Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] 09 квітня 2021 року звернувся до суду з позовом у якому просить визнати [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~такими,\~що втратили\~право користування\~житловим приміщенням\~(будинком)за адресою: [ADDRESS] . Позивач обґрунтовує свою позицію тим, що він є власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначений будинок набутий ним у власніть відповідно до договору дарування житлового будинку від 08 грудня 2005 року зареєстрованого в реєстрі № 3981, посвідченого приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області. У зазначеному будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Однак, відповідачі фактично не проживають в житловому будинку понад 10 років, будь - яких витрат щодо утримання будинку (комунальні платежі та ін.) не несуть, добровільно знятися з реєстрації відмовляються, створюючи цим певні незручності у праві володіння, користування та розпоряження майном. Стислий виклад позиції позивача, відповідача, третіх осіб Процесуальна позиція позивача - позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі не з`явилися в судове засідання, повідомлені належним чином в порядку, передбаченому частиною шостою статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, відзив не подали, заяв про розгляд справи за їх відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи від них не надійшло. \~ \~ \~ \~Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області О. Слободяник подано заяву в якій зазначено, що при розгляді справи покладається на розсуд суду та просить розглядати справу за наявними у справі матеріалами та доказами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 13 травня 2021 року справу прийнято до свого провадження, відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Зазначену ухвалу суду з копіями позовної заяви та доданих до неї матеріалів, поштовим зв`язком відправлено відповідачам та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Крім того, відповідачів було викликано шляхом розміщення оголошення про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, на офіційному сайті судової влади за посиланням https://court.gov.ua/sudova-vlada/sudy. У підготовчі судові засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, не з`явилися та про причини своєї неявки суд не повідомили. Позивач, через канцелярію суду, подав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечує та просить здійснювати розгляд справи у його відсутності. \~ \~ \~ \~Третьою особою, яка незаявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Рокитнянською селищною радою Білоцерківського району Київської області через канцелярію суду подано заяву в якій зазначено, що заяви та клопотання відсутні, при розгляді справи покладаються на розсуд суду, просять розглядати спрау за наявними у справі матеріалами та доказами, розгляд справи здійснювати у відсутності їх представника. У зв`язку з неявкою відповідачів у судові засідання, підготовчі судові засідання, призначені на 26 травня та 23 липня 2021 року, були проведені у їх відсутності. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 23 липня 2021 року підготовче провадження у справі закрите та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 27 вересня 2021 року. Для участі у розгляді справи відповідачі були викликані судовими повістками, які поштовим зв`язком надіслані їм за місцем проживання. У зв`язку з неявкою відповідачів у судове засідання та не надання ними відзивів на позовну заяву, з метою з`ясування їх позицій щодо заявленого позову судове засідання було відкладено. Відповідачів в черговий раз викликано у судове засідання шляхом розміщення оголошення про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, на офіційному сайті судової влади за посиланням https://court.gov.ua/sudova-vlada/sudy. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Однак, через канцелярію суду ним подано клопотання про подальший розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, у разі неявки відповідачів не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Крім того, відповідачі відзиву на позов не надали та будь-яким іншим чином не висловили свою позицію щодо заявленого позову. За таких обставин суд розглядає справу у відсутності сторін та, відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи позицію позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, прийнявши всі заходи по виклику відповідачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Позивач [PERSON] є власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 08 грудня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі № 3981, посвідченого приватним нотаріусом Рокитнянського нотаріального округу Київської області, який додається до позовної заяви. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані у зазначеному будинку, що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 229 від 26 березня 2021 року, виданої старостою с. Житні Гори Білоцерківського району Київської області, копія якої додана до позовної заяви. Той факт, що відповідачі зареєстровані, але не проживають у будинку підтверджується актом обстеження проживання сім`ї [PERSON] від 06 листопада 2020 року, відповідно до якого відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у вказаному будинку більше 10 років. Позивач перешкод у користуванні будинком відповідачам не чинив. Останні добровільно залишили будинок та переїхали на інше місце проживання. Разом з тим, реєстрація місця проживання відповідачів у будинку позивача порушує його права, створюючи цим певні незручночті у праві володіння, користування та розпоряження майном. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, вважає за необхідне позов задовольнити. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Положеннями частини 1\~статті 317 Цивільного кодексу України\~визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1\~статті 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами\~статті 379 ЦК України\~передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Відповідно до частини 1 статті 495 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Заслухавши позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, свідків та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, і припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком. Згідно з вимогами частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статтей 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Висновки суду Позивачем доведено, що реєстрація відповідачів у належному його будинку створює об`єктивні незручності та суттєві перешкоди у користуванні зазначеним майном та розпорядження ним. Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню шляхом усунення перешкод у користуванні житловим будинком, зокрема визнання [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Щодо судових витрат Частиною 1\~статті 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень в рівних частинах, тобто по 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні з кожного. На підставі ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 317,\~319,\~321,\~379, 405, 495 ЦК України та

Outcome: approved