Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

22.03.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог - Товарна біржа "Титул", про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги мотивує тим, що з 12.11.2001 року придбала у відповідачів квартиру по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованим філією Миколаївської універсально товарно-сировинної біржи за №64-10. Під час вирішення питання про проведення державної реєстрації вищевказаного договору з`ясувалося, що договір нотаріально не посвідчений. Посилаючись на викладене, з метою захисту її прав як власника вказаного майна, просила визнати вищевказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнии. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у визначений строк відзив до суду не направили. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого. Так, згідно з застереженнями, що містяться в ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним", відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 12.11.2001 між сторонами укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме - квартири по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованим того ж дня філією Миколаївської універсально товарно-сировинної біржи у "Журналі реєстрації біржових угод з нерухомим майном" за №64-10 (а. с. 8, 12). Так, відповідно до статті 4 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.153 ЦК УРСР договір вважається укладеним коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Покупець сплатив продавцям належну за договором покупну ціну, а останні отримали грошові кошти та передали квартиру у її розпорядження. У зв`язку з цим, можна констатувати, що сторонами була досягнута згода з усіх необхідних та суттєвих умов угоди та відбулося її виконання. При вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. 17.11.2001 року Єланецьким бюро технічної інвентаризації зареєстровано право приватної власності позивачки на вищевказану квартиру та записано у реєстрову книгу №1 за реєстровим №1 (а. с. 9-10). З матеріалів справи вбачається, що позивачка на даний час проживає в [ADDRESS] (а. с. 6), а у спірній квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вона зареєструвала членів своєї сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 7). З метою реєстрації її права власності на квартиру позивачка звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області, де їй 21.02.2019 року було відмовлено у вчиненні вказаної дії, оскільки, наданий нею договір №64-10 купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально не посвідчено (а. с. 11). Виправити вказані недоліки у позасудовому порядку не видається можливим. Нині захист права власності позивачки на вищевказану квартир можливий лише шляхом визнання договору №64-10 купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Згідно ст.15 Закону «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Отже, позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення угоди між покупцем і продавцем житлового будинку, її виконання та обставин, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди. Аналізуючи викладені обставини, суд вважає, що зазначене є підставою для визнання договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного на біржових торгах, дійсним. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved