Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

14.04.2014 року позивачі звернулися до суду з цивільним позовом до територіальної громади Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням. В обгрунтування своїх вимог посилалися на те, що у будинку [ADDRESS] позивачка [PERSON] фактично проживає з 1987 року. Рішенням Харківської міської ради від 13.05.1993 року № 210 їй було дозволено разом із сім"єю з трьох чоловік тимчасово проживати у [ADDRESS]. Як зазначено у позові виконавчий комітет Ленінського району м. Харкова дозволив їй зайняти приміщення житловою площею 47,5 кв.м. На її ім"я було відкрито особовий рахунок [NUMBER]. За особисті кошти позивачка [PERSON] провела переобладнання кімнат з дозволу ЖЕУ № 45 ленінського району м. Харкова. Було проведно газ, встанолвено газову плиту, проведено ремонтні роботи. При цьому комунальні послуги позивачка своєчасно оплачує, з нею укладалися договори за користування комунальними послугами. Позивачі у позові вказують, що в будинку [ADDRESS] вони займають три ізольовані кімнати житловою площею 47, 5 кв.м., а саме: 1кімната (11-4) 14,1 кв.м., 2 кімната (11-5) - 12,7 кв.м., 3 кімната (13-1) - 20,7 кв.м. Крім того, займають кухню (11-1) площ. 14,8 кв.м., коридор (11-2 ) площ. 2,3 кв.м., веранду (11-3) 7,3 кв.м., коридор (13-2) 7,7 кв.м, підсобне приміщення (13-3) 5,9 кв.м., коридор (13-4) 2,4 кв.м., прихожу (13-5) 3,6 кв.м. Загальна площа складає 91,5 кв.м. ( викіпировка з поетажного плану ж/б [ADDRESS], видана КП «ХМБТІ"). У 2013 році [PERSON] зверталася до Ленінського РВ з метою зареєструвати місце проживання за адресою мешкання. Однак їй було відмовлено, з тиз підстав, що вона не має документів, які дають право на проживання в займаних приміщеннях. Як вказує позивачка. вона також зверталася до міськвиконкому до відомства, в якому знаходиться спірна квартира, з проханням надати їй договір найму або будь-який інший документ, який підтверджує законність займаного приміщення. Однак їй було відмовлено. Це стало причиною звернення до суду з даним позовом. Посилаючись на ст.ст. 63, 104 ЖК України, позивачі просять визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право користування житловим приміщенням 11-1, 11-2, 11-3, 11-4, 13-1, 13-2, 13-3, 13-4, 13-5 у будинку [ADDRESS] та зобов"язати Харківський міськвиконком оформити з [PERSON] договір житлового найму на жиле приміщення загальною площею 91,5 кв.м. У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали, та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, були надані письмові заперечення. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно ст. 58 Житлового кодексу на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно зі ст.ст. 15, 30 Житлового кодексу УРСР відповідні сільські, селищні, міські ради, їхні виконавчі комітети здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 210 від 13.05.1993 року [PERSON] на склад сім'ї 3 особи дозволено тимчасове проживання у [ADDRESS], без прописки. На ім"я [PERSON] дільниця № 28 ЖЕУ-45 Ленінського району м. Харкова було відкрито особовий рахунок [NUMBER] на [ADDRESS], загальною площею 75,25 кв.м. Відповідно до довідки з місця проживання виданої КП "Жилкомсервіс" дільниця № 28 від 03.04.2014 року [PERSON] проживає без прописки за адресою [ADDRESS], на підставі листа Ленінського РВК від 10.06.1993 року, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 210 від 13.05.1993 року [PERSON] на склад сім'ї 3 особи дозволено тимчасове проживання. Позивачами також до позову додані копія договору про користування електричною енергію від 27.05.2002 року, де зазначено дані Споживача : [PERSON], яка проживає [ADDRESS]. Відкрито особовий рахунок 793164. Такі ж дані споживача зазначені і у наданому договорі на надання населенню послуг з газопостачання. Надано копію специфікації до проекту газифікації житлового [ADDRESS], де замовник зазначений - [PERSON] Також надані копії квитанцій за оплату комунальних послуг за квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні представником позивача були надані інші документи - на ім"я [PERSON] (довідки, попередження), де також зазначені адреса проживання позивачів [ADDRESS]. Тобто, сторона позивачів сама надає суду докази, які підтверджують право на тимчасове проживання, факт проживання та користування квартирою 9 у будинку [ADDRESS]. При цьому у своїх позовних вимогах просять визнати за ними право користування приміщеннями, які відносяться до квартир [ADDRESS] та [ADDRESS], не надаючи суду жодного доказу на підтвердження того, що вони взагалі мають будь-які правові підстави займати приміщення 11-1, 11-2, 11-3, 11-4, 13-1, 13-2, 13-3, 13-4, 13-5 у будинку [ADDRESS]. Крім того, матеріали справи містять лист КП «Харківське міськБТІ» від 18.03.2014р., в якому зазначено, що виготовити технічний паспорт квартири [ADDRESS] неможливо в зв"язку з тим, що надано для огляду квартири [ADDRESS] та [ADDRESS], які знаходяться на першому поверсі в житловому будинку літ "А-1" розташованому по [ADDRESS]. Рішення про присвоєння поштової адреси квартири під [ADDRESS] в КП «Харківське міськБТІ» відсутнє. Суд зазначає, що посилання представника позивача, що з цієї відповіді вбачається, що [ADDRESS] у вказаному будинку взагалі відсутня, безпідставна. Оскільки ним неправильно сприйнята. З тексту даного листа вбачається, що відсутнє рішення про присвоєння поштової адреси представленої на огляд [ADDRESS]. Таким чином, стороною позивачів не надано суду жодного доказу на підтвердження права користування, факту проживання та користування приміщеннями 11-1, 11-2, 11-3, 11-4, 13-1, 13-2, 13-3, 13-4, 13-5 у будинку [ADDRESS], які відносяться до квартир [ADDRESS] та № [ADDRESS]. Щодо вимог позивача стосовно укладення договору найму, то суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 3.5 Тимчасового положення про облік та розподіл житлової площі, що звільняється в місті Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 24.06.2009 року № 174/09, договір найму на займану житлову площу та зміни до нього укладаються виконавчими комітетами районних в м. Харкові рад згідно прийнятих ними рішень. Рішенням Харківської міської ради від 24.11.2010р. №06/10 затверджено структуру виконавчих органів Харківської міської ради, у тому числі створено адміністрацію Фрунзенського району Харківської міської ради. На цей час Харківською міською радою не внесено змін до пункту 3.5 Тимчасового положення про облік та розподіл житлової площі, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 24.06.2009 року №174/09, у зв'язку з чим договір найму житлового приміщення не укладається. Згідно із ст.ст. 11,15 Регламенту Харківської міської ради 6 скликання, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 22.12.2010р. №17, міська рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань міської ради, а також засідань постійних комісій міської ради. Загальний склад Харківської міської ради становить 100 депутатів. Положеннями ст. 29 Регламенту передбачено, що міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Компетенція сільських, селищних, міських рад встановлена ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якої виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, віднесені до їх відання. Укладання договорів та відкриття особових рахунків не входить до компетенції сільських, селищних, міських рад. Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу УРСР договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української PCP. На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005р. № 560 втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 22.06.1998р. №939, якою був затверджений Типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, у зв'язку з чим фактично договір найму житлового приміщення не укладається. Таким чином, суд приходить до висновку що позивачами не надано суду жодного доказу в обгрунтування своїх позовних вимог. На підставі зазначеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Згідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed