Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

22 вересня 2015 року до суду надійшла позовна заява ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 55895,27 грн. за кредитним договором №DNH4KS75230040 від 24.07.2006р. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між банком та [PERSON] 24.04.2006р. було укладено кредитний договір відповідно до якого банк надав відповідачу кредит розміром 13326,28 грн. зі сплатою 25,08% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач не сплатив своєчасно суму за кредитом, то в нього утворилась заборгованість перед банком, яка на даний час складає 55895,27 грн. В судове засідання позивач не з'явився, однак у п. 3 своєї позовної заяви просить суд розглядати справу без участі представника позивача, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, зокрема шляхом публікації оголошення у пресі. З огляду на повторну неявку відповідача в судові засідання, а також зважаючи на згоду позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд проводив заочний розгляд справи у відповідності до ст. ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 24 липня 2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено кредитний договір № DNH4KS75230040 відповідно до умов якого, банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 13326,28 грн. на придбання товару, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 11). Умовами цього договору також передбачено, що позичальник доручає банку, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту на відповідні банківські рахунки. 05 березня 2009 року Червоногвардійським районним судом м.Макіївки Донецької області було видано судовий наказ (а.с. 7), яким на підставі кредитного договору № DNH4KS75230040 від 24.07.2006р. стягнуто з [PERSON] на користь банку "Приватбанк" заборгованість у розмірі 19897,34 грн.. Також, рішенням Червоногвардійського районного суду м.Макіївки Донецької області від 12.07.2013р. (а.с.8) по справі №271/3300/13, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором № DNH4KS75230040 від 24.07.2006р. суму заборгованості за кредитом у розмірі 105980,78 грн.. Як видно із розрахунку заборгованості за кредитним договором № DNH4KS75230040 від 24.07.2006р. (а.с. 9-10) станом на 11.09.2015р. заборгованість відповідача по кредиту складає, за підрахунками позивача, 55895,27 грн., яка включає сум заборгованості за відсотками, комісії, пені та штрафу. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов'язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості, та стягнув суму кредиту, відсотки за користування кредитом, комісію та неустойку, на підставі судового наказу 05.03.2009р. (а.с. 7), а в подальшому і рішенням суду від 12.07.2013р. (а.с. 8). Тому, станом на день розгляду даної справи існує судове рішення, яким зобов'язано відповідача повністю виконати взяті на себе зобов'язання по кредитному договору від 24.07.2006р., в т.ч. суму позики, відсотки, комісію, неустойку. Правові наслідки подальшого невиконання боржником своїх зобов'язань визначені законом, та такі не повзуються із правом кредитора вимагати від боржника подальшого виконання зобов'язань, які визначені договором. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, у абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Судом беззаперечно встановлено, що в результаті реалізації позивачем права на дострокове стягнення, сума боргу за кредитним договором № DNH4KS75230040 від 24.07.2006р., вже двічі стягувалася судовими рішеннями, також стягувались відсотки, комісія та неустойка. А оскільки є вже ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то подальше стягнення нарахованих сум відсотків, комісійних, неустойки тощо, законом не передбачено. У випадку, якщо позичальник не виконує судове рішення, то банк має право на нарахування суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак в даному випадку, такі вимоги позивачем не заявлялись. Отже, позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] є такими, що не підлягають до задоволення, як такі, що є безпідставні.

Outcome: dismissed