Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "Краматорський завод енергетичного машинобудування" про стягнення заборгованості по заробітної платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 27.10.2014 року він був звільнений з ТОВ "Краматорський завод енергетичного машинобудування" на підставі ст..38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні позивачу не виплатили заборгованість по заробітній платі за липень - жовтень 2014 року у розмірі 6595,69 грн., у тому числі і компенсація за невикористану щорічну відпустку. Діями відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, яка виразилася в тому, що в період невиплати зарплати позивач був змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя, не мав можливості годувати свою сім'ю, був змушений позичати кошти та втратив нормальні життєві зв'язки з оточуючими. Моральну шкоду позивач оцінює у 1 000 грн. Також на підставі ст. 117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток з дня звільнення по день винесення рішення. Просить винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі при звільненні у розмірі 5 586,89 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1008,80 грн., середній заробіток за час затримки з ним розрахунку при звільненні за період з 27.10.2014 року по 08.01.2015 року у сумі 4200 грн. та моральну шкоду у сумі 1000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному , повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вислухав пояснення позивача, дослідивши у сукупності надані докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював охоронником на ТОВ "Краматорський завод енергетичного машинобудування", з 07. 03.2014 року та 27.10.2014 року був звільнений за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки та наказами про прийняття та звільнення (а.с. 7-8, 20-21). Згідно ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Всупереч вимогам ст.116 КЗпП України в день звільнення повний розрахунок з позивачем проведений не був. Як вбачається з довідки про доходи, наданої представником позивача разом із заявою про розгляд справи у його відсутність, сума заборгованості по заробітній платі станом на 27.01.2015 року складає 6595,69 грн., у тому числі компенсація за невикористану відпустку 811,48 грн. (а.с.22). Позивач у судовому засіданні погодився з наданою відповідачем довідкою про заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку. Спору про розмір сум згідно довідки, наданої відповідачем, у судовому засіданні не було. Суд вважає, що відповідач порушив законні права позивача на оплату його праці. Тому, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сума заборгованості по зарплаті в сумі 5784,21 грн. , а також не сплачена позивачу компенсація за невикористану відпустку у розмірі 811,48 грн. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Спору між сторонами про розмір належної до виплати суми немає. Доказів того, що затримка розрахунку при звільненні відбулася за відсутності вини відповідача суду не надано. На час винесення рішення суду відповідачем фактичного розрахунку з позивачем належних при звільненні сум у повному обсязі не здійснено. Як вбачається з довідки ТОВ "Краматорський завод енергетичного машинобудування" (а.с.22) середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] складає 85,47 грн. Отже підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає: 68 робочий день (з 28.10.2014 року по 03.02.2014 року) х 85,47 грн. (середньоденна заробітна плата) = 5811,96 грн. Позивач також просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, а порядок відшкодування моральної шкоди передбачений ст. 23 ЦК України, згідно ч.3 якої розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що внаслідок порушення з вини відповідача строків розрахунку при звільненні позивачу була завдана моральна шкода, але заявлена сума моральної шкоди є завищеною. Враховуючи обставини справи, тривалість затримки розрахунку при звільненні, вимоги розумності та справедливості, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди 200 грн. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в доход держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: partial