Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивач Печерська районна у м. Києві держадміністрація як орган опіки та піклування звернувся до суду в інтересах неповнолітнього [PERSON], малолітніх [PERSON] та [PERSON] із вимогами до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав щодо них та стягнення на їх утримання аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач впродовж тривалого часу ухиляється від виконання покладених на неї законом батьківських обов'язків, незважаючи на термін наданий для виправлення ситуації, висновків не зробила, що призвело до негайного відібрання дітей. Представник позивача Кожушок-Литвинова І.П. підтримала вимоги, наполягала на їх задоволенні, вказуючи на те, що мати не реагує на зауваження органу опіки та піклування, не створює для дітей належних умов, що призводить до негативних наслідків. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, вказуючи на те, що вона піклується про дітей, створює належні умови для життя та розвитку. Вислухавши пояснення представника позивача Кожушок-Литвинова І.П., відповідача [PERSON], допитавши свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази надані сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини , її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав , якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Під час судового розгляду судом встановлено, що матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO], малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є [PERSON]. Під час судового розгляду встановлено наступне. Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією як органом опіки та піклування на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 21 лютого 2017 року розглянуто клопотання Служби у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність подання позову до суду про позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до її дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також стягнення аліментів на утримання дітей. 17 лютого 2017 року на підставі розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації «Про відібрання малолітніх дітей» - малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] відібрано у їх матері та розміщено для проходження соціально-психологічної реабілітації в Центр соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маяковського, 28-В. Малолітні діти разом з матір'ю зареєстровані та проживали до моменту відібрання у частині приватного будинку за адресою: [ADDRESS]. Відомості про батька малолітніх [PERSON] та [PERSON] відсутні у свідоцтві про народження. Відомості про батька малолітнього [PERSON] - записані на підставі частини І статті 135 Сімейного кодексу України. З 26 квітня 2012 року малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], перебувають на обліку Служби у справах дітей як діти, які опинились у складних життєвих обставинах через те, що проживають у сім'ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Із наданих позивачем письмових доказів вбачається, що починаючи з цього часу з матір'ю дітей весь час проводилась профілактична робота на подолання тих обставин, які призвели до постановки дітей на відповідний облік Служби. Проте, за весь цей час, мати не вжила жодних заходів для виправлення ситуації. Гр. [PERSON] не працює, веде аморальний спосіб життя, постійно вживає спиртні напої, не виховує дітей належним чином та не створила для дітей умов, які достатні для їх повноцінного проживання, навчання та розвитку. Під час численних обстежень житлово-побутових умов, гр. [PERSON] попереджалась як усно так і письмово про відповідальність за невиконання нею обов'язків по вихованню та утриманню дітей. З інформації, яка надана адміністраціями навчальних закладів, котрі відвідують малолітні діти, вбачається, що мати не займається вихованням дітей в тому обсязі, який необхідний для повноцінного розвитку малолітніх. Працівниками сектору ювенальної превенції Печерського УП ГУНП у місті Києві 18 листопада 2016 року, за неналежне виконання батьківських обов'язків по вихованню та навчанню малолітніх дітей, відносно гр. [PERSON]. складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною І статті 184 КУпАП, який направлено на розгляд до Печерського районного суду міста Києва. Питання родини гр. [PERSON] 22 листопада 2016 року розглядалось на засіданні робочої групи з питань взаємодії суб'єктів соціальної роботи з сім'ями, які перебувають у складних життєвих обставинах при Печерській районній в місті Києві державній адміністрації. За результатами проведення засідання з'ясовано, що помітних позитивних змін у родині не відбулось, мати не виконала зобов'язань щодо належного ставлення до виконання батьківських обов'язків. 15 лютого 2017 року, під час проведення чергового обстеження житлово- побутових умов спеціалістами Служби у справах дітей, спільно з фахівцями Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, встановлено, що помешкання, в якому знаходяться діти, перебувало у вкрай антисанітарному стані: відчувався стійкий неприємний запах, речі порозкидані по всій кімнаті, в холодильнику відсутні продукти харчування. Гр. [PERSON] востаннє було попереджено про те, що у випадку невиконання рекомендацій працівників Служби у справах дітей та Центру соціальних служби для сім'ї, дітей та молоді - діти будуть відібрані негайно під час чергового обстеження житлово-побутових умов. 17 лютого 2017 року здійснено спільний вихід працівників Служби у справах дітей, Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді та представника правоохоронних органів, під час якого встановлено, що мати дітей не вжила жодних заходів, які б сприяли продовженню проживанню дітей разом з нею. Враховуючи наявність реальної загрози для життя та здоров'я дітей, комісією прийнято рішення відібрати дітей у матері, у зв'язку з невиконанням нею обов'язків по вихованню та утриманню дітей. Статтею 170 Сімейного кодексу України передбачено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування має право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків або одного із них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Згідно з статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 4 статті 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України від 13 січня 2005 р. № 2342-1V «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до частини 1 статті 12 цього ж Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008р. у справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." Вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав суд повинен встановити, що позивачем надано належні та достатні докази у підтвердження того, що залишати дітей разом з відповідачем є для них небезпечним, що вони будуть страждати через відсутність піклування або через неповноцінне виховання. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" держава надає батькам ... допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей..., захищає права сім'ї. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» зазначено, що сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. У вищезазначені постанові Пленуму Верховного Суду України зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування ( якщо цього потребують її інтереси). Під час судового розгляду було здійснено обстеження умов проживання відповідача, стан яких не суттєво, але відрізняється в бік покращення від встановленого працівниками Служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації до подання позову до суду. Вказуючи на можливість забезпечення дітей усім необхідним, відповідач зазначила лише про те, що має неофіційний дохід від підробітку, як і чоловік, з яким вона проживає. Згідно ст.171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Під час судового розгляду, Центром соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було проведено індивідуальну бесіду з малолітніми [PERSON]. [INFO]. [PERSON], [INFO], та неповнолітнім [PERSON], [INFO], суть відповідей яких полягає у наступному. Діти зазначили, що умови проживання були не задовільні, в помешканні було брудно, подвір'я захаращене, а матір разом з вітчимом(батьком [PERSON]) часто вживали алкоголь,кричали на дітей, на роботі працювали періодично. Діти відповідали, що вони звикли до таких умов, але вже аналізуючи покращені умови проживання на даний час в Центрі, вони усвідомлюють, що умови проживання в їх родині були не задовільні. Про можливі зміни в умовах проживання, діти вказали про необхідність прибрати на подвір'ї, навести порядок в домі, поскладати зайві речі, все помити та вичистити, зробити мінімальний ремонт приміщення, щоб дорослі не вживали алкоголь та дома не виникало конфліктів, дорослі мали постійну роботу. На даний час діти з метою соціального захисту знаходяться в Центрі соціально психологічної реабілітації дітей №1 на повному державному утриманні, умови перебування добрі, вони забезпечені повністю необхідним шкільним приладдям, сезонним одягом, їжею. При цьому діти хотіли б мати люблячу родину. Проте діти негативно ставляться до питання позбавлення їх матері батьківських прав, оскільки жодна дитина, не уявляє свого майбутнього життя без матері та чітко не може зрозуміти, що після цього буде надалі. В той же час діти розповідають, що усвідомлюють проблему батьків у їх вихованні та утриманні і виявляють бажання надалі пожити в будь-якій іншій родині, можливо ДБСТ. Згідно принципів Декларації прав дитини, Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов'язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім'ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім'ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Дитина має право на здобуття освіти, яка має бути безоплатною та обов'язковою, щонайменше на початкових рівнях. Дитині має надаватися освіта, яка сприятиме її загальному культурному розвитку і завдяки якій вона зможе, на основі рівності можливостей, розвинути свої здібності та особистий світогляд, а також усвідомити моральну та соціальну відповідальність і стати корисним членом суспільства. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Дитині має бути забезпечена повна можливість відпочинку та ігор, спрямованих на цілі освіти; суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права. Оціннюючи встановлені обставини та враховуючи думку дітей відповідача, суд вважає, що для позбавлення батьківських прав на даний час не достатньо існуючих обставин. В даному випадку суд бере до уваги думку дітей, які негативно ставляться до позбавлення їх матері батьківських прав. В той же час поведінка відповідача дає підстави для відібрання від неї її дітей та надання можливості виправити становище, здійснити заходи в поліпшенні умов проживання, працевлаштуватись, відновити стосунки з дітьми. Згідно ст.170 Сімейного кодексу України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Враховуючи вимоги чинного законодавства з відповідача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/2 частини всіх її доходів, але не менше встановленого мінімального розміру на дитину. На підставі викладеного та

Outcome: partial