Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] треті особи - відділ опіки та піклування Виконкому Жовтневої районної у місті ради, відділ опіки та піклування Виконкому Саксаганської районної у місті ради, Жовтневий районний відділ в м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, в якому просила дозволити тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], за кордон - до Федеративної Республіки Німеччина, у період часу з 01 червня 2014 року по 01 червня 2015 року, з терміном до 30 календарних днів перебування у даній країні, у супроводі матері - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO]. На підтвердження вимог вказала, що 17 вересня 2010 року, вона та [PERSON] уклали шлюб. Подружнє життя з відповідачем не склалось в результаті чого 14.11.2012 року шлюб було розірвано. [INFO] від шлюбного життя народився син - [PERSON]. Син - [PERSON], [INFO], народився з патологією, яка ще була помічена під час вагітності. Так, Обласним комунальним закладом «Міжобласний центр медичної генетики і пренатальної діагностики» 11.11.2010 року було надано висновок про патологію розвитку плоду, а саме про те, що у [PERSON], 1988 року народження, вагітність 23-24 тиждні, далі - мовою оригіналу - «препограничная вентрикулодилятация справа. Предположительно мультикистоз и тазовая дистопия правой почки». Після пологів, на 3 день життя сина - [PERSON], було встановлено, що дитина має - мовою оригіналу - «Признаки агенезии правой почки. Пиелоэктация слева. Гемодинамические показатели в пределах нормы. Викарная гипертрофия левой почки. Після народження син постійно потребує медичної допомоги та неодноразово проходив лікування у місцевих медичних закладах, проте суттєвого покращення стану здоров'я не відбулося. З приводу вродженої патології від народження дитина постійно перебуває на диспансерному обліку у дитячого уролога. На теперішній час у дитини мається наступний медичний діагноз - вроджена патологія-агенезія правої нирки та хронічний пієлонефрит єдиної вікарно-гіпертрофованої лівої нирки. Дані відомості підтверджуються випискою із медичної картки амбулаторного стаціонарного хворого форми № 027/о від 16.10.2013 року, а також копією епікризу № 6370/636. Відповідно до п. 8 вказаної виписки із медичної картки амбулаторного стаціонарного хворого форми № 027/о від 16.10.2013 року дитині рекомендований постійний нагляд у педіатра, уролога, а також дитина потребує поглибленого обстеження з метою виключення іншої вродженої патології та розробки оптимальної тактики ведення хворого. Стан здоров'я дитини погіршується, тому вона надіслала медичну документацію сина до Служби медичної допомоги Німеччини, з якої їй, 10.11.2013 року прислали запрошення для проходження діагностики та лікування, у якому вказано на те, що таке потрібно зробити негайно. Але, незважаючи на інтереси їхньої дитини, відповідач не надає згоди на виїзд дитини за кордон для проведення обстеження та лікування. В результаті чого вона звернулася до суду з даною позовною заявою. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні присутнім не був, надав суду заперечення проти позову, в якому позовні вимог не визнав, просив відмовити в повному обсязі. Зазначив, що він категорично заперечує, щодо виїзду дитини за кордон, оскільки позивачка бажає вивезти дитину та залишитися там для постійного проживання. Від пропозиції, пройти лікування в Україні, позивачка відмовилась. Вказав, що лікування даного захворювання можливе в лікувальних закладах в Україні, які мають при собі відділення для надання урологічної допомоги дітям. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимог не визнав, просив відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи відділу опіки та піклування Виконкому Саксаганської районної у місті ради звернувся до суду із заявою, в який просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його присутності, просив винести рішення, згідно норм чинного законодавства. Представник третьої особи відділу опіки та піклування Виконкому Жовтневої районної у місті ради в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні пояснила, що є матір'ю відповідача [PERSON] Зазначила, що її онук [PERSON], 2011 року народження, народився з патологією нирок. Лікуванням дитини займались позивачка [PERSON], та її мати. З початку сімейного життя, мати позивачки бажала, щоб подружжя виїхало на постійне місце проживання до родичів у Німеччину, однак [PERSON] відмовився їхати за кордон та залишитися там, це стало приводом до розлучення. Вказала, що підтримує виїзд дитини за кордон для обстеження та лікування, за умови, якщо позивачка з дитиною знімиться з реєстрації місця проживання. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, представників сторін, свідка, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 17 вересня 2010 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24.11.2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. (а.с.14). Після розірвання шлюбу [PERSON] з сином проживає окремо від відповідача. Дитина залишилася проживати з позивачкою, та знаходиться на повному її утриманні, відповідач має заборгованість по аліментам на утримання дитини, які стягуються за рішенням суду. Син - [PERSON], [INFO], народився з патологією, яка ще була помічена під час вагітності. Так, Обласним комунальним закладом «Міжобласний центр медичної генетики і пренатальної діагностики» 11.11.2010 року було надано висновок про патологію розвитку плоду, а саме про те, що у [PERSON], 1988 року народження, вагітність 23-24 тижні, далі - мовою оригіналу - «препограничная вентрикулодилятация справа. Предположительно мультикистоз и тазовая дистопия правой почки». Після пологів, на третій день життя сина - [PERSON], було встановлено, що дитина має - мовою оригіналу - «Признаки агенезии правой почки. Пиелоэктация слева. Гемодинамические показатели в пределах нормы. Викарная гипертрофия левой почки». З приводу вродженої патології від народження, дитина постійно перебуває на диспансерному обліку у дитячого уролога. На теперішній час у дитини мається наступний медичний діагноз вроджена патологія - агенезія правої нирки та хронічний пієлонефрит єдиної вікарно-гіпертрофованої лівої нирки, що підтверджуються випискою із медичної картки амбулаторного стаціонарного хворого форми № 027/о від 16.10.2013 року, а також копією епікризу № 6370/636. Відповідно до п. 8 вказаної виписки із медичної картки амбулаторного стаціонарного хворого форми № 027/о від 16.10.2013 року дитині рекомендований постійний нагляд у педіатра, уролога, а також дитина потребує поглибленого обстеження з метою виключення іншої вродженої патології та розробки оптимальної тактики ведення хворого. Звернувшись до Служби медичної допомоги Німеччини, щодо обстеження та лікування дитини та направивши медичну документацію сина, позивачка отримала запрошення для проходження діагностики та лікування, у якому вказано, що [PERSON] має пройти негайне медичне лікування. Однак, на теперішній час відповідач відмовляється надати дозвіл виїзду їхнього сина за кордон, тому позивачка не може виїхати з дитиною до іншої країни для проходження діагностики та лікування. Статтею 33 Конституцією України від 28 червня 1996 року передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3)у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України;час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Як вбачається з пояснень сторін, відповідач проживає окремо від сина та його матері, вихованням дитини не займається, його станом здоров'я не цікавиться, втім у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон безпідставно відмовляє. В судовому засіданні відповідачем та його представником не зазначено передбачених законом обмежень вільно залишати територію України неповнолітньому сину, та не надано доказів про намір позивачки не повертатися після поїздки до України, що свідчить про відсутність об'єктивних підстав для відмови батька у наданні згоди. Враховуючи, що тимчасовий виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам та є доцільним з точки зору її розвитку та лікування, а також приймаючи до уваги, що немотивована відмова батька у наданні необхідної для цього згоди створює перешкоди в оформленні належних документів для виїзду дитини за кордон, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], треті особи - відділ опіки та піклування Виконкому Жовтневої районної у місті ради, відділ опіки та піклування Виконкому Саксаганської районної у місті ради, Жовтневий районний відділ в м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про надання дозволу для тимчасового виїзду дитини за кордон без згоди та супроводу батька підлягає задоволенню. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved