Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог вказувала, що 23 листопада 2018 року на перерві біля 12 год. 45 хв. неповнолітній син відповідачки [PERSON] , учень 3 класу, штовхнув її сина [PERSON] , внаслідк чого останній впав обличчям до підлоги та розбив носа. У зв`язку з цим, син був госпіталізований у Волочиську центральну лікарню з діагнозом "посттравматичний перелом кісток носа та паттравматична носова кровотеча". Зазначає, що оскільки син відповідачки не досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність, відносно нього не було розпочато кримінальне провадження. Вказує, що внаслідок дій сина відповідачки, їй, позивачці, та її неповнолітньому синові спричинені моральні та фізичні страждання, що виразилися у сильних душевних переживаннямх, страхах, фізичному болю сина. Через заподіяні тілесні ушкодження, син [PERSON] протягом тривалого часу не міг відвідувати школу, що негативно вплинуло на його успішність. Також вона купувала ліки, сплачувала кошти на рентгенівські знімки, готовила синові дієтичну їжу, тощо. Заподіяну їй та її синові моральну шкоду вона оцінює в 7000 грн., які просить стягнути з відповідачки на її користь. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги, просить позов задовольнити в повному обсязі, просить провести заочний розгляд справи у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача. Відповідачка, яка про час, місце та дату судового засідання повідомлена належним чином відповідно до вимог ЦПК України, в судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не подала. Тому, згідно вимог ст. 280 ЦПК України, за письмовою згодою позивача суд проводить заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу положень ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. У п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв`язок між протиправною дію і негативними наслідками. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відносно нього самого, членів його сім`ї або близьких родичів, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням або ушкодженням його майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснень викладених в п.п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, згідно ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, закладу охорони здоров`я чи іншого закладу, що зобов`язаний здійснювати нагляд за нею, а також під наглядом особи, яка здійснює нагляд за малолітньою особою на підставі договору, ці заклади та особа зобов`язані відшкодувати шкоду, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо малолітня особа завдала шкоди як з вини батьків (усиновлювачів) або опікуна, так і з вини закладів або особи, що зобов`язані здійснювати нагляд за нею, батьки (усиновлювачі), опікун, такі заклади та особа зобов`язані відшкодувати шкоду у частці, яка визначена за домовленістю між ними або за рішенням суду. Судом встановлено, що матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є позивачка [PERSON] . Відповідачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Діти сторін навчаються в Завалійківській ЗОШ. 23 листопада 2018 року на перерві біля 12 год. 45 хв. неповнолітній [PERSON] , учень 3 класу Завалійківської школи, перебуваючи в приміщенні школи, на перерві під час дитячої гри штовхнув сина позивачки - [PERSON] , внаслідк чого він впав обличчям до підлоги та отримав пошкодження носа. Згідно з даними медичної довідки від 04.12.2018 року № 917, виданої Волочиською районною центральною лікарнею, у [PERSON] виявлено посттравматичний перелом кісток носа та паттравматична носова кровотеча, йому рекомендовано довготривале лікування. З приводу дій неповнолітнього [PERSON] , через які травмувався син позивачки, остання 24.11.2018 року звернулася в поліцію з заявою та просила притягнути до адміністративної відповідальності за неналежне виховання сина батьків [PERSON] . Від підтримання приватного обвинувачення та проходження судово-медичної експертизи щодо отримання її сином тілесних ушкоджень, [PERSON] відмовилася, про що написала письмову заяву від 24.11.2018 року. Заяву позивачки було розглянуто інспектором ювенальної поліції СП Волочиського ВП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області Козловською О.С., яка за результатами перевірки 21 грудня 2018 року склала відповідний висновок. Із змісту даного висновку вбачається, що обставини травмування неповнолітнього [PERSON] внаслідок дій неповнолітнього [PERSON] знайшли своє підтвердження, тому інспектор прийшов до висновку про необхідність притягнення до адміністративної відповідальності батьків неповнолітнього [PERSON] та провести профілактично-виховну бесіду із неповнолітнім [PERSON] . Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі матеріалами перевірки за зверненням [PERSON] , зареєстрованим в журналі ЄО № 4858, а саме: паспортами сторін, свідоцтвами про народження їхніх неповнолітніх дітей, рапортом інспектора поліції Дрозда Д.В. від 24.11.2018 року, розпискою [PERSON] , протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 24.11.2018 року, письмовими поясненнями неповнолітньго [PERSON] та його матері [PERSON] , неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , директора Завалійківської ЗОШ Мотилевського А.В. , рапортом інспектора Козловської О.С. від 21.12.2018 року про те, що нею проведено профілактичну бесіду з неповнолітнім [PERSON] , 2010 року народження, щодо протиправної поведінки. Допитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] , 2006 року народження, пояснила, що її рідний брат [PERSON] , перебуваючи в школі отримав ушкодження носа, а саме впав на підлогу через те, що його штохнув [PERSON] . У зв`язку з цим, брат перебував на стаціонарному лікуванні та пропустив заняття в школі. В судовому засіданні свідок [PERSON] , вчитель початкових класів Завалійківської ЗОШ, підтвердила обставини про те, що учень 2 класу [PERSON] в приміщенні школи під час перерви та гри учнів в коридорі школи, отримав ушкодження носа у зв`язку з тим, що його штовхнув до підлоги [PERSON] В подальшому, [PERSON] з приводу отриманих ушкоджень лежав в лікарні, вчителі та учні школи зібрали кошти на його лікування, які були передані його матері, позивачці по справі. Оцінюючи зібрані по справ докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт, що діями малолітнього [PERSON] , який є сином відповідачки, неповнолітньому [PERSON] було заподіяно моральну шкоду, яка полягала в моральних стражданнях, пов`язаних із ушкодженням здоров`я, в порушенні його нормальних життєвих зв`язків через неможливість певний час вести активний спосіб життя та відвідувати школу, а також в душевних стражданнях, які зазнала його мати - позивачка [PERSON] у зв`язку з протиправною поведінкою відносно сина, тому моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок матері винної особи відповідно до вимог ст. ст. 1167, 1178 ЦК України. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи та ступінь вини заподіювача - малолітнього [PERSON] , який діяв необережно під час гри, відсутність доказів щодо терміну лікування неповнолітнього [PERSON] та відомостей про кількість пропущених занять в школі та погіршення його успішності, позов підлягає задоволенню частково у сумі 4000 грн., що буде відповідати принципу розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги, що позивачкою не пред`являлися позовні вимоги до інших осіб, в тому числі і до навчального закладу, де був травмований син позивачки, а також те, що основний обов`язок по вихованню дитини покладається саме на батьків.

Outcome: partial