Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В поданому до суду клопотанні представник позивача просить розглянути справу без участі представника позивача та погоджується на заочний розгляд справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, а саме повістку було вручено 21 лютого 2020 року, відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що між ПАТ „Державний ощадний банк України" та відповідачем [PERSON] 09 червня 2017 року був укладений кредитний договір, який сторони назвали договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу. 30 липня 2019 року [PERSON] подав до банку заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії. Згідно даного договору відповідач [PERSON] у період з 30 липня по 09 вересня 2019 року отримав кредит в сумі 18811 гривень 51 копійку зі сплатою відсотків у розмірі 38% річних. Обов`язковий щомісячний платіж визначений сторонами у розмірі 5% від суми заборгованості за кредитом. Розмір відсотків та обов`язкового щомісячного платежу визначений у заяві [PERSON] від 30 липня 2019 року. Вказані обставини стверджуються копіями заяв [PERSON] , виписками по картковому рахунку. Таким чином, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов`язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов`язання. Згідно даного договору відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати відповідні платежі за цим договором. Сторонами було визначено, що сплата відсотків здійснюється щомісяця. Максимальний строк кредитування визначений сторонами як 22 місяці. Вказані обставини стверджуються копією повідомлення про умови кредитування. Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, щодо оплати відсотків у встановлений договором строк та не повернув позивачу основний борг в сумі 18811 гривень 51 копійку, не сплатив заборгованість по відсотках в сумі 2899 гривень 81 копійка. За несвоєчасне погашення кредиту та сплату відсотків на підставі ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути 3% річних від простроченої суми, що становить 55 гривень 01 копійку. Відповідачу нараховано за період з 30 липня 2019 року по 28 грудня 2019 року пеню за несвоєчасну сплату в сумі 211 гривень 90 копійок та комісію в сумі 14 гривень 95 копійок. Згідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних від простроченої суми станом на 28 грудня 2019 року склали 55 гривень 01 копійку. Відповідачу також нараховано заборгованість за комісією в сумі 14 гривень 95 копійок. Вказані обставин стверджуються розрахунком заборгованості. Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов`язань за цим договором, порушив свої зобов`язання по поверненню суми позики за цим договором. Таким чином відповідач порушив права позивача. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовну заяву публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково і з відповідача слід стягнути на користь позивача борг в сумі 21766 гривень 33 копійки, в тому числі: основний борг в сумі 18811 гривень 51 копійки, заборгованість по відсотках за період по 28 грудня 2019 року в сумі 2899 гривень 81 копійки, три проценти річних від простроченої суми станом на 28 грудня 2019 року в сумі 55 гривень 01 копійки Суд вважає, що у стягненні з відповідача заборгованості з комісії та пені слід відмовити виходячи із наступного. Відповідно до ст.203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено кілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (ст.215 ЦК). За положеннями ч.2 ст.215 ЦК, правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із ч.ч.1, 3 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону „Про захист прав споживачів" та Закону „Про споживче кредитування", який набрав чинності 10.06.2017 року. За положеннями абз.3 ч.4 ст.11 Закону „Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у розумінні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у розумінні цього закону, є нікчемною. Згідно із цим законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пп.17 і 23 ст.1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Таким чином, умова договору про сплату комісії, яке не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону України „Про захист прав споживачів", є нікчемною. Така правова позиція закріплена у постанові ВС від 27 листопада 2019 року по справі №522/18855/16. Крім того, у повідомленні про умови кредитування зазначено, що комісія за надання кредиту, комісія за обслуговування кредиту та комісія за резервування коштів відсутні. Позивач не надав суду доказів, які б підтверджували, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір пені та порядок її нарахування. Враховуючи наведене, суд вважає, що у стягненні з відповідача комісії та пені слід відмовити. Така правова позиція закріплена у постанові ВСУ від 6 вересня 2017 року по справі №531/648/15-ц. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 2080 гривень 31 копійку в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Вказані вище обставини стверджуються взаємним зв`язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Згідно до пункту 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. ст. 509,525,526, 549,550,551,553, 554,610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial