Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

У жовтні 2014 року КП "Каховська керуюча компанія" звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], є споживачем послуг підприємства з обслуговування будинку та прибудинкової території, виконавцем яких є позивач. Однак відповідачка оплату послуг не здійснює, внаслідок чого станом на 01.10.2014 року утворилася заборгованість в сумі 2365,16 грн. Просив стягнути з [PERSON] зазначену суму боргу та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі за обставинами, викладеними в позові, просив позов задовольнити. Представник відповідачки позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення проти позову (т.1 а.с.81-84, 109-114), які підтримав у судовому засіданні. У задоволенні позову просив відмовити. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Судом з'ясовано, що відповідачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] ( т.1 а.с.116). Як вбачається з матеріалів справи, вказаний будинок та прибудинкова територія обслуговуються комунальним підприємством "Каховська керуюча компанія", яке рішенням виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області від 01.02.2012 року №30 визначене виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території (т.1 а.с.9). Правовідносини, що виникли між сторонами по наданню послуг, в тому числі права і обов'язки, порядок розрахунків, підстави і розмір відповідальності, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно з п.2 ч.1 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальними послугами є послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 5 ч.3 ст.20 вказаного Закону передбачено, що споживач зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У зв'язку з недотриманням відповідачем зазначених вимог закону по належній сплаті коштів за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території станом на 01.10.2014 року відповідачка має перед КП "Каховська керуюча компанія" заборгованість за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 2365,16 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (т.1 а.с.5). Згідно ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відповідно до вимог п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. До витрат підприємств житлово-комунального господарства на утримання будинків і прибудинкових територій, що входять до плати за утримання житла, належать витрати на виконання комплексу робіт, спрямованих на створення необхідних умов для проживання людей і забезпечення збереження жилих будівель та технічного обладнання. До цих робіт належать підготовка до весняно-літнього та осінньо-зимового періодів, прочищення димарів та газоходів, прибирання сходових кліток, прибудинкової території, освітлення місць загального ко\-ристування тощо. Виходячи з наведеного, оплату за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. Заперечуючи проти позову, представник відповідачки посилався, зокрема, на те, що позивач не є балансоутримувачем будинку, у якому мешкає відповідачка, не має права вчиняти будь-які дії щодо квартири, яка є її власністю та вимагати оплати послуг, які [PERSON] не замовляла та не отримувала, оскільки відповідний письмовий договір між сторонами не укладено, а факт надання послуг позивачем не доведено. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Разом із тим законодавче визначення терміну "балансоутримувач", дане в статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", допускає можливість існування різних ситуацій, у тому числі таких, коли багатоквартирний будинок існує, а особи, що має права та несе обов'язки балансоутримувача, немає (власники квартир балансоутримувачами бути не можуть за визначенням, а договір з будь-якою юридичною особою не укладався). Отже, якщо немає особи, якій будинок може бути переданий на баланс, попередній власник (територіальна громада та уповноважені нею юридичні особи) змушені продовжувати виконувати функції балансоутримувача. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Постановою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 28.05.2012 року у справі №2а/2113/54/2012, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2013 року рішення Каховської міської ради №355/21 від 22.12.2011 року «Про передачу комунального майна на баланс комунального підприємства «Каховська керуюча компанія», яким будинок [ADDRESS] передано на баланс позивача, визнано незаконним та скасовано (т.1 а.с.118-120, 121-124). Разом з тим, рішення виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області від 01.02.2012 року №30, яким КП «Каховська керуюча компанія» визначене виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, є чинним та слугує підставою для покладення на КП «Каховська керуюча компанія» прав та обов'язків, передбачених Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачено законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Однак, відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. На підтвердження факту надання послуг та отримання їх відповідачем матеріали справи містять відповідні акти виконаних робіт та інші документи, що свідчать про здійснення позивачем свого обов'язку перед споживачами його послуг (т.1 а.с.16-61, т.2 а.с. 3-219). Вказані обставини також підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитані у судовому засіданні. Належних і допустимих доказів на підтвердження надання позивачем послуг не в повному обсязі, невчасно або невідповідної якості представником відповідачки суду не надано. Показання свідка [PERSON] про те, що [PERSON] в 2012 році виконала певні ремонтні роботи на сходовій клітині четвертого поверху та встановила металопластикові двері на пожежному виході не спростовують факту виконання позивачем своїх обов'язків по утриманню будинку та прибудинкової території. Суд вважає, що виконання позивачкою деяких ремонтних робіт, здійснених на визначеній на власний розсуд території та відокремленій без належного узгодження частині коридору загального користування не можуть бути підставою для звільнення відповідачки від оплати наданих позивачем послуг. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача суми заборгованості за надані послуги у загальному розмірі 2365,16 грн. Відповідно до ст.ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved