Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, в якому просив стягнути з відповідача 133301 грн. неустойки за затримку усунення недоліків в належному йому автомобілі "Fiat Albea VIN" та 399,93 грн. витрат на бензин, мотивуючи тим, що 4 лютого 2011 року він здійснив на рахунок відповідача оплату за вищевказаний автомобіль в сумі 95900 грн. Після чого 10 лютого 2011 року в м. Суми йому був виданий цей автомобіль та сервісна книжка. Відповідно до п.2 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни дорожніх транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства промислової політики України від 29 грудня 2004 року № 721, гарантійний строк, встановлений продавцем, не може бути менше, встановленого виробником. А, виходячи з положень п.5 ст.6 Закону України "Про захист прав споживачів", гарантійний строк становить 10 років. Під час експлуатації автомобіля в сервісній станції були виконані такі роботи: 4 листопада 2011 року - планове сервісне обслуговування після пробігу автомобілем 15480 км з оплатою вартості виконаних робіт у розмірі 1035 грн. (талон №1), 9 липня 2012 року - планове сервісне обслуговування після пробігу автомобілем 29807 км з оплатою вартості виконаних робіт у розмірі 1420 грн. (талон №2), 4 березня 2013 року - планове сервісне обслуговування після пробігу автомобілем 45300 км з оплатою вартості виконаних робіт у розмірі 1218 грн. (талон №3). 16 квітня 2013 року був виявлений стукіт лівої кульової опори та передньої підвіски. Тоді в цей самий день спеціалістами СТО була проведена діагностика ходової частини, за що він сплатив 45 грн., і зроблений висновок про необхідність заміни лівої кульової опори, що мало бути виконано протягом 14 днів. Однак фактично кульова опора була замінена 20 травня 2013 року, тому за затримку усунення даного дефекту понад встановленого строку відповідач має сплатити неустойку в розмірі 1% вартості товара за 20 днів, що складає 19180 грн. (959 грн. х 20). При цьому гарантійний строк експлуатації його автомобіля не був продовжений на час знаходження його в гарантійному ремонті. Також 13 вересня 2013 року було проведене планове сервісне обслуговування після пробігу автомобілем 60150 км з оплатою вартості виконаних робіт у розмірі 3635,80 грн. (талон №4). При цьому після розбирання двигуна з"ясувалося, що невірно були заказані та отримані запасні частини для проведення робіт, тому внаслідок вини відповідача не в повному об"ємі були виконані роботи по талону № 4, були замінені ремінь приводу вентилятора, ремінь приводу гідропідсилювача, свічки запалювання. В сервісній книжці не була зроблена відмітка про повне виконання робіт з планового сервісного обслуговування після пробігу автомобілем 60150 км. Оскільки роботи не повністю були проведені, 7 жовтня 2013 року после пробігу у 62764 км за телефонною вказівкою відповідача він прибув на СТО, де були замінені ремінь приводу вентилятора, ремінь приводу гідропідсилювача, свічки запалювання, важіль підвіски BR1606, BR1605, сайленблоки підвісок 4860 та 4689, ролик приводного ременя, за що ним було сплачено 3783,99 грн., при цьому йому віддали важіль підвіски BR1606, BR1605, сайленблоки підвісок 4860 та 4689, бо, за заявою працівника відповідача, на них не розповсюджується гарантія виробника після пробігу 50000 кв. Тоді ж було з"ясовано, що 13 вересня 2013 року спеціалістами СТО знову невірно заказаний ролик ГРМ, тому 7 жовтня 2013 року неможливо виконати остаточні роботи з планового сервісного обслуговування після пробігу автомобілем 60150 км. В цей день у сервісній книжці також не була зроблена відмітка про виконання робіт з планового сервісного обслуговування після пробігу автомобілем 62764 км. Також 7 жовтня 2013 року при проведенні комп"ютерної діагностики ще був виявлений дефект подушки безпеки. Тоді відповідачем був заказаний новий блок управління подушкою безпеки, який був замінений 7 листопада 2013 року, тому неустойка, яку має сплатити відповідач за 17 днів, складає 16303 грн. (959 грн. х 17). Тоді ж 7 листопада 2013 року, оскільки не були в повному обсязі проведені роботи з планового сервісного обслуговування після пробігу автомобілем 60150 км, він за телефонним викликом відповідача прибув на СТО і був замінений ролик ГРМ, але знову не була зроблена відмітка у сервісній книжці. Неустойка за виконання робіт по талону № 4 понад 14 днів склала за 41 день 39319 грн. (959 грн. х 41). Також 7 листопада 2013 року при пробігу 65074 км ним було виявлено, що сонцезахисний козирок водія не фіксується, довільно падає, про що ним подано заяву. Однак дотепер цей недолік відповідачем не