Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

В травні 2017 р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Подільського районного суду міста Києва з цивільним позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особи: Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: 1/3 частки від 3/20 частин житлового будинку [ADDRESS] ; 1/3 частин земельної ділянки, площею 3/20 від 0,1000 га, що розташована на території [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:85:152:0038. Спадщину прийняв позивач по справі, дружина померлого, мати позивача - [PERSON] від прийняття спадщини відмовилася. Позивач не має можливості оформити свої спадкові права на спадкове майно у передбаченому законом нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець за життя не оформив належним чином своє право власності. На підставі протоколу автоматизованого розподілу справ від 17.05.2017 р. вищевказаний позов передано в провадження судді Богінкевич С.М. Ухвалою від 29 травня 2017 року було залишено позовну заяву без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (суддя Богінкевич С.М.). Ухвалою від 11 липня 2017 року, після усунення позивачем недоліків, відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ від 03.11.2017 р. вищевказану справу передано для розгляду судді Супрун Г.Б. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ від 28.08.2018 р. вищевказану справу передано для розгляду судді Ларіоновій Н.М. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений в порядку загального позовного провадження. Від представника Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Фартушиної В.Л., надійшли пояснення по справі, в яких вона просила розглядати справу без участі представника Головного територіального управління юстиції у місті Києві та прийняти рішення відповідно до вимог закону, посилаючись на те, що визнання право власності є прерогативою суду. Від завідувача Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори, Пилипчук О.І., надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори. Від [PERSON] надійшла заява про визнання заявлених позивачем вимог та розгляд справи без її участі. В підготовчому засіданні 29.01.2020 р. підготовче провадження закрито з призначенням судового розгляду справи. До початку судового засідання представником позивача подана заява, в якій сторона позивача підтримує позов в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності. Інші учасники справи, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві від 01.07.2012 року. Після його смерті відкрилася спадщина на: - 1/3 частки від 3/20 частин житлового будинку [ADDRESS] , що належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 лютого 2009 р., посвідченого державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. за реєстром № 1-271; - 1/3 частин земельної ділянки, площею 3/20 від 0,1000 га, що розташована на території [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:85:152:0038, що належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 лютого 2009 р., посвідченого державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. за реєстром № 1-268. Належність вищевказаного майна підтверджена вищевказаними свідоцтвами про право на спадщину, копії яких містяться в матеріалах даної цивільної справи та в матеріалах спадкової справи № 162/2015 р. до майна померлого [PERSON] , копія якої направлена до суду Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою листом від 10.06.2019 р. за вих. № 2314/01-06), Померлий [PERSON] заповіту не залишав, а тому спадкування має здійснюватися за законом. За наданими документами позивач [PERSON] , [INFO] , є сином померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом ЗАГС Подільського райвиконкому м.Києві 25.08.1984 р. Згідно спадкової справи № 152/2015 до майна померлого [PERSON] , позивач по справі - [PERSON] звернувся до нотаріуса 10.03.2015 р. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Як вбачається з даної спадкової справи, дружина померлого - [PERSON] , що є третьою особою у даній справі, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса не зверталась. Згідно з довідкою КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району» від 06.03.2015 року № 47, [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні встановлено, що за своє життя спадкодавцем [PERSON] не було зареєстроване в БТІ належне йому на праві власності нерухоме майно. Листом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори від 09 березня 2015 року за вих.№ 742/02-14 позивачу повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до змісту спадкової справи після смерті [PERSON] свідоцтва про право на спадщину не видавалися, зокрема і іншим особам. Таким чином, позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] - є день його смерті, тобто [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги за законом є дружина, чоловік, діти, батьки померлого. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Згідно зі ст. 182 ЦК України (2003 р.) та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем та подав заяву про прийняття спадщини, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, оскільки правовстановлюючі документи на нього відсутні. В судовому засіданні достеменно встановлено, що позивач по справі не оформив спадщину у нотаріальній конторі, оскільки правовстановлюючі документи - свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на 3/20 частин житлового будинку від 09.02.2009 р. та свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на 3/20 частин земельної ділянки від 09.02.2009 р. не були за життя спадкодавця [PERSON] зареєстровані в Бюро технічної інвентаризації м. Києва, яким на той час призводилася реєстрація нерухомого майна. Після смерті [PERSON] такі документи не можуть бути зареєстрованими, оскільки згідно ст. 346 п. 11 ЦК України право власності припиняється у зв`язку зі смертю власника. Як вбачається з наданих документів, позивач після смерті спадкодавця утримує спадкове майно. Судом достовірно встановлено, що позивач позбавлений іншої можливості захистити свої спадкові права, крім визнання їх права власності в судовому порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.380 ЦК України житловий будинок є об`єктом права власності. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання права власності на 1/3 (одну третю) частки від 3/20 частин житлового будинку [ADDRESS] підлягають задоволенню. Щодо вимог про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, то суд зазначає наступне. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] передано в приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в розмірі 3/20 від 0,1000 га на [ADDRESS] (а.с. 104). Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що [PERSON] за життя не встиг оформити свої спадкові права, а спадщину [PERSON] прийняв позивач, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити повністю та визнати за позивачем у порядку спадкування право на 1/3 (одну третю) частину земельної ділянки, площею 3/20 від 0,1000 га, що розташована по [ADDRESS] . На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обгрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. На підставі викладеного вище, ст.ст. 16, 328, 1261, 1267, 1268, 1267, 1270 ЦК України,

Outcome: approved