Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до Лохвицького районного суду Полтавської області з даною позовною заявою, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що [INFO] року померла їх мати [PERSON], залишивши в спадок за заповітом житловий будинок з допоміжними господарчими побудовами, що знаходиться в [ADDRESS]. Заповіт від імені спадкодавця посвідчувався 04.06.2015 року Корсунівською сільською радою Лохвицького району за реєстром № 16 на все майно на користь сина - [PERSON] та на користь дочки - [PERSON]. При зверненні до Першої лохвицької державної нотаріальної контори з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями їм нотаріусом було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно. Тому позивачі були змушені звернутися до суду, так як не має можливості нотаріально оформити своє право власності на спадковий будинок. Позивачі в судове засідання не з`явились, але направили заяву в якій просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача Корсунівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області в судове засідання не з'явився, але надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Третя особа - нотаріус Першої лохвицької державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилася, але надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ознайомившись із матеріалами цивільної справи, дослідивши та давши оцінку доказам по справі суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], свідоцтво про смерть від 09.08.2017 року, видане виконавчим комітетом Корсунівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, актовий запис № 13 ( а. с. 25). За життя [PERSON] склала заповіт, який посвідчувався 04.06.2015 року секретарем виконавчого комітету Корсунівської сільської ради Лохвицького району за реєстром № 16 на все майно на користь сина - [PERSON] та на користь дочки - [PERSON] ( а. с. 4). Після її смерті залишилось спадкове майно в склад якого входить житловий будинок з допоміжними господарчими побудовами, що в [ADDRESS]. У відповідності до ст. 1270 ЦК України позивачі прийняли спадщину після смерті [PERSON], подавши відповідну заяву до нотаріуса. 19.10.2017 року заведена спадкова справа за № 346/2017, заповіт від імені спадкодавця посвідчувався 04.06.2015 року Корсунівською сільською радою Лохвицького району за реєстром № 16 на все майно на користь сина - [PERSON] та на користь дочки - [PERSON], що вбачається з відповіді № 544/01-09 Першої лохвицької ДНК від 24.04.2018 року ( а. с. 34-36). Першою лохвицькою державною нотаріальною конторою позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після померлої, так як відсутні правовстановлюючі документи на будинок з допоміжними господарськими прибудовами, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Першої лохвицької державної нотаріальної контори № 369/02-31 від 19.03.2018 року ( а. с. 4 ). Спадкодавець [PERSON], [INFO], дійсно була зареєстрована та проживала в будинку, що належить [PERSON], який помер [INFO] року в [ADDRESS], з часу побудови будинку 1959 року і по день смерті [INFO] року. На день смерті [PERSON] в будинку ніхто не був зареєстрований та не проживав, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Корсунівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області № 126 від 23.03.2018 року (а.с.8). Відповідно до довідки про стан будинку наданої Корсунівською сільською радою Лохвицького району № 127 від 23.03.2018 року, вбачається, що згідно Погосподарської книги № 2, будинок, який належить померлому [INFO] року [PERSON] і знаходиться в [ADDRESS], побудований в 1959 році, придатний для проживання, в аварійному стані не перебуває. До будинку підведено природний газ, електропостачання. Померлий [PERSON] з питанням про оформлення права власності на житловий будинок до виконкому Корсунівської сільської ради не звертався. Відповідно, рішення про оформлення права власності на даний житловий будинок виконкомом Корсунівської сільської ради не приймалось ( а.с. 7, 27). На час будівництва будинку правовстановлюючі документи на будинки в сільській місцевості не виготовлялись та за життя спадкодавець оформити не встиг належним чином спадкове майно. У відповідності листа № 12/5-126 від 23.03.1999 р. Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, що обєкти збудовані до 05 серпня 1992 року тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. Відповідно до довідки № 5 від 23.01.2017 року, наданої КП "Лубенське МБТІ", вбачається, що на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], право власності не зареєстроване ( а. с.5). Так, в узагальненні ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» з даного питання зазначено наступне. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966, яка була чинною до 13.12.1995, реєстрації підлягали усі будинки і домоволодіння, які були закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі документів, що підтверджують право власності. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалось в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання Постанови Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права, а записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до даних Технічного паспорту станом на 21.01.2017 року, виготовленого ТОВ "Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне" вбачається, що до складу об"єкту входить: А-1 житловий будинок ( глинобит обл.цеглою ) загальною площею 50,3 мІ, житловою площею 20,3 мІ, Б - погріб з шийкою (цегла керамічна), В - сарай (черепашник обл.цеглою), Г - сарай ( дерево/цегла), Д - сарай ( цегла керамічна), д- прибудова ( цегла керамічна), Е- вбиральня (дошки), № 1 - огорожа ( мет.сітка), № 2 - хвіртка (метал), № 3 - ворота (метал), № 4 - колодязь питний ( цем.кільця). З наданої експлікації вбачається, що усі ці об"єкти будівництва були побудовані в період з 1959-1990 рік ( а. с. 15-18). Згідно ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1268 ЦК України [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями за заповітом на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] є законними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved