Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

20.01.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з Державного підприємства "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів" суму боргу по заробітній платі з урахуванням інфляції в сумі 13\~116,22 грн., 3 % річних в сумі 99,79 грн., середньомісячну заробітну плату за весь час затримки виплати в сумі 15\~314,88 грн., а всього у розмірі 28\~530,89 грн. При цьому позивач посилається на те, що з 22.07.1964 року працював у ДП «Чоразморшлях», та 17.09.2015 року його було звільнено з посади старшого помічника капітана Караванної служби у звязку із скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст 40 КЗпП України. Позивачу не було сплачено борг по сплаті заробітної плати, тому [PERSON] змушений звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Представник відповідача Державного підприємства "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів" [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечує проти задоволення позову. При цьому пояснила, що у підприємства відсутні кошти для погашення заборгованості по заробітній платі. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] працював в Державному підприємстві "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів" з 22.07.1964 року по 17.09.2015 року та перед звільненням займав посаду старшого помічника капітана Караванної служби ГБТОФ. Посадовий оклад становив 2927,00 грн., що вбачається із довідки ДП «Чоразморшлях» № 041/292/001/853 від 07.10.2015 року /а.с. 7/. Згідно наказу Державного підприємства "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів" № 90/к від 17.09.2015 року з особового складу звільнено [PERSON] у звязку із скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст 40 КЗпП України. Наказано бухгалтерії компенсувати у подвійному розмірі відгули у кількості 1го календарного дня за період роботи з 01.04.2004 року по 11.01.2006 року, відповідно до ст. 107 КЗпП України; а також виплатити вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, відповідно до ст. 44 КЗпП України /а.с. 8/. Відповідно до розрахункового листа позивача за вересень 2015 року, компенсація відгулу склала 266,09 грн.; вихідна допомога 4431,58 грн.; індексація заробітної плати 1434,50 грн.; відпустка /шість днів/ - 725,64 грн., а всього 6857,81 грн. З урахуванням суми утримання у розмірі 1230,04, до виплати позивачу підлягало 5627,77 грн. /а.с. 10/. Судом досліджено лист Державного підприємства "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів" № 001/1010 від 27.11.2015 року у відповідь на адвокатський запит представника позивача від 16.11.2015 року, з якого слідує, що станом на 26.11.2015 року [PERSON] за період з січня 2014 року по день звільнення було нарахована, але не сплачена, сума у розмірі 12\~646,96 грн., у тому числі: липень 2015 року 6\~011,95 грн.; серпень 2015 року 1\~007,24 грн.; вересень 2015 року 5\~627,77 грн. /а.с. 9/. Частиною 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У позовній заяві [PERSON] міститься розрахунок заборгованості по заробітній платі, відповідно до якого сума заборгованості становить 28\~530,89 грн., з яких: сума боргу по заробітній платі з урахуванням інфляції складає 13\~116,22 грн., 3 % річних складає 99,79 грн., середньомісячна заробітна плата за весь час затримки виплати складає 15\~314,88 грн. З урахуванням вказаного, та приймаючи до уваги визнання представником відповідача позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, так як обґрунтована та доведена. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» /в редакції від 01.09.2015 року/, ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що судовий збір у розмір 551,20 грн. підлягає стягнення з відповідача.

Outcome: approved