Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

06.08.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь" про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, який просить стягнути на свою користь, відповідно до ст. ст. 173, 237-1 КЗпП України, з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь", одноразово, в рахунок компенсації моральної шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання, суму у розмірі 60 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з19.03.1986 року до 10.07.2017 року він перебував у трудових стосунках із ПАТ „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь", де з 19.03.1986 року по 12.11.1990 року працював помічником машиніста залізничного цеху, з 13.11.1990 року працював машиністом локомотива цього ж цеху, з 01.01.1999 року по день звільнення - 10.07.2017 року працював на посаді машиніста тепловозу залізничного цеху підприємства. Загальний стаж роботи на підприємстві складає понад 31 рік. Відповідно до медичного висновку, виданого на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії Криворізького Українського Наукового - дослідного інституту промислової медицини від 10.01.2018 року № 18, позивачу було встановлено професійне захворювання. За даними інформаційної довідки про умови праці, складеної Головного Управління Держпраці у Запорізькій області від 18.10.2017 року № 08/03.2-11/6481 підтверджено працю [PERSON] у шкідливих умовах, що за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці відноситься до ІІІ класу 3 ступеню відповідно до ГПК № 4137-86. У зв`язку з чим Криворізьким Українським Науково - дослідним інститутом промислової медицини встановлено зв`язок захворювання позивача із роботою у шкідливих та небезпечних умовах праці на підприємстві відповідача. Первинним висновком ОМСЕК № 1 від 26.02.2018 року [PERSON] вперше визнано особою з інвалідністю третьої групи з втратою 60% працездатності зі строком перегляду 01.03.2020 року. В подальшому медичним висновком ОМСЕК № 1 від 10.02.2020 року позивачу підтверджено процент втрати професійної працездатності в розмірі 60% та третю групу інвалідності без строку перегляду. Також рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування у профпатолога, пульмонолога, невролога, сімейного лікаря, санаторно-курортне лікування за наявності ф.070/у. Відповідно до Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09.02.2018 року, складеного Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області причинами виникнення професійного захворювання визначено наявність на робочому місці машиніста тепловоза цеху експлуатації управління залізничного транспорту ПАТ «Запоріжсталь» [PERSON] шкідливих виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів, а саме: кремній діоксид кристалічний- 2-10 % у концентрації 14,6-24,0 мг/м3, при ГДК-4,0 мг/м3, вуглецю оксиду у концентрації 10,1-24,0 мг/м3, при ГДК-20,0 мг/м3, азоту діоксиду у концентрації 0,9-2,44 мг/м3, при ГДК-2,0 мг/м3, заліза оксиду у концентрації 10,5мг/м3, при ГДК-6,0 мг/м3, при ГДК-6,0 мг/м3,марганцю оксидів у концентрації 0,14-0,39 мг/м3, при ГДК - 0,3 мг/м3, загальної вібрації з еквівалентним рівнем 100,8-104,0 дБ, при ГДР- 101 дБ. Позивач посилається на те, що внаслідок професійного захворювання він вимушений протягом тривалого часу проходити амбулаторне та стаціонарне лікування, що впливає на можливість вести звичайний спосіб життя. Крім того, зазначає, що внаслідок захворювання крім фізичного болю він постійно страждає і морально. Моральна шкода, завдана позивачу в результаті професійного захворювання, є сукупністю моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками, як фізичні страждання, пов`язані з перенесенням сильного і виснажливого фізичного болю, моральні переживання за подальший стан свого здоров`я, душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям приниження від отримання статусу особи з інвалідністю, що призводить до фізичних й соціальних обмежень, переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності, оскільки відсутня можливість розпоряджатися своїм часом на власний розсуд, а вимушений по декілька разів на рік проходити тривалий курс лікування; переживання, пов`язані з обмеженнями у можливості виконувати звичайні повсякденні обов`язки, приділяти необхідну увагу своїм рідним та близьким, виконувати елементарну роботу у побуті. У зв`язку із чим позивач постійно відчуває себе у стані стресу, що негативно відобразилось на його житті. Оскільки, зазначені моральні переживання та страждання є наслідком винної поведінки відповідача, який не забезпечив [PERSON] належних умов праці просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на його користь як відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті професійного захворювання 60 000 гривень, без оподаткування. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2020 року позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) сторін. Також цією ухвалою встановлено учасникам процесу строки для подання заяв по суті справи. 10.09.2020 року відповідачем Публічним акціонерним товариством Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь" надано відзив на позов, відповідно до якого останнє вважає, що позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між спричиненою йому моральною шкодою та діями або бездіяльністю відповідача. Так, при прийомі на роботу позивач був обізнаний про наявність шкідливих факторів на його робочому місці та добровільно погодився на виконання дорученої роботи з урахуванням наявних небезпечних факторів. При цьому за час роботи на підприємстві позивач кожного року проходив обов`язковий періодичний медичний огляд під час якого будь-яких скарг на стан здоров`я не висловлював, про невідповідність результатів медичних висновків стану його здоров`я не повідомляв. В свою чергу, позивач самостійно проходив лікування у іншому медичному закладі та свідомо приховував наявність ознак початкової стадії професійного захворювання, що згодом призвело до втрати ним працездатності. Зазначає, що позивачем не надано жодного доказу отримання моральної шкоди, спричиненої саме діями чи бездіяльністю відповідача. Крім того, визначений позивачем розмір моральної шкоди не має належного обґрунтування та визначається лише на підставах того, що відповідач має можливість сплати зазначену суму. Посилаючи на зазначені обставини, вважає позовну заява необґрунтованою та безпідставною, а позовні вимоги, з урахуванням фактичних обставин справи такими, що не підлягають задоволенню. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2020 року відповідно до ст. 245 ЦПК України продовжено процесуальний строк розгляду справи за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, у порядку спрощеного позовного провадження до шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. 18.09.2020 року позивачем надано відповідь на відзив відповідно до якого вважає викладені аргументи відповідача такими, що не відповідають нормам матеріального права, та грубо порушують їх. Позивач підтримує позовні вимоги, наполягає на задоволені позову у повному обсязі. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 19.03.201986 року до 06.07.1987 року працював помічником машиніста локомотиву залізничного цеху Запорізького металургійного комбінату "Запоріжсталь", з 07.07.1987 по 31.12.1998 року працював в цеху експлуатації і ремонту рухового складу Запорізького металургійного комбінату "Запоріжсталь" помічником машиніста локомотиву, з 01.01.1999 року по 10.07.2017 року працював машиністом тепловозу ПАТ Запорізького металургійного комбінату "Запоріжсталь" та був звільнений з підстав ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується наказом (розпорядженням) № 326 про прийом на роботу від 19.03.1986 року та наказом (розпорядженням) № 794 щодо припинення трудового договору від 11.07.2017 року. За даними інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) Головного Управління Держпраці у Запорізькій області № 08/03.2-11/6481 від 18.10.207 р. підтверджено працю позивача з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, та визнано, що при виконанні робіт машиніст тепловозу цеху експлуатації та ремонту рухомого составу Управління залізничного транспорту ПАТ «Запоріжсталь» підпадає впливу факторів промислової середи та трудового процесу, умови та характер праці якого відносяться до 3 ступеню ІІІ класу згідно з ГКП № 4137/86, а робоче місце за умовами праці слід вважати з несприятливими умовами . Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 10.01.2018 року № 18, [PERSON] було встановлено вперше професійне захворювання за діагнозами: хронічне обстуктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН- першого - другого ступеня. Вібраційна хвороба першої - другої стадії від загальної вібрації з церебрально-периферичної ангіодистонічним синдромом, ускладнений гіпертонічною хворобою другого ступеня, у поєднанні з полірадикулярним синдромом (L5, S1,C6,C7), двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей. Підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань є дані клінічного обстеження, а саме: інформаційна довідка про умови праці №08/03.2-24/6481 від18.10.2017 р., згідно якої [PERSON] підлягав впливу: пилу, концентрація якого перевищувала граничнодопустимі рівні та хімічних речовин; мікроклимату, загальної вібрації ; важкості праці, стаж роботи в шкідливих умовах праці - 26 років 8 місяців. Відповідно до акту розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання за формою П-4, складеного підприємством 06 лютого 2018 р., та затвердженого Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, причиною професійного захворювання [PERSON] є наявність на робочому місці машиніста тепловозу цеху експлуатації управління залізничного транспорту ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів, а саме: пилу з вмістом кремнію діоксиду кристлічного 2-10% у концентрації 14,6-24,0 мг/м3,при ГДК - 4,0 мг/м3, вуглецю оксиду у концентрації 10,1-24,0 мг/м3, при ГДК - 20,0 мг/м3, азоту діоксиду у концентрації 0,9-2,44 мг/м3, при ГДК - 2,0 мг/м3, заліза оксиду у концентрації 10,5 мг/м3, при ГДК-6,0 мг/м3, марганцю оксидів у концентрації 0,14-0, 39 мг/м3, при ГДК - 0,3 мг/м3, загальної вібрації з еквівалентним рівнем 100,8-104,0 дБ, при ГДР - 101 дБ. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної серії [NUMBER] від 26.02.2018 р. позивача первинно оглянуто та встановлено втрату 60% працездатності із встановленням строку перегляду - 01.03.2020 року. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної серії [NUMBER] від 10.02.2020 р. позивача повторно оглянуто та встановлено втрату 60% працездатності без строку переогляду. Також рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування за рекомендацією лікаря профпатолога, невролога, пульмонолога, сімейного лікаря та санаторно-курортне лікування за наявності ф.070/у. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч.8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у редакції, що набрала чинності з 01 січня 2015 року, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою частина четверта статті 14 Закону (1105-14). Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Статею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслiдок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку iз знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також дiлової репутацiї фiзичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, iншим майном або в iнший спосiб. Розмiр грошового вiдшкодування моральної шкоди визначається судом залежно вiд характеру правопорушення, глибини фiзичних та душевних страждань, погiршення здiбностей потерпiлого або позбавлення його можливостi їх реалiзацiї, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є пiдставою для вiдшкодування, а також з урахуванням iнших обставин, якi мають iстотне значення. При визначеннi розмiру вiдшкодування враховуються вимоги розумностi i справедливостi. Відповідно до норм ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.13 вищевказаної постанови, згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя i здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави. У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення». Оцінивши обставини справи та надані учасниками справи докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, внаслідок наявності на робочому місці особливо шкідливих та особливо небезпечних факторів, які значно перевищували гранично допустимі норми, отримала професійне захворювання та зазнав втрату професійної працездатності у 60% безстроково, що на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв`язку з порушенням життєвих зв`язків, постійним фізичним болем, що пов`язаний з професійним захворюванням та наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, що стали наслідком захворювання, яке викликає моральні страждання із-за неможливості виконувати певний фізичний труд, він позбавлений в повній мірі реалізації свого права на труд, заробляти достатні гроші для утримання родини, пов`язаних з тим, що позивач в силу своїх хвороб переживає за подальший стан свого здоров`я, яке вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано тяжкість і характер завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступінь втрати його професійної працездатності, який складає 60%, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, рівень фізичного болю під час її заподіяння, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди [PERSON] та достатньою сатисфакцією зазначених ним моральних страждань є 40000 гривень. Відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial