Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПП „Парус-А" про стягнення заробітної плати, компенсації за затримку розрахунку, в якому вказала наступне. З 04.05.2011 року вона була прийнята на роботу до ПП „Парус А" на посаду головного бухгалтера по сумісництву з окладом згідно штатного розпису у розмірі 1520 грн. 22.11.2011 р. нею було подано заяву про звільнення згідно ст.38 КЗпП України. На підприємстві було запроваджено зарплатний проект з перерахуванням коштів на банківську картку. Вона неодноразово зверталася до директора підприємства з приводу перерахування їй заробітної плати на зарплатну картку, на що отримала відповідь про те, що зарплатний проект закритий. У відповідача виникла заборгованість з заробітної плати за 2011 рік у розмірі 1655,19 грн. Крім того, на думку позивача, відповідач повинен сплатити їй компенсацію за затримку у виплаті заробітної плати із розрахунку 82,47 грн. за кожен день затримки виплати. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1655,19 грн. та компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку - 82,47 грн. за кожен день прострочення виплати заробітної плати. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача проти позову частково заперечує, пояснивши що дійсно позивачка працювала на ПП „Парус-А" бухгалтером за сумісництвом, у зв"язку з закриттям підприємством зарплатного проекту, позивачу запропоновано отримати грошові кошти у розмірі 1655 грн.19 коп. особисто через касу підприємства, однак позивач не бажає отримати кошти у такому розмірі, а бажає отримати компенсацію за затримку в виплаті заробітної плати. Також вважає, що строк звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки позивачем пропущений, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню частково у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 04.05.2011 року працювала головним бухгалтером ПП „Парус-А" за сумісництвом. Даний факт не заперечувався сторонами по справі. 13.07.2012 року на адресу відповідача надійшло письмове звернення позивача від 20.06.2012 року про перерахування на її картковий рахунок суми заробітної плати у розмірі 1655,19 грн. 13.07.2012 р. на адресу позивача був направлений лист відповідача про те, що зарплатний проект по підприємству у банку закрито, нараховані їй розрахункові суми депоновано та вона може їх отримати на підприємстві. Згідно з відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів період з 01.01.2011 по 31.12.2011 р.р. датою звільнення з ПП „Парус-А" зазначено - 30.11.2011 року. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошову виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положеннями ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України "Про оплату праці" передбачені порядок та умови виплати заробітної плати. За змістом ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 року положення ч. 1 ст. 233 КЗпП Україниу взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, яка передбачена ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Із матеріалів справи вбачається, що 13 липня 2012 року відповідач повідомив позивача про те, що зарплатний проект по підприємству у банку закрито, нараховані їй розрахункові суми депоновано та вона може їх отримати на підприємстві, що не заперечувала у судовому засіданні позивач. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку мав місце факт затримки виплати розрахункових коштів позивачу, однак позивачем пропущений 3-х місячний строк для звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні. Матеріалами справи підтверджено, що з липня 2012 року позивач знала про те, що відповідач з нею фактично розрахувався шляхом депонування коштів, однак позивач не отримала коштів з власної ініціативи, днем фактичного розрахунку є 13 липня 2012 року, та саме з цієї дати має обраховуватися тримісячний строк, який спливає, відповідно, 13 жовтня 2012 року. Тримісячний строк для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні пропущений позивачем без будь-яких поважних причин, внаслідок чого в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 243 грн.60 коп.

Outcome: partial