Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області в інтересах малолітнього [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка є матір'ю дитини [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини записані відповідно до ст.135 СК України. Матір дитини - [PERSON] зловживає спиртними напоями, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина, а саме: не піклується про його фізичний, духовний, моральний розвиток. З 22.06.2017р. [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах, а саме, у зв'язку з проживанням у сім'ї, в якій мати ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Малолітній [PERSON] з 23.06.2017р. по теперішній час перебуває у КЗ "Мирненський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей", куди його було влаштовано за направленням служби у справах дітей. Відповідно до інформації КУ БМР "Бердянське територіальне медичне об'єднання" від 21.06.2017р. №1979 до приймального відділення дитячого стаціонару 20.06.2017р. швидкою допомогою було доставлено дитину - [PERSON] - з ознаками отруєння та порушення свідомості. По важкості стану хлопця було госпіталізовано до відділення ОАІТ. Дитина перебувала у стаціонарі без батьків та за направленням служби у справах дітей., а 23.06.2017р. була влаштована до КЗ "Мирненський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей". З [PERSON] 21.06.2017 року в службі у справах дітей було проведено бесіду щодо відповідального батьківства, в ході якої вона визнала, що зловживає спиртними напоями, а її син часто гуляє на дворі сам без нагляду дорослих, обіцяла за той час, що дитина буде перебувати у центрі, змінити свій спосіб життя. Але вона не тільки не вжила жодних заходів, щоб повернути сина в сім'ю, а взагалі викреслила його зі свого життя. [PERSON] не стала співпрацювати з спеціалістами Бердянського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, де їй готові були надати допомогу у створенні сприятливих умов для повернення дитини в родину, взагалі жодного разу не згадала про існування дитини. За той час, що хлопець перебуває у КЗ "Мирненський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей", а це вже майже 8 місяців, матір його жодного разу не відвідала, до центру не телефонувала, жодним чином його подальшою долею не переймалась, хоча її було ознайомлено з граничним терміном перебування дитини у центрі. [PERSON] жодного разу не порушувала перед службою у справах дітей та адміністрацією КЗ "Мирненський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" питання щодо повернення сина в сім'ю для подальшого виховання та утримання. Відповідачка на запрошення до служби у справах дітей не з'явилась, під час проведення профілактичних рейдів за місцем проживання двері ніхто не відчиняв, на залишені запрошення також ніхто не з'являвся. Тільки 07.02.2018 року до служби підійшла [PERSON], яка є бабусею дитини по лінії матері, яка в ході бесіди повідомила, що її донька, [PERSON], перебуває у місті, мобільного зв'язку з нею немає, але вона сама іноді приходить додому. Через [PERSON] її доньці [PERSON] було передано чергове запрошення з'явитися до служби для вирішення подальшої долі її сина [PERSON], але вона так і не прийшла. Просили суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], предати малолітнього [PERSON] органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради для подальшого влаштування, стягнути з відповідачки на утримання малоілтньго сина аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня подачі позову на користь його майбутнього законного представника. До початку розгляду справи представник позивача - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області - Заколенко Т.А. (довіреність №01-0049/40 від 02.01.2018р.) - через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - КЗ «Мирненський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради - в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи надіслали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON], [INFO], є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (свідоцтво про народження [NUMBER] від 25.12.2009р., витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00019526872 від 06.02.2018р.). З 22.06.2017р. [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах, а саме, у зв'язку з проживанням в сім'ї, в якій мати ухиляється від виконання батьківських обов'язків (наказ ССД від 22.06.2017 №75- а.с.10). Малолітній [PERSON], [INFO], за направленням служби у справах дітей з 23.06.2017 року по теперішній час перебуває у КЗ "Мирненський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" (направлення ССД від 23.06.2017 №01-25/907 - а.с.11). Відповідно до інформації КУ БМР "Бердянське територіальне медичне об'єднання" від 21.06.2017р. №1979 до приймального відділення дитячого стаціонару 20.06.2017 року швидкою допомогою була доставлена дитина - [PERSON] з ознаками отруєння та порушення свідомості. По важкості стану дитину було госпіталізовано до відділення ОАІТ. Дитина перебувала у стаціонарі без батьків та за направленням служби у справах дітей 23.06.2017р. була направлена до КЗ "Мирненський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" (повідомлення КУ БМР "Бердянське територіальне медичне об'єднання" від 26.06.2017 №2031 - а.с. 12,13). 21.06.2017 року в службі у справах дітей з [PERSON] було проведено бесіду щодо відповідального батьківства, в ході якої вона визнала, що зловживає спиртними напоями, а її син часто гуляє на дворі сам без нагляду дорослих, обіцяла за той час, що дитина буде перебувати у центрі, змінити свій спосіб життя (довідка за результатами бесіди з гр.[PERSON] від 21.06.2017 - а.с.15). Також за інформацією БМЦСССДМ від 07.07.2017р. №297 та від 08.12.2017р. №694 відповідачка [PERSON] не стала співпрацювати зі спеціалістами Бердянського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, де їй готові були надати допомогу у створенні сприятливих умов для повернення дитини в родину (а.с.19-20). Згідно актів №03-02/457 від 14.11.2017р. та №03-02/69 від 05.02.2018р. КЗ «Мирненський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" (а.с.17-18), за час перебування [PERSON], [INFO], в їх закладі мати його жодного разу не відвідувала, до центру не телефонувала, жодним чином його подальшою долею не переймалась, хоча її було ознайомлено з граничним терміном перебування дитини у центрі (заява [PERSON] від 21.06.2017р. - а.с. 14). Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області надав суду висновок № 01-0994/47 від 09.02.2018р., про доцільність в інтересах дитини позбавити батьківських прав громадянку [PERSON], [INFO], відносно сина [PERSON], [INFO], оскільки відповідачка фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до свого малолітнього сина, своєю поведінкою не може бути позитивним прикладом для наслідування, благотворно впливати на формування його особистості та характеру, дати йому належну освіту та розвиток, не усвідомлює своєї відповідальності за життя дитини (а.с.22-24). Зазначений висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи, в тому числі підтверджений дослідженими у судовому засіданні доказами. Згідно принципу 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна зростати, окрім іншого, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, позбавлення відповідачки батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування матір'ю своїми батьківськими обов'язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дітям спокійного життя та гармонічного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що є підставою відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню в інтересах малолітньої дитини. При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, вона має право бути поновленою у батьківських правах відносно свого сина відповідно до положень ст.169 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідачки на утримання дитини аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь майбутнього законного представника. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1409,6 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved