 жовтня 2015 року у справі за № 6-2003цс15.\~\~\~\~\~ Виходячи із вищевикладеного суд вважає, що сума заборгованості за кредитом підлягає зменшенню на суму нарахованих штрафів в розмірі 31,29 дол. США (фіксована частина) + 1\~420,45 дол. США (процентна складова). Щодо стягнення солідарно із відповідачів на користь позивача 10\~000 грн. за договором поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року, то вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки регулюються іншими нормами права та не можуть розглядатись з даним предметом позову. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, враховуючи положення ст. ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному\~\~та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, оцінюючи всі докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України із відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 1\~615 грн. 72 коп.

Outcome: partial