Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Красноградського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором б/н від 10.01.2008 року, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 10.01.2008 року [PERSON] 10.01.2008 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком кредитний Договір, підтверджується підписом у заяві. При укладаннi Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згiдно цiєї статтi ЦК договором приєднання є договiр, умови якого встановленi однiєю iз сторiн у формулярах або iнших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цiлому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх договірних зобовязань, ПАТ КБ "ПриватБанк" просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 15411 грн. 38 коп. Представник позивача в судове засідання не прибула, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила стягнути заборгованість та судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору. Відповідч [PERSON] позовні вимоги не визнала, про що надала письмову заяву. Розгляд справи просила проводити без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до кредитного договору б/н від 10.01.2008 року відповідач 10.01.2008 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 250 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором банк виконав вчасно й повністю, надавши кредитні кошти. Відповідачем [PERSON] узяті на себе зобов'язання не виконуються. За рішенням Комінтернівського районного суду м.Харківвід 31.03.2014 з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором від 10.01.2008 року було стягнуто заборгованість, станом на 31.08.2013 року, в сумі 22631,96 грн. З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що внаслідок невиконання умов кредитного договору відповідачем станом на 31.08.2015 року нарахована заборгованість за кредитним договором від 10.01.2008 року в сумі 36833,27 грн. Враховуючи, що рішенням Комінтернівського районного суду м.Харків від 31.03.2014 року з відповідача стягнуто заборгованість за даним кредитним договором в сумі 22631,96 грн., несплачена сума заборгованості складає 14201,31 грн., яка на думку суду підлягає стягненню з відповідачки. Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" передбачено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку і про те, що наявність судового рішення про задоволення позовних вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов"язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належним йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Враховуючи, що рішенням суду від 31.03.2014 року з [PERSON] уже було стягнуто штраф в розмірі 500 гривень, як фіксована частина, в цій частині позовні вимоги Банку задоволенню не підлягають. Що стосується штрафу у вигляді процентної складової, то в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 710,07 грн.. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" є обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує на користь позивача витрати, повязані зі сплатою ним при предявленні позову 1218 грн судового збору .

Outcome: partial