Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Іллінецької міської ради Вінницької області, [PERSON] про визнання права власності на будівлі гаражів в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкоємця, про визнання права на завершення приватизації на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкоємця. Позов мотивував тим, що позивач [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] , а мати проживає в квартирі [ADDRESS] . В цьому ж будинку раніше разом з ними проживав його батько, [PERSON] , який помер [INFO] і після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з належного йому на праві власності слідуючого майна: квартири [ADDRESS] ; трьох гаражів [ADDRESS] площею 24 м.кв., [ADDRESS] площею 23 м.кв. та [ADDRESS] площею 42 м.кв., які знаходяться по [ADDRESS] та належать спадкодавцю на підставі відповідних нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу; земельної ділянки площею 0,06 га., що знаходиться по [ADDRESS] з цільовим призначення для ведення садівництва, яка рішенням 17 сесії 22 скликання Іллінецької міської ради народних депутатів від 06 лютого 1998 року була передана у приватну власність [PERSON] ; грошового вкладу в сумі 776,02 долари США, що зберігаються на поточному рахунку № [NUMBER] в Іллінецькому відділенні АТ «Райфайзен Банк Аваль». За час життя батько позивача [PERSON] 01 березня 2018 року склав заповіт, посвідчений головою Паріївської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, яким він на випадок своєї смерті все своє майно де б воно не було та з чого б не складалось, заповів позивачу [PERSON] . Після смерті батька [PERSON] позивач [PERSON] , як син померлого спадкодавця звернувся до нотаріуса в шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини, про що йому в порядку оформлення його спадкових прав приватним нотаріусом Іллінецького районного нотаріального округу Таранюком Т.Є. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29 жовтня 2018 року за яким [PERSON] набув права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , а також видано йому цим же нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30 грудня 2018 року на грошовий вклад в сумі 776,02 долари США, що зберігаються на поточному рахунку № [NUMBER] в Іллінецькому відділенні АТ «Райфайзен Банк Аваль». Крім того, свідоцтво про право власності від 29 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Таранюком Т.Є було видано його матері [PERSON] , яка є дружиною померлого спадкодавця [PERSON] про те, що їй належить 1/2 частка в квартирі [ADDRESS] , як частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, так як зверталась з відповідною заявою в нотаріус його мати, претендуючи лише на квартиру як майно у спільній сумісній власності подружжя придбане за час їхнього шлюбу. Проте набувати права власності в порядку першочерговості спадкування вона, тобто [PERSON] не може за наявності в спадковій справі заповіту та і не бажає. За таких обставин позивач [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину за заповітом на все майно спадкодавця [PERSON] . Інших спадкоємців за заповітом які б мали право претендувати на спадщину чи мали б обов`язкову долю в спадщині не має. В ході оформлення спадкових прав позивачу [PERSON] приватним нотаріусом Таранюком Т.Є. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказані три гаражі - [ADDRESS] площею 24 м.кв., [ADDRESS] площею 32 м.кв. та [ADDRESS] площею 42 м.кв., які знаходяться по [ADDRESS] та належать спадкодавцю [PERSON] на підставі відповідних нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу, а також відмовлено право спадкування на земельну ділянку площею 0,06 га., що знаходиться по [ADDRESS] з цільовим призначення для ведення садівництва, що раніше була передана у приватну власність спадкодавцю [PERSON] рішенням 17 сесії 22 скликання Іллінецької міської ради народних депутатів від 06 лютого 1998 року, про що йому вручена відповідна постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 517/02-31 від 19 грудня 2018 року з зазначенням причин відмови у вчиненні нотаріальних дій, а саме через відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку та через відсутність номерів гаражів та повної адреси їх місця розташування. Рішенням 17 сесії 22 скликання Іллінецької міської ради народних депутатів від 06 лютого 1998 року земельна ділянка площею 0,06 га., що знаходиться по [ADDRESS] передана у приватну власність [PERSON] рішенням 17 сесії 22 скликання Іллінецької міської ради народних депутатів від 06 лютого 1998 року з цільовим призначенням для ведення садівництва. За життя [PERSON] не виготовив відповідного правовстановлюючого документа на земельну ділянку, так як помер, тому позивач звернувся до суду із даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити та розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача Іллінецької міської ради Вінницької області подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги міська рада визнає, проти їх задоволення не заперечує та просить проводити розгляд справи у відсутність представника ради. Відповідач [PERSON] не з`явилась, проте подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення та просить розглянути справу за її відсутності. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Згідно з ч. ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні та задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6). Як видно з копії свідоцтва про народження позивача [PERSON] (а.с.7) його батьками записані: батько [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11) [PERSON] уклав шлюб з відповідачем по справі [PERSON] (після шлюбу [PERSON] ). На день смерті [PERSON] мав у власності гараж загальною площею 23 кв.м, розташований по [ADDRESS] , що належав йому відповідно до договору купівлі-продажу гаража (а.с.18) від 29 січня 1998 року; гараж площею 42 м.кв., який знаходиться по [ADDRESS] , що належав йому відповідно до договору купівлі-продажу гаража (а.с.21) від 05 листопада 1998 року; та гараж площею 24 м.кв., який знаходиться по [ADDRESS] , що належав йому відповідно до договору купівлі-продажу гаража (а.с.24) від 03 травня 1994 року. Відповідно до рішення Іллінецької міської ради від 20 лютого 2020 року(а.с.17) присвоїно поштові адреси земельним ділянкам та гаражам, що по [ADDRESS] : гараж [ADDRESS] площею 24 кв.м, гараж [ADDRESS] площею 23 кв.м, гарааж [ADDRESS] площею 42 кв.м. Відповідно до копії рішення Іллінецької міської ради про передачу земельних ділянок у приватну власність від 06 лютого 1998 року (а.с.28) земельна ділянка площею 0,06 га надана [PERSON] у приватну власність та підтверджується довідкою Іллінецької міської ради від 29.10.2018 №478 (а.с.27) розташована за адресою [ADDRESS] . Відповідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як видно з копії заповіту, засвідченого головою сільської ради Паріївської сільської ради Г.М. Притулою від 01 березня 2018 року(а.с.8), [PERSON] заповів своєму синові [PERSON] все своє майно. Згідно із статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. Як вбачається з матеріалів цивільної справи позивач [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.9-10) та видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.12-14), проте 19 грудня 2018 року приватним нотаріусом Іллінецького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюком Т.Є. позивачу надано постанову про відмову у чиненні нотаріальних дій Вих №517/02-31 (а.с.15) та відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на гаражі, належному померлому, оскільки у нього відсутні документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку та через відсутність номерів гаражів та повної адреси їх місця розташування. Спадкодавцем за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації вищевказаних земельних ділянок. Рішенням 17 сесії 22 скликання Іллінецької міської ради народних депутатів від 06 лютого 1998 року (а.с.28) земельна ділянка площею 0,06 га., що знаходиться по [ADDRESS] передана у приватну власність [PERSON] рішенням 17 сесії 22 скликання Іллінецької міської ради народних депутатів від 06 лютого 1998 року з цільовим призначенням для ведення садівництва. Зазначене рішення про приватизацію земельної ділянки прийнято в період чинності Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок». Згідно із статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. За статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243 св. 18 зазначив, що: «Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139- V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-V1). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України).» Згідно п.7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи вищевикладене, а також повне визнання позовних вимог відповідачами, вважаю, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати право власності на майно, а саме три гаражі, та визнати за позивачем право на завершення приватизації на земельну ділянку площею 0,06 га в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Судовий збір залишити за позивачем. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого нею судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved