Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником будинку по [ADDRESS], Жовківського району Львівської обл.. Даний факт підтверджується Витягом про реєстрацію права власності № 24160279 від 16.10.2009р.,реєстраційний номер 2220683. Вказане нерухоме майно вона одержала як спадщину. Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої Куликівською селищною радою Жовківського району Львівської обл .від 24.04.2015р в будинку фактично проживає шість чол, а прописані сім чол. Відповідач,[PERSON], на даний час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, хоча фактично не проживає там вже більше 30 років. Він одружився і з того часу проживає з сім'єю в с. Цеперів Камянка-Бузького району Львівської обл. Це можуть підтвердити свідки-сусіди.Це підтверджується і Актами Куликівської селищної ради. У зв'язку з чим позивачка звернулась до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги уточнила, а саме, відмовилась від позовної вимоги про примусове зняття відповідача з реєстрації. Уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він народився в [ADDRESS], де на даний час і зареєстрований. У 1984 році він одружився та проживав у дружини в с. Цеперів, має там хату.. Дійсно, він не проживає в [ADDRESS] з часу, коли одружився. Просить щоб його не знімали з реєстрації. Допитна у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона проживає по сусідству із позивачко. Дійсно, відповідач не проживає в [ADDRESS] вже багато років. Допитний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дав аналогічні пояснення. Допитний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що позивачка є його дочкою та він проживає [ADDRESS]. Відповідач доводиться йому шваґром. Коли жили батьки відповідача він приїжджав їх навідувати. Однак, з 2009 року він більше не приїжджає. Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір. З копії паспорта позивача [PERSON] вбачається, що вона зареєстрований в [ADDRESS] З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що позивачка [PERSON] є власником будинковолодіння за адресою [ADDRESS] З копії будинкової книги вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу Української PCP, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи із змісту норм ст.ст. 71,72 ЖК України, відповідно до вимог ст.214 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" з наступними змінами, при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. При цьому, слід врахувати, що за правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням має наслідок зняття її з реєстрації. З Актів від 16.01.2015 року та 10.03.2015 року, складених комісією Куликівської селищної ради вбачається, що відповідач [PERSON], зареєстрований в [ADDRESS], зі слів власника будинку і сусідів, гр. [PERSON] за даною адресою не проживає більше 30 років. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. З пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також із пояснень самого відповідача [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] не проживає в [ADDRESS], з 1984 року, часу його одруження. А від так, вбачається, що відповідач не проживає за місцем реєстрації понад 30 років. Отже, судом встановлено факт відсутності відповідача у будинку понад 30 років без поважних причин, оскільки жодних перешкод в користуванні таким зі сторони позивача йому не чинилося. Крім цього, як встановлено в судовому засіданні, відповідач добровільно залишив спірне житло і переїхав жити в інше місце. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин суд прийшов до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є підставними і підлягають до задоволення. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: approved