усунутий. Неустойка з приводу усунення цього дефекту понад 14 встановлених днів з 7 листопада 2013 року по 21 січня 2014 року, день звернення до суду, за 61 день становить 58499 грн. (959 грн. х 61). Також відповідно до положень Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни дорожніх транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства промислової політики України № 721 від 29 грудня 2004 року, Закону України "Про захист прав споживачів", доставка великогабаритних товарів і товарів понад 5 кг продавцю, виробнику та повернення його споживачеві здійснюється за рахунок продавця, виробника. Тому відповідач має сплатити йому витрати на бензин до м. Суми та назад: 7 жовтня 2013 року - в сумі 199,92 грн., 30 жовтня 2013 року - в сумі 200,01 грн., всього - 399,93 грн. Загальний розмір неустойки становить 133700, 93 грн. (19180 + 39319 + 16303 + 58499 + 399,93), які він і просить стягнути з відповідача. В подальшому позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги, просить стягнути з відповідача 19180 грн. неустойки за затримку усунення недоліків кульової опори понад встановлений термін за період з 16 квітня по 20 травня 2013 року, 16303 грн. неустойки за затримку усунення недоліків блоку управління подушкою безпеки понад встановлений термін за період з 7 жовтня по 7 листопада 2013 року, про що він просив раніше. Також просить стягнути з відповідача 2536,88 грн. пені за затримку виконання робіт з технічного обслуговування по талону №4 понад встановлений 14-денний строк за період з 13 вересня по 7 листопада 2013 року, за 55 днів, що передбачено п.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів", згідно якого пеня виплачується в розмірі 3% вартості роботи, що згідно трьох актів від 13 вересня 2013 року № 818, від 7 жовтня 2013 року № 894 та від 7 листопада 2013 року №1005 становить 1537,50 грн. Також просить стягнути з відповідача 92064 грн. неустойки за затримку усунення дефекту сонцезахисного козирка, понад 14 встановлених днів з 7 листопада 2013 року по 25 лютого 2014 року за 110 днів, оскільки цей недолік не усунутий дотепер. Крім того, у зв"язку з тим, що він доставляв автомобіль до пункту сервісної мережі, відповідач має компенсувати йому витрати на бензин до м. Суми та назад за 7 жовтня та 7 листопада 2013 року в розмірі 439,44 грн., виходячи з відстані між цими містами у 152 км, витрат бензину на 100 км по змішаному циклу - 6,8 л та його вартості - 10,60 грн. за 1 л 7 жовтня 2013 року та 10,65 грн. за 1 л - 7 листопада 2013 року. В судовому засіданні [PERSON] підтримав свої уточнені позовні вимоги, просить їх задовольнити, також пояснив, що угода про гарантійні зобов"язання є додатком до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 4 лютого 2011 року, який діяв до 15 лютого 2011 року. Тому відповідно термін дії даної угоди теж закінчився, будь-яких додаткових угод у подальшому він не укладав і не підписував, у зв"язку з чим згідно діючого законодавства гарантійний ремонт автомобіля має проводитись протягом 14 днів. 7 листопада 2013 року, коли він написав заяву про усунення недоліків сонцезахисного козирка, від відповідача не надійшло пропозиції про прийняття автомобіля на гарантійний ремонт, від якого він не відмовлявся. Однак дотепер цей ремонт не виконаний. Представник відповідача: ТОВ "Автомобільна компанія "Італавто" Нестеренко А.В. проти уточненого позову заперечує, пояснив, що при підписанні договору купівлі-продажу транспортного засобу від 4 лютого 2011 року з угодою № 4 про гарантійні зобов"язання між сторонами було узгоджено, що граничний термін виконання гарантійного ремонту складає 30 днів. 16 квітня 2013 року відповідачем була проведена діагностика автомобіля позивача, що не являється гарантійним ремонтом, після чого протягом одного дня, 20 травня 2013 року, згідно наряду-замовлення № 001273 в присутності позивача був проведений гарантійний ремонт кульової опори, тому вимоги про стягнення 19180 грн. неустойки за затримку усунення даного недоліку понад встановленого строку, а саме: за 20 днів не підлягають задоволенню. Це саме стосується і вимог про стягнення 2536,88 грн. пені за затримку виконання робіт з технічного обслуговування по талону № 4 за період з 13 вересня по 7 листопада 2013 року, оскільки граничний термін встановлений саме для проведення гарантійного ремонту, а не технічного обслуговування, яке в даному випадку було виконано і яке будь-яким строком не обмежується. Також не підлягає задоволенню позов у частині стягнення неустойки в розмірі 16303 грн. у зв"язку з перевищенням гарантійного ремонту, пов"язаного із заміною