Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про скасування розпорядження щодо зняття з квартирного обліку. Обгрунтовуючи вимоги тим, що вони проживають з 2008 року за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира складається з 2 кімнат жилою площею 37,5 кв.м., в якій зареєстровані 3 особи: [PERSON], [PERSON], мати позивача [PERSON], 1941 р.н. Згідно розпорядження Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.05.2008 №763 [PERSON] сім'єю з 2 осіб ([PERSON] та [PERSON]) взято на квартирний облік за місцем проживання у списках позачергового забезпечення житлом для осіб з інвалідністю внаслідок війни, інтернаціоналістів. Однак, листом від 04.09.2018 №107-23/6202 Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація повідомила про їх зняття з квартирного обліку на підставі розпорядження від 27.08.2018 №478 у зв'язку з поліпшенням житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. Вважаючи вказане розпорядження незаконним та таким, що видане з порушенням вимог чинного законодавства, що призвело до порушення законних прав позивачів на поліпшення житлових умов як інваліда війни такі звернулися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити з підстав у ньому викладених. Додатково пояснив, що відповідачем враховано отримання в дар його сином [PERSON] 1/2 частки однокімнатної квартири [ADDRESS], в якій зареєстрована та проживає мати сина [PERSON], проте не врахувано, що така обставина не може вважатися поліпшенням житлових умов, оскільки 1/2 частка вказаної квартири не може вважатися окремою кімнатою. До того така квартира, є однокімнатною, її жила площа становить 18,4 кв.м., тобто у разі проживання мати і сина разом, на кожного з них припадає по 9,2 кв.м. жилої площі, норма, що є нижчою за встановлену законодавством норму забезпеченості громадян житловою площею на одну особу. Крім того, таке спільне проживання митері та сина є неможливим в силу підпункту 7 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, оскільки такі є особами протилежної статті, а тому не можуть разом проживати в одній кімнаті. Крім того, навіть при врахуванні жилої площі 9,2 кв.м., яка належить на праві приватної власності сину [PERSON] і жилу площу квартири [ADDRESS], вказана квартира [ADDRESS] не стане трикімнатною, а залишається двокімнатною, в якій проживає, ще його мати та син, тоді як його повинні забезпечити окремою кімнатою для проживання в силу здоров"я, у зв'язку з чим вважає, що підстави перебування родини [PERSON] на квартирному обліку та надання іншого жилого приміщення залишаються актуальними. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про розгляд справи належним чином повідомлений, направив суду письмову заяву про розгляд такої без його участі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити, посилаючись на їх необгрунтованість. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши надані суду докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке. Згідно із ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). ' Статтею 8 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 15 ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті: здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов (частина перша статті 36), а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях (стаття 41), затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов (стаття 39). Статтею 34 ЖК України передбачено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, зокрема, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Згідно зі ст. 38 ЖК України порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства. Відповідно до положень п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, у тому числі: які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров'я УРСР (підпункт 3); які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім'ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати (підпункт 7). Приписами пункту 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР передбачено, що громадяни перебувають на квартирному обліку до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті. Так, громадяни знімаються з квартирного обліку у випадках, у тому числі поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення (пункт 1). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], 1962 р.н. разом з сім'єю з 2 осіб: позивач та його син [PERSON], 1991 р.н., проживають з 2008 року за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира складається з 2 кімнат жилою площею 37,5 кв.м., в якій зареєстровані 3 особи: [PERSON], [PERSON], мати [PERSON] р.н. Згідно розпорядження Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.05.2008 №763 відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 № 470 (далі - Правила) та враховуючи пропозиції громадської комісії з житлових питань (протокол №8 від 08 травня 2008 року) [PERSON] сім'єю з 2 осіб ([PERSON] та [PERSON]) взято на квартирний облік за місцем проживання у списках позачергового забезпечення житлом для осіб з інвалідністю внаслідок війни, інтернаціоналістів на підставі пп. 3 та 7 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР . Згідно висновку медичної комісії від 28.03.2006 встановлено, що [PERSON] хворіє на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, які входять до Переліку хронічних захворювань, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я УРСР від 08.02.1985 №52. Також, відповідно до вказаного медичного висновку позивач [PERSON] по стану здоров'я не може проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї, у тому числі в ізольованій квартирі. Медичний висновок від 28.03.2006 виданий [PERSON] безстроково. Тобто позивач [PERSON] є особою, яка за станом здоров'я потребує окрему кімнату для проживання. Тоді як, згідно розпорядження Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.08.2018 року за № 478 "Про квартирний облік громадян, які проживають у Святошинському районі м. Києва" а саме п.