Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

У червні 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що на офіційній сторінці Народного депутата України [PERSON] /[PERSON] /каналу Fecebook за адресою [INFO] , розміщено публікацію, зокрема: У публікації від [INFO] наступне: «…НАБУ получило очень резонансную информацию, которая раскроет всем глаза и покажет уродливое закулисье политики, когда власть, оппозиция и просто бандиты сливаются в одно целое для организации коррупционных оборудок в столице. Главный герой и организатор схем- [PERSON] , его крыша народный депутат [PERSON] и его кум [PERSON] , которому он носит коробки на Банковую из авто [PERSON] , её исполнители -депутаты, чиновники, родственники и кумовья. … Именно поэтому народный депутат [PERSON] так отважно сражался в конце прошлого года за возвращение многомиллиардной компенсации из Государственного бюджета на Подольско-воскресенский мост, который строит компания «ЭКО-БУД-ТРЕЙД». … Для затравки прикладываю один из 50 документов [PERSON] по ГП «Украинская студия хроникально-документальных фильмов», т.к. особенно был удивлён тем, кто стоит за дерибаном киностудии и мне стало ясно почему так суетился [PERSON] по этому вопросу в нашем комитете». Також [INFO] [PERSON] на своїй сторінці Fecebook розміщено відеозапис засідання Верховної ради України у якому на 48-й секунді останній повідомив: «… Сьогодні о дев`ятій ранку у мене був брифінг біля НАБУ, де я надавав безпрецедентні докази ТОП-корупції у місті Києві. Голова цього ОПГ є [PERSON] , його колега є колега по нашій фракції-його кум…» та публікації, що супроводжує відеозапис наступне: «… свавілля і безкарність голови Офісу Президента України та його кума [PERSON] …» Також у публікації від [INFO] [PERSON] на своїй сторінці Fecebook розмістив наступне: «…компанию [PERSON] ЭкоБудТрейд , которую крышует [PERSON] и [PERSON] … У [PERSON] и [PERSON] наступнил Кінець епохи бідності.» Вказана інформація, що поширена про позивача є такою що порушує його особисті немайнові права: принижує його честь, гідність та порочить ділову репутацію, оскільки вказана інформація принизила позивача з боку громадськості та суспільства, а тому просить позов задовольнити у визначений ним спосіб. 05.11.2020 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому останній заперечував щодо задоволення позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, вважаючи позов необгрунтованим, просив відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. В силу статей 21, 28 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Кожен має право на повагу до його гідності. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Загальною декларацією прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань ( стаття 12). Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року визначено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17) Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно з ч. 1, 3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.1, 2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, з матеріалів справи вбачається, що що на офіційній сторінці Народного депутата України [PERSON] /[PERSON] /каналу Fecebook за адресою [INFO] , розміщено публікацію, зокрема: У публікації від [INFO] наступне: «…НАБУ получило очень резонансную информацию, которая раскроет всем глаза и покажет уродливое закулисье политики, когда власть, оппозиция и просто бандиты сливаются в одно целое для организации коррупционных оборудок в столице. Главный герой и организатор схем- [PERSON] , его крыша народный депутат [PERSON] и его кум [PERSON] , которому он носит коробки на Банковую из авто [PERSON] , её исполнители -депутаты, чиновники, родственники и кумовья. … Именно поэтому народный депутат [PERSON] так отважно сражался в конце прошлого года за возвращение многомиллиардной компенсации из Государственного бюджета на Подольско-воскресенский мост, который строит компания «ЭКО-БУД-ТРЕЙД». … Для затравки прикладываю один из 50 документов [PERSON] по ГП «Украинская студия хроникально-документальных фильмов», т.к. особенно был удивлён тем, кто стоит за дерибаном киностудии и мне стало ясно почему так суетился [PERSON] по этому вопросу в нашем комитете». Також [INFO] [PERSON] на своїй сторінці Fecebook розміщено відеозапис засідання Верховної ради України у якому на 48-й секунді останній повідомив: «… Сьогодні о дев`ятій ранку у мене був брифінг біля НАБУ, де я надавав безпрецедентні докази ТОП-корупції у місті Києві. Голова цього ОПГ є [PERSON] , його колега є колега по нашій фракції-його кум…» та публікації, що супроводжує відеозапис наступне: «… свавілля і безкарність голови Офісу Президента України та його кума [PERSON] …» Також у публікації від [INFO] [PERSON] на своїй сторінці Fecebook розмістив наступне: «…компанию [PERSON] ЭкоБудТрейд , которую крышует [PERSON] и [PERSON] … У [PERSON] и [PERSON] наступнил Кінець епохи бідності.» Факт поширення цієї інформації не спростовано відповідачами та підтверджується матеріалами справи. Вказані висловлювання, виражені у посиланні на конкретні факти та події. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Зі змісту поширеної інформації можна дійти висновку, що інформація, поширена відповідачами містить фактичні дані, та викладена у категоричній стверджувальній формі, а відтак може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності і як наслідок може бути визнана недостовірною. Враховуючи формулювання використаних при поширенні інформації тверджень, поширена недостовірна інформація висловлена у формі фактичного твердження. Ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Частиною 4 ст. 14 Закону України «Про інформацію» передбачено, що поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень. Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Слід зазначити, що поширена відповідачем інформація про позивача, не містить в собі алегорій, сатири, гіпербол тощо, вона не є припущенням чи критикою діяльності позивача, її можна перевірити на достовірність, тому вона не є оціночними судженнями, і може бути спростована. Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Оскільки інформація сформульована відповідачами способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому за формою вираження вищезазначеної інформації указане повідомлення не містить критики або оцінки дій, виражено без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири (чи інших мовностилістичних способів) та у формі констатації конкретних фактів (обставин), які нічим не підтверджені, суд визнає її як недостовірну, таку, що порушує особисті немайнові права позивача. Статтею 32 Конституції України закріплено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Цивільно-правовий захист честі, гідності та ділової репутації від певних висловлювань допустимий лише при дотриманні свободи думки і слова, вільного вираження своїх поглядів та переконань, закріплених в ст. 34 Конституції України, а необхідність обмежувати вираження думок є менш гострою стосовно публічних осіб. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена "з явним злим умислом", тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку. Слід зазначити, що позивач впродовж багатьох років є публічною особою. Зокрема, позивач дійсно є народним депутатом та кумом із [PERSON] , та вказана відповідачем інформація принижує позивача з боку громадськості та суспільства, оскільки нічим не підтверджена. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Кабінету Міністрів України, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. У вказаній резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Суд враховує, що поширення інформації мало місце щодо публічної особи, яка відіграє певну роль у суспільному житті України і межа допустимої критики щодо якого є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка ратифікована Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. З огляду на вищезазначене, межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Слід вказати, що право на недоторканність ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадку, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена "з явним злим умислом", тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку (рішення Європейського суду з прав людини у справі: "Лінгенс проти Австрії"). За вказаних обставин, суд вважає, що спірна інформація містить саме недостовірні дані, а не оціночні судження, оскільки, не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо. Крім того, аналіз вказаної інформації вказує на те, що у ній висловлено не оціночне суб`єктивне судження, а фактичне твердження. Щодо порушення діями відповідача особистих немайнових прав позивача, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством». Фізична особа, відповідно до статей 270, 297 ЦК України, серед іншого, має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Крім того, стаття 299 Цивільного кодексу України гарантує кожній фізичній особі право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідно до п.4 вказаної Постанови чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Суд вважає, що твердження відповідачів відносно позивача, формують негативну громадську думку, руйнують позитивний імідж та репутацію позивача, а відтак є такими, що порушують право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації. Враховуючи вищевикладене, суд, прийшов до висновку, що відповідачі поширили недостовірну інформацію на невизначене коло осіб про позивача, яка складає негативне враження у суспільства про позивача як про людину, громадянина, його професійні якості, позбавляючи про цьому суспільство самостійно надавати оцінку та складати враження стосовно дій у поведінці позивача. Суд також погоджується з тим, що поширена інформація є негативною, оскільки її зміст вказує на те, що розповсюдження такої інформації може створити негативні наслідки для позивача, поставити під сумнів дотримання ним законодавства України та його моральних якостей. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року, спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Оспорювана інформація не відповідає дійсності, не підтверджується зібраними по справі доказами, є негативною, створює негативне уявлення про позивача, та безпосередньо порушує його особисті немайнові права і завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відносно позивача було поширено відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають яскраво виражений негативний характер, а також принижують ділову репутацію останнього, тобто порушують немайнові права позивача, а тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що поширення інформації, що є предметом розгляду у цій справі, порушує особисті немайнові права позивача, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача. Що стосується вимоги позивача, про відшкодування моральної шкоди, то слід вказати наступне. Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи, а на підставі статті 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню У відповідності до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Ст. 16 Цивільного кодексу України визначає - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із вимогами ст. 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне -за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктами 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. (Пункт 3 доповнено абзацом третім згідно з Постановою Пленуму Верховного суду N 5. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, з огляду на положення ст. 1173 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Проте, позивач не навів обґрунтування позовних вимог та не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, а відтак у цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Позивач обрав спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права. Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2019 року, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка підлягає визнанню недостовірною, суд вважає, що способом спростування поширеної відповідачем недостовірної інформації, який би сприяв найбільш повному відновленню порушеного немайнового права позивача, є зобов`язання [PERSON] , не пізніше десяти днів з дня набрання чинності рішенням суду у цій справі спростувати поширену недостовірну інформації, поширену на сторінці Народного депутата України [PERSON] / [PERSON] /каналу Fecebook [INFO], а саме: У публікації від [INFO] наступне: «…НАБУ получило очень резонансную информацию, которая раскроет всем глаза и покажет уродливое закулисье политики, когда власть, оппозиция и просто бандиты сливаются в одно целое для организации коррупционных оборудок в столице. Главный герой и организатор схем - [PERSON] , его крыша народный депутат [PERSON] и его кум [PERSON] , которому он носит коробки на Банковую из авто [PERSON] , её исполнители -депутаты, чиновники, родственники и кумовья. … Именно поэтому народный депутат [PERSON] так отважно сражался в конце прошлого года за возвращение многомиллиардной компенсации из Государственного бюджета на Подольско-воскресенский мост, который строит компания «ЭКО-БУД-ТРЕЙД». … Для затравки прикладываю один из 50 документов [PERSON] по ГП «Украинская студия хроникально-документальных фильмов», т.к. особенно был удивлён тем, кто стоит за дерибаном киностудии и мне стало ясно почему так суетился [PERSON] по этому вопросу в нашем комитете». У відеозаписі засідання Верховної ради України від [INFO] наступне: «… Сьогодні о дев`ятій ранку у мене був брифінг біля НАБУ , де я надава безпрецедентні докази ТОП-корупції у місті Києві. Голова цього ОПГ є [PERSON] , його колега є колега по нашій фракції-його кум…» Та публікації, що супроводжує відеозапис наступне : «… свавілля і безкарність голови Офісу Президента України та його кума [PERSON] …» У публікації від [INFO] наступне: «…компанию [PERSON] ЭкоБудТрейд , которую крышует [PERSON] и [PERSON] … У [PERSON] и [PERSON] наступнил Кінецьепохибідності. » у такий же спосіб, яким вона була поширена, а саме на сторінці Народного депутата України [PERSON] / [PERSON] /каналу Fecebook . Враховуючи вищевикладене, вважаю, що позов [PERSON] до [PERSON] , Політичної партії «ЄВРОПЕЙСЬКА СОЛІДАРНІСТЬ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛЕКАНАЛ ПРЯМИЙ» про захист честі, гідності та ділової репутації, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір за вимоги про спростування недостовірної інформації підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного вище та

Outcome: partial