мікропроцесора в блоці керування подушкою безпеки, оскільки у зв"язку з тим, що даного мікропроцесора не було і його потрібно було замовляти, позивачеві було запропоновано передати свій автомобіль на зберігання та оформити наряд -замовлення на гарантійний ремонт, що позивач відмовився зробити, при цьому він написав заяву від 7 жовтня 2013 року про видачу автомобіля для подальшої експлуатації. Тому після замовлення мікропроцесора та отримання його відповідачем 7 листопада 2013 року позивач надав автомобіль для проведення ремонту, який і був виконаний в той самий день в присутності останнього. Також не можуть бути задоволені позовні вимоги про стягнення 92064 грн. неустойки за порушення терміну проведення гарантійного ремонту сонцезахисного козирка, оскільки відповідачем була отримана заява про таке, однак наряд-замовлення не оформлялось, автомобіль на гарантійний ремонт не передавався. Позивач до заяви не додав всіх необхідних документів, про що його було повідомлено листом. Крім того, вони вважають, що поломка сонцезахисного козирка виникла внаслідок дій третіх осіб, що теж призвело до пошкодження дзеркала заднього виду, тому на такий випадок не може розповсюджуватись гарантія. Якщо позивач вважає, що вони безпідставно не прийняли його автомобіль на гарантійний ремонт, йому належало звернутися до суду з позовом про зобов"язання це зробити. Однак з таким позовом позивач не звертався. Позивач також не надав доказів, що відповідачем порушено його право на відшкодування витрат на пальне, оскільки з такою вимогою до товариства [PERSON] не звертався. Представник відповідача: ТОВ "Автомобільна компанія "Італавто" Коваленко К.І. підтримав пояснення іншого представника. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ч.1,2 ст. 7 Закону України "Про захист прав споживачів" виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк на комплектуючі вироби повинен бути не менший, ніж гарантійний строк на основний виріб, якщо інше не передбачено нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або на етикетці чи в будь-якому іншому документі, що додається до продукції. Частиною 9 ст.8 Закону передбачено, що при пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк. За кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. В ст. 22 вищевказаного Закону зазначено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відносини між власниками дорожніх транспортних засобів та суб'єктами господарювання, в тому числі тими, що здійснюють роздрібну торгівлю ДТЗ, підприємствами-виробниками ДТЗ, виконавцями робіт із технічного обслуговування і гарантійного ремонту ДТЗ регулюються Порядком гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни дорожніх транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства промислової політики України від 29 грудня 2004 року № 721. В п.1 Порядку визначені такі терміни: гарантійний термін експлуатації - термін, протягом якого за умови дотримання споживачем вимог експлуатаційної документації на ДТЗ гарантується його використання за призначенням і протягом якого технічне обслуговування - комплекс операцій з підтримання роботоздатності та справності ДТЗ при використанні його за призначенням протягом гарантійного терміну експлуатації. Перелік та обсяг операцій з технічного обслуговування, а також періодичність обслуговування встановлюються виробником у експлуатаційній документації на ДТЗ, зокрема в сервісній книжці або в документах, що її замінюють; гарантійний ремонт - комплекс операцій із відновлення справності і роботоздатності ДТЗ або його складових частин, які спричинені недоліками, протягом гарантійного терміну експлуатації ДТЗ. У цьому випадку використовуються виключно ті матеріали та запасні частини, що рекомендовані виробником. Згідно п.2-4 Порядку гарантійні зобов'язання і гарантійний термін експлуатації ДТЗ встановлюються виробником або продавцем. Гарантійний термін, встановлений продавцем, не може бути меншим, ніж встановлений виробником. Гарантійні зобов'язання виробника (продавця), гарантійний термін експлуатації, а також умови, за яких вони втрачають силу, наводяться в експлуатаційній документації на ДТЗ або в сервісній книжці, якщо інше не визначено в договорі купівлі-продажу ДТЗ. Гарантійний термін експлуатації ДТЗ відраховується від дати його продажу споживачеві. Гарантійний термін експлуатації визначається в місяцях і (або) в кілометрах пробігу ДТЗ. З договору № 04 купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного 4 лютого 2011 року між ТОВ "Італавто Суми" (продавець) та [PERSON] (покупець), вбачається, що продавець зобов"язався передати у власність покупця, а покупець зобов"язався прийняти новий автомобіль, модель "Fiat Albea" та оплатити за автомобіль його ціну, яка становить 95900 грн. Право власності на автомобіль переходить до покупця за умов, передбачених договором, після підписання акту прийому-передачі автомобіля по якості та комплектності та оплати продавцю суми, що відповідає 100% ціни загальної вартості автомобіля (а.с.55-57). Відповідно до акту приймання-передачі автомобіля до вищевказаного договору від 10 лютого 2011 року [PERSON] підтвердив, що він отримав від ТОВ "Італавто Суми" автомобіль "Fiat Albea" (а.с.59). Згідно угоди № 4 про гарантійні зобов"язання, яка є додатком до договору купівлі-продажу № 4 від 4 лютого 2011 року і яку уклали ТОВ "Італавто Суми" та [PERSON], на товар поширюється гарантія якості в обсязі згідно з цією угодою, яка обмежується періодом в 36 місяців або 100000 км пробігу з дати його продажу (п.4.1) Терміни дії цієї угоди починаються з моменту передачі товару покупцю і закінчуються разом з гарантійним терміном на товар (п.6.3) (а.с.60-64). В сервісній книжці на автомобіль позивача також зазначено, що гарантійне обслуговування та ремонт виконується в термін дії гарантійного періоду на умовах "Угоди про гарантійні зобов"язання". На товар поширюється гарантія якості в обсязі згідно з цією угодою, яка обмежується періодом в 36 місяців або 100 тис. км пробігу з дати його продажу, якою вказане 10 лютого 2011 року (а.с.9,13). Позивач підписав вищевказану угоду про гарантійні зобов"язання, тобто погодився з її умовами, доказів протилежного [PERSON] не надав, таке саме стосується і відсутності доказів щодо примусу чи тиску з боку відповідача при підписанні угоди, з цього приводу позивач нікуди не звертався. В п.4.7 угоди № 4 про гарантійні зобов"язання зазначено, що термін виконання гарантійного ремонту не повинен перевищувати тридцяти календарних днів з дня звернення покупця (а.с.62), про що сторони досягли згоди, протилежного не було встановлено. Пунктом 20 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни дорожніх транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства промислової політики України від 29 грудня 2004 року № 721, визначено, що у разі виявлення у процесі експлуатації ДТЗ недоліку або істотного недоліку споживач має право звернутися до виконавця на один з пунктів сервісної мережі, зазначених у сервісній книжці, за власним вибором. Підставою для розгляду вимоги споживача щодо виконання гарантійного ремонту ДТЗ є письмова заява споживача, що складається у довільній формі та має містити опис недоліку, з приводу якого звертається споживач, а також вимоги споживача. Згідно п. 22 Порядку недоліки усуваються шляхом ремонту комплектувального виробу, окремої складової частини або, в разі недоцільності такого ремонту, їх заміною, а також виконанням регулювальних робіт відповідно до вимог експлуатаційної документації та нормативних документів. Відповідно до п. 23 Порядку граничний термін виконання гарантійного ремонту ДТЗ - чотирнадцять днів. Інший термін має бути узгоджений сторонами. За кожний день затримки усунення недоліків понад граничний або узгоджений термін виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі, визначеному Законом України "Про захист прав споживачів" або заздалегідь узгодженому сторонами. Як вже відмічалось вище, сторони узгодили граничний термін виконання гарантійного ремонту ДТЗ - тридцять днів. В п. 24 Порядку визначено, що під час приймання ДТЗ на гарантійний ремонт виконавець у присутності споживача перевіряє споживчі властивості ДТЗ, його укомплектованість, наявність видимих пошкоджень чи дефектів на поверхні ДТЗ, заводський номер, дату виготовлення, наявність пломб виробника або виконавця (за дорученням виробника), свідоцтво про реєстрацію автомобіля або тимчасовий реєстраційний талон та сервісну книжку та встановлює наявність заявленого недоліку. За результатами огляду ДТЗ виконавець оформлює наряд-замовлення на виконання робіт, необхідних для усунення виявлених недоліків. Дата оформлення та номер наряду-замовлення, тривалість і найменування робіт із гарантійного ремонту фіксується виконавцем у журналі обліку гарантійного ремонту ДТЗ. П.25 Порядку передбачено, що документом, який підтверджує передавання ДТЗ на гарантійний ремонт, є наряд-замовлення. А згідно п.26 Порядку після виконання робіт із гарантійного ремонту виконавець робить відмітку в сервісній книжці про проведення гарантійного ремонту із зазначенням номера й дати оформлення наряду-замовлення, згідно з яким було виконано гарантійний ремонт. Згідно п. 6 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 11 листопада 2002 року № 792, надання послуг здійснюється за зверненням замовника чи за його попередньою заявкою, яка реєструється в журналі реєстрації заявок. За заявкою виконавець визначає дату, час представлення ДТЗ (складових) і його (їхньої) документації для надання послуг. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 16 квітня 2013 року була проведена діагностика ходової частини автомобіля позивача (а.с.27,65), заперечень щодо цього позивач не висловлював. При цьому в той день автомобіль відповідачеві для проведення гарантійного ремонту не передавався і до 20 травня 2013 року, коли позивач приїхав до відповідача і був усунутий недолік кульової опори, знаходився у позивача, що останній сам підтвердив в судовому засіданні. При цьому даний недолік усунутий протягом 20 травня 2013 року, тобто протягом одного дня (а.с.17,66,86). Тому немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення неустойки за затримку усунення недоліків кульової опори понад встановлений термін за період з 16 квітня по 20 травня 2013 року в розмірі 19180 грн. Таке саме стосується і позову в частині стягнення 16303 грн. неустойки за затримку усунення недоліків блоку управління подушки безпеки понад встановлений термін за період з 7 жовтня по 7 листопада 2013 року, оскільки 7 жовтня 2013 року позивач написав відповідачеві заяву про виникнення недоліків в управлінні подушкою безпеки (а.с.31). При цьому в той самий день він також написав відповідачеві заяву про видачу автомобіля для подальшої експлуатації. При зверненні була виявлена несправність блоку управління подушки безпеки. Подальшу безпеку та безпеку пасажирів він бере на себе до поновлення працездатності блоку управління подушками безпеки (а.с.67). За поясненням самого позивача, спірний автомобіль в період з 7 жовтня 2013 року до 7 листопада 2014 року, коли був усунутий недолік в управлінні подушкою безпеки, знаходився у позивача в його користуванні. 7 листопада 2013 року протягом одного дня даний недолік автомобіля був виправлений (а.с.68,17,87). За таких підстав, коли термін виконання гарантійного ремонту автомобіля тривав один день, немає підстав для стягнення неустойки. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення 92064 грн. неустойки з приводу усунення дефекту сонцезахисного козирка, понад 14 встановлених днів з 7 листопада 2013 року по 25 лютого 2014 року за 110 днів. 7 листопада 2013 року позивач написав на ім"я відповідача заяву, в якій вказав, що сонцезахисний козирок не фіксується (а.с.33). При цьому будь-яких інших документів до заяви не було долучено, проти чого не заперечував у судовому засіданні сам позивач. А в п.4.2, 4.3 угоди № 4 про гарантійні зобов"язання, яку уклали ТОВ "Італавто Суми" та [PERSON], також зазначено, що усі вимоги покупця розглядаються після пред"явлення останнім наступних документів: оригіналу сервісної книжки на товар, копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копії паспорту (копії сторінок паспорту, де зазначено прізвище, ім"я, по батькові та адреса проживання покупця) або юридичні реквізити покупця, копію свідоцтва платника податків як для юридичної так і для фізичної особи. Датою звернення покупця з вимогою, вважається дата передачі дилерському підприємству оформленої належним чином заяви з додаванням документів згідно п.4.2 цієї Угоди. У випадку, коли покупець не надав дилерському підприємству оформлену належним чином заяву та комплект документів згідно з п.4.2 цієї Угоди, звернення покупця не є дійсним (а.с.61). Відповідач повідомив позивачеві про необхідність надання комплекту документів для вирішення питання про проведення гарантійного ремонту (ас.69,70). Однак дотепер позивач ніяких документів відповідачеві не надав, нікуди не звертався з приводу ухилення відповідача або його відмови виконати гарантійні роботи, як це передбачено п.20 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни дорожніх транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства промислової політики України від 29 грудня 2004 року № 721. Позивач не передавав відповідачу автомобіль для проведення гарантійного ремонту, будь-яких інших дій не робив, наряд-замовлення не оформлялось, про ці обставини позивач сам пояснив у судовому засіданні. До того ж згідно п. 5.1.3 угоди № 4 гарантійні зобов"язання не дійсні у випадку, коли покупець не надав негайно дилерському підприємству можливість усунути виявлений незначний недолік або недолік (а.с.63). Тому немає підстав для задоволення позову в частині стягнення неустойки за порушення термінів проведення гарантійного ремонту з приводу усунення недоліків сонцезахисного козирка. Відповідно до п.1 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни дорожніх транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства промислової політики України від 29 грудня 2004 року № 721, роботи з технічного обслуговування ДТЗ в період гарантійного терміну експлуатації або його гарантійного ремонту здійснюються з оформленням акта передання-прийняття ДТЗ та наряду-замовлення згідно з Правилами надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 11.11.2002 N 792, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 17.02.2003 за N 122/7443, зі змінами і доповненнями. Пунктом 60 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 11.11.2002 N 792, передбачено, що у разі надання послуг у присутності замовника, коли немає необхідності залишати ДТЗ (його складові) на відповідальне збереження у виконавця чи замінювати складові частини ДТЗ і коли письмовий договір не укладається, акт передання-прийняття не оформляється. Так, 13 вересня 2013 року, 7 жовтня 2013 року та 7 листопада 2013 року відповідачем виконувались роботи з технічного обслуговування автомобіля позивача (а.с.28-30,32), що підтвердив останній в судовому засіданні. При цьому за цей період автомобіль відповідачеві не передавався, він знаходився у позивача, роботи з технічного обслуговування виконувались лише у вищевказані дні в присутності останнього. До того ж діючим законодавством не встановлений граничний термін виконання технічного обслуговування і відповідно сплата пені за порушення такого терміну. Враховуючи вищевикладене, немає підстав для задоволення позову в частині стягнення пені за затримку виконання робіт з технічного обслуговування за період з 13 вересня по 7 листопада 2013 року. Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на пальне, то вони підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні було встановлено, що витрати на транспортування автомобіля позивачу не компенсувались, про що пояснили і представники відповідача. Пунктом 21 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни дорожніх транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства промислової політики України від 29 грудня 2004 року № 721, передбачено, для виконання гарантійного ремонту ДТЗ доставляється споживачем на один із пунктів сервісної мережі з компенсацією виконавцем (продавцем, виробником) споживачу підтверджених витрат на транспортування ДТЗ. Так, встановлено, що відстань між м. Конотопом та м. Суми складає 128 км. Тому суд не може погодитись з тим, що позивачем зроблений розрахунок витрат на пальне, виходячи з відстані у 152 км, яка визначена позивачем з урахуванням проїзду через смт. Недригайлів, оскільки, за його поясненням, після смт. Терни до м. Суми дуже погана дорога, тому він їхав до м. Суми через смт. Недригайлів. В даному випадку суд вважає, що розрахунок слід робити, виходячи з найближчої дороги між населеними пунктами, що відповідає вимогам п. 21 зазначеного вище Порядку. При цьому суд приходить до висновку, що підлягають стягненню лише витрати на бензин при поїздці лише 7 листопада 2013 року, коли проводились роботи з гарантійного ремонту автомобіля позивача (а.с.17), оскільки 7 жовтня 2013 року він приїздив на технічне обслуговування, про що пояснював сам позивач, а витрати на транспортування компенсуються лише в разі гарантійного ремонту. При цьому суд вважає, що розрахунок належить робити, виходячи з витрат пального при змішаному циклі : 6,8 л на 100 км, оскільки по дорозі між м. Конотопом та м. Суми є багато населених пунктів, представники відповідача, згодні з тим, що витрати бензина при змішаному циклі становлять 6,8 л на 100 км. Згідно квитанції вартість бензину А-95, який використовує позивач, 30 жовтня 2013 року складала 10,65 грн. за 1 л (а.с.39), проти вартості бензину представники відповідача також заперечень не мали. Враховуючи вищевикладене, витрати на пальне 7 листопада 2013 року до м. Суми та назад становлять 185,40 грн. (6,8л х 128 : 100 х 10,65 х 2). Згідно ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак позивач на підставу своїх вимог про задоволення позову в повному обсязі доказів не надав. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише 185,40 грн. витрат на транспортування автомобіля, в решті позовних вимог слід відмовити. Оскільки позивачем були заявлені позовні вимоги про стягнення цих витрат в розмірі 439,44 грн., а задоволені лише вимоги в розмірі 185,40 грн., то судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 102,77 грн. (185,40 х 243,60 : 439,44).

Outcome: partial