п. 5.3, п.5 [PERSON] сім"єю 2 осіб: знято з квартирного обліку з підстав забезпечення жилою площею згідно норм підпункту 1 пункту 26 Правил. Так, згідно пункту 26 вказаних Правил громадяни знімаються з квартирного обліку у випадках: поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави, тоді як зняття з квартирного обліку [PERSON]. з сім"єю 2 осіб відбулося з підстав забезпечення жилою площею згідно норм підпункту 1 пункту 26 Правил. При вирішенні даної справи встановлно, що підставою для висновку про забезпечення позивачів жилою площею згідно норм підпункту 1 пункту 26 Правил став факт дарування сину [PERSON]- [PERSON] 1/2 частки однокімнатної квартири [ADDRESS], в якій зареєстрована та проживає мати сина [PERSON] Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 кв.м жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункту. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, що і було зроблено Святошинською районною в м. Києві державною адміністрацією шляхом додавання жилої площі квартири [ADDRESS], жилою площею 37,5 кв.м. в якій проживають позивачі та подарованої позивачу [PERSON] 1/2 частки однокімнатної квартири [ADDRESS], (37,5 + 9,2 : 3 особи = 15,56 кв.м на одну особу, що є більшим від максимальної норми 13,65 кв.м. у зв"язку із чим і були зняті позивачі з черги згідно відповідного розпорядження від 27.08.2018 року. Проте, таке розпорядження, суд вважає незаконним, оскільки таке порушує права позивачів на поліпшення житлових умов, помилково вважаючи, що відбулося поліпшення їх житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. Так, згідно висновку медичної комісії від 28.03.2006 - [PERSON] хворіє на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, які входять до Переліку хронічних захворювань, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я УРСР від 08.02.1985 №52. Також, відповідно до вказаного медичного висновку позивач [PERSON] по стану здоров'я не може проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї, у тому числі в ізольованій квартирі. Тобто позивач [PERSON] є особою, яка за станом здоров'я потребує окрему кімнату для проживання. Коли [PERSON] такої окремої кімнати для проживання, як не мав так і не має наразі фактично. Факт дарунку 1/ 2 частки квартири сину [PERSON] - [PERSON] ніяким чином не поліпшив умови проживання саме [PERSON], який за своїм станом здоров"я потребує окремої кімнати для проживання. Встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 05.06.2011 сину [PERSON] - [PERSON] його мати (колишня дружина [PERSON].) подарувала 1/2 частину однокімнатної квартири [ADDRESS], в якій вона зареєстрована та проживає. Як передбачено статтею 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. При передачі громадянам житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі. Поряд з цим, відповідно до п. 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. При цьому, враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. Беручи до уваги вказану квартиру [ADDRESS], на яку посилається відповідач як на підставу поліпшення житлових умов родини позивача, вбачається, що така є однокімнатною, жила площа становить 18,4 кв.м., тобто у разі проживання мати і сина разом, на кожного з них припадає по 9,2 кв.м. жилої площі, норма, що є нижчою за встановлену законодавством норму забезпеченості громадян житловою площею на одну особу. Додавання такого розміру житлової площі до норми для житлової площі [PERSON] також є необгрунтованим, оскільки той до такої не має жодного віднощення, оскільки така 1/2 частина зазначеної вище квартири належить виключно [PERSON] Крім того, навіть при врахуванні жилої площі 9,2 кв.м., яка належить на праві приватної власності сину [PERSON] і жилу площу квартири [ADDRESS], вказана квартира [ADDRESS] не стане трикімнатною, а залишається двокімнатною, у зв'язку з чим підстави перебування родини [PERSON] на квартирному обліку та надання іншого жилого приміщення залишаються актуальними. Також, враховуються положення п. 52 Правил відповідно до яких при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі старшими за 9 років, крім подружжя, а також особами, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим вони не можуть проживати в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. В даному випадку вбачається, що у двокімнатній квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з членами своєї сім'ї, який за медичним висновком хворіє та не може проживати в одній кімнаті з іншими особами, в іншому випадку, мати та син, які є особами різної статі старшими за 9 років, що також не дозволяє проживати в одній кімнаті. Крім того, сторона відповідача дійшла висновку про поліпшення житлових умов сім"ї позивача шляхом додавання жилої площі квартири [ADDRESS], в якій вони проживають разом з жилою площею отриманою в дар одноособово позивачем [PERSON] квартирою [ADDRESS], а саме 37,5 + 9,2 : 3 особи = 15,56 кв.м на одну особу, тоді як подарована позивачу [PERSON] квартира не має ніякого відношення до прав на неї позивача [PERSON] Таким чином, на момент зняття [PERSON] з квартирного облікужитлові умови його та родини не покращилися, як того вимагають положення чинного законодавства, а тому розпорядження Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.08.2018 №478 про зняття з квартирного обліку [PERSON] та його родини прийняте без урахування усіх обставин, з огляду на що є незаконним. Отже, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved