Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати відомості, наведені відповідачем щодо нього під час виступів 25.02.2014 року на зібранні населення смт. Куликівка "Народне віче" та 25.04.2014 року на 21 сесії Куликівської районної ради, такими, що не відповідають дійсності, ганьблять його честь, гідність і ділову репутацію; а також просив зобовязати відповідача спростувати недостовірну інформацію і стягнути із відповідача на його користь 6000 гривень в рахунок відшкодування моральних збитків, судові витрати, а також витрати на послуги адвоката по наданню правової допомоги в сумі 5000 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.02.2014 року на зібранні населення смт. Куликівка «Народне віче», яке відбулося на площі смт Куликівка, відповідач у своєму виступі привселюдно поширив стосовно нього інформацію, яка не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність, ганьбить його репутацію, а саме: що він, будучи посадовою особою органу місцевого самоврядування вчинив корупційне діяння, оскільки, всупереч вимогам Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" займається підприємницькою діяльністю та формує занижені закупівельні ціни на молоко, яке продає населення, привселюдно обізвавши його «бандитом при владі, який збагачується за рахунок молока». Окрім того, відповідач вказав, що він, задля своїх інтересів підкупив голову Чернігівської обласної ради [PERSON] 25.04.2014 року, під час проведення двадцять першої сесії Куликівської районної ради, на якій були присутні депутати районної ради, голови сільських рад та інші запрошені громадяни, відповідач виступив з промовою, в якій, в образливій формі поширив стосовно нього інформацію, яка не відповідає дійсності, ганьбить його гідність та честь в очах жителів Куликівщини, принижує його особистість, ділову репутацію та порушує його законне право на повагу до гідності та честі. У своєму виступі відповідач заявив, що позивач, будучи посадовою особою органу місцевого самоврядування вчинив корупційне діяння, оскільки, всупереч вимогам Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" займається підприємницькою діяльністю та формує занижені закупівельні ціни на молоко, яке продає населення, і він, відповідач, начебто мав з позивачем розмову стосовно зниження закупівельної ціни за здане молоко, але позивач «і далі ставить на коліна народ Чернігівщини». В подальшому відповідач в принизливій формі, з застосування відповідної термінології, виказав на його адресу слідуюче: «Ваші «сходняки» у Прилуках просто так не пройдуть, тому ці домовленості, які йдуть, уже поперек горла народу. Це остання наша спокійна заява, а далі я говорив йому, що «земля буде горіти». Далі відповідач сказав про нього слідуюче: «...Кожен день він ложить гроші в кармани, а потім купляє «звєрєвих» і тому подібних». Наведене позивачем твердження не відповідає дійсності, оскільки він підприємницькою діяльністю не займається, відношення до закупівлі молока та формування цін на його закупівлю на території Чернігівщини не має, ніякою протиправною діяльністю не займається. Якщо він і цікавився цими питаннями, то виключно як депутат обласної ради в інтересах своїх виборців. Позивач вважає, що звинувачення відповідача ганьблять його гідність та честь як громадянина в очах громадян та колег по роботі, принижують його особистість, негативно впливають на його діяльність як депутата обласної ради, посадової особи органів місцевого самоврядування, знижують престиж та підривають довіру до його діяльності. Окрім того зазначає, що виступами відповідача, йому було заподіяно моральну шкоду, що полягає в душевних стражданнях, переживаннях та відчутті дискомфорту, а також у позбавленні можливості жити повноцінним життям, реалізувати свої плани і можливості. Цю шкоду він оцінив у 6000 гривень. Рішенням Куликівського районного суду від 19 серпня 2014 року позов задоволено частково і визнано відомості висловлені 25.02.2014 року на зібранні населення «Народне віче» та 25.04.2014 року під час проведення двадцять першої сесії Куликівської районної ради [PERSON] на адресу [PERSON] такими, що не відповідають дійсності, ганьблять його честь, гідність і ділову репутацію. Зобовязано [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, поширену ним 25.02.2014 року на зібранні населення «Народне віче» та 25.04.2014 року під час проведення двадцять першої сесії Куликівської районної ради, шляхом повідомлення про ухвалене судове рішення, на найближчій сесії Куликівської районної ради після набрання рішенням суду законної сили. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 487 грн. 40 коп. судового збору та 3000 грн. витрат на правову допомогу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог [PERSON] та ухвали нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на його незаконність, неповне з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції відкинув посилання апелянта на те, що він критикував позивача, як публічну особу, дійшовши висновку про критику громадянина [PERSON] пов'язану з його особистою неприязню до останнього. Апелянт зазначає, що судом було безпідставно встановлено, що він поширював інформацію про громадянина [PERSON] в брутальній, принизливій та непристойній формі. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано стягнув з нього на користь позивача судовий збір в повному обсязі, а не в частині задоволених позовних вимог, також 3000 грн. на правову допомогу. Заслухавши суддю-доповідача, доводи відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте таким вимогам не відповідає рішення суду першої інстанції. Частково задовольняючи позовні вимоги та визнаючи відомості висвітлені 25.02.2014 року на зібранні населення „Народне віче» та 25.04.2014 року під час проведення двадцять першої сесії Куликівської районної ради [PERSON] на адресу [PERSON] такими, що не відповідають дійсності, ганьблять його честь, гідність і ділову репутацію, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що [PERSON] поширив суб'єктивну негативну інформацію та ганьбив фізичну особу [PERSON] не в зв'язку з його діяльністю, а в зв'язку з тим, що він не подобається відповідачу, ним була поширена недостовірна інформація про [PERSON] в брутальній, принизливій та непристойній формі, чим було принижено його честь, гідність та ділову репутацію, у звязку з чим позивачу заподіяно моральну шкоду у вигляді душевних страждань. Проте з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам чинного законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена на особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). По справі встановлено, що 25.02.2014 року на площі в смт. Куликівка на „Народному віче та 25.04.2014 року під час проведення двадцять першої сесії Куликівської районної ради, на якій були присутні депутати районної ради, голови сільських рад та інші запрошені громадяни, відповідач виступив з промовою, з використанням характерних для нормативної розмовної лексики слів, в якій висловлював оціночні судження щодо позивача, критикував позивача як публічну особу. Позивач є депутатом Чернігівської обласної ради 6 скликання, посадовою особою органу місцевого самоврядування, з 09.09.2013 року займає посаду радника голови обласної ради, тобто політичним діячем і межі сприйняття критики стосовно політичного діяча є ширшими, ніж стосовно приватних осіб. Згідно ст. 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, свобода вираження поглядів і отримання інформації є практично необмеженою. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а). поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б). поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в). поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г). поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону України „Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст.34 Конституції України, а також закріплене в ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства. Таким чином, апеляційний суд вважає, що виступ відповідача не може розцінюватися як поширення неправдивих відомостей, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача та завдає йому моральної шкоди, навпаки, відомості хоча і містять негативну інформацію щодо позивача [PERSON], проте поширена відповідачем інформація є оціночним судженням відповідача, вжиті відповідачем слова не є брутальними або непристойними, а також не є такими, що принижують честь і гідність позивача. Наведені вище норми матеріального права та роз'яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого дійшов висновків, які не відповідають нормам матеріального та процесуального права та обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення відшкодовуються понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Апелянтом було сплачено 243 грн. при подачі апеляційної скарги за апеляційний розгляд справи. Оскільки апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, то з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] в повернення судових витрат 243 грн.

Outcome: approved