Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що відповідачка звернулась до банку з метою отримання банківських послух, у зв'язку з чим підписала заяву № б/н від 09.06.2011 року, згідно з якою отримала кредит в сумі 2600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на карткових рахунок. В порушення умов кредитного договору відповідач заборгованість не сплатив, тому станом на 22.03.2018 року відповідач має заборгованість - 117000 грн. В зв'язку з чим ПАТ КБ "ПриватБанк" був змушений звернутись до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом. Представник позивача в судове засідання не з'явився надав до суду заяву в якій просить справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, у наданому відзиві на позовну заяву просила відмовити позивачу у задоволенні позову. Обгрунтуючи заперечення проти позову зазначила, що на момент звернення до суду з позовом збіг загальний трирічний та спеціальний річний строк позовної давності, оскільки заборгованість по кредиту виникла у 30.09.2014 році, а з позовом позивач звернувся у 2018 році. В зв'язку з цим просив суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, про що подав відповідну заяву. Крім того, вважає, що стягнення одночасно штрафу та пені за неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору є незаконним, оскільки вони є одним видом цивільно - правової відповідальності та можливість їх одночасного застосування виключається. Так само безпідставно позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача комісії, оскільки можливість її нарахування взагалі не передбачена умовами договору. Більше того, стверджує, що вона кредитні кошти не отримувала, а її заява свідчить лише про наміри. Доказів того, що відповідач був ознайомлений під підпис з умовами кредитування позивач суду не надав, а наявні у матеріалах справи виписки по кредиту містять у собі інформацію, яка різниться за змістом та є суперечливою. (а.с. 56-59) Представник позивача у судове засідання не з'явилась, у наданій заяві просить відмовити позивачу у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Зазначає, що перебіг строку давності обчислюється з часу закінчення строку дії кредитної картки, тобто з 30.04.2015 року, а позовна заява подана до суду 28.05.2018 року. Просить справу розглянути без її участі. Враховуючи викладене та дослідивши матеріали справи суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 09 червня 2011 року відповідач підписала заяву, у якій виявила бажання оформити на своє ім'я кредитну карту «Кредитка Універсальна» з кредитним лімітом 2600 грн. 00 коп. під 1,7 % в місяць на залишок заборгованості. У цій заяві вона погодилась з тим, що зазначена заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. (а.с. 11-36). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.6-9) наданого ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість відповідача, станом на 22.03.2018 року складає: 117000 грн., яка складається з: 3123 грн. 97 коп. - заборгованість за кредитом; 113876 грн. 03 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Згідно довідки наданої позивачем, термін дії кредитної картки за договором підписаним між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] вказано 04/15. (а.с. 90). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки. Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14. Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Відповідно до пунктів 2.1.1.2.11.та 2.1.1.2.12 Правил користування платіжною карткою карта дійсна до останнього календарного дня вказаного в картці місяця і по закінченню строку дії картки банк продовжує строк дії картки шляхом надання клієнту картки з новим строком дії, за зверненню клієнта до банку. Згідно з пунктом 2.1.1.12.5 правил користування платіжною карткою строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month). Позивач, як емітент електронного платіжного засобу, надав суду інформацію про строк дії отриманої відповідачем платіжної картки, який визначений четвертим місяцем 2015 року, тобто строк дії картки обмежувався 30 квітня 2015 року (а.с. 90). Оскільки надана позивачем інформація не суперечить іншим доказам у справі і не спростовується відповідачем, відповідно до п. 2.1.1.12.5 Розділу ІІ «Правил користування платіжною карткою» Умов і правил надання банківських послуг суд доходить висновку, що кредитний ліміт за карткою мав бути погашений позичальником остаточно до 30 квітня 2015 року. Згідно ч.1 та ч.4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вбачає підстави для застосування строків позовної давності за заявою відповідача, оскільки строк дії картки збіг 30 квітня 2015 року, а з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся до суду лише 31 травня 2018 року, тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності. Зважаючи на викладене, суд приходить до переконання про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в зв'язку зі збігом строків позовної давності. Судові витрати у справі розподіляються у відповідності з положеннями ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed