Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно у порядку спадкування, мотивуючи його тим, що він являється сином померлого [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті батька позивача залишилась спадщина у вигляді 47\\75 частини житлового будинку по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 28.01.1986 р. Позивач звернувся до нотаріуса з запізненням тому, що він був зареєстрованим за місцем відкриття спадщини та місцем знаходження самого спадкоємного майна, але йому стало відомо що батько знявся з паспортної реєстрації без його відому і був зареєстрованим у іншому місці. Позивач проживав окремо від матері та перебував з нею у розірваному шлюбі, тому спершу позивач не знав про його смерть. А коли дізнався то звернувся до нотаріальної контори отримавши відмову від нотаріуса щодо пропущеного строку на прийняття спадщини. Позивач звернуся до суду з позовом про надання йому додаткового строку на прийняття спадщини. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 03.09.2015 р., позивачу було надано додатковий строк на прийняття спадщини. Позивач звернувся у встановлений законом строк та порядку для сприйняття спадщини до Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого батька, [PERSON] . Згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій позивач отримав відмову від нотаріуса у оформленні даної спадщини у нотаріуса. Позивачу було рекомендовано звернутися до суду про оспорювання свого права на спадщину за законом, а саме, на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач бажає взнати за собою право на спадщину за законом після свого померлого батька [PERSON] на 47\\75 частину буд [ADDRESS] . Не даний житловий будинок у позивача мається технічний паспорт. Також, зроблено звіт від 16.03.2018 р. про проведення незалежної оцінки для визначення ринкової вартості, яка складає 54 072 грн., а оспорюваної частини, складає 33 885 грн.. Земельна ділянка, на якій розташовано будинок, не приватизована, про що мається довідка з держкомзему від 19.06.2017 р. за № 82\\176. В судове засідання позивач та його представник не з"явилися, з невідомих суду причин, хоча вчасно та належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. В судове засідання відповідач не з"явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність , зазначивши, що заперечує проти задоволення позову та надала фотокопії з території де знаходилося майно на яке позивач просить визнати право власності. Згідно ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України, інших законів України, практику Верховного суду України, Верховного Суду. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , стала власником частини будинку 28/75 на підставі договору Дарування від 16 червня 1978 року за адресою [ADDRESS] . Цей будинок точніше його частину відповідачу подарував [PERSON] . Будинок був глинятий ,та з часом прийшов до непридатності. 21 серпня 1990 року відповідно до рішення №168 Виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області «Про дозвіл будівництва жилого будинку замість старого» [PERSON] дозволено було будівництво нового жилого будинку по [ADDRESS] . 21 вересня 1990 року було видано дозвіл на проведення робіт. Термін його дії до 21 серпня 1993 року. 21 серпня 1990 року був оформлений Акт виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель. Одночасно з виносом меж земельної ділянки проведено розбивку будівель, передбачених на земельный ділянці. Межі земельної ділянки і розбивки будівель закріплені на місцевості знаками і передані забудівнику для збереження. 21 вересня 1990 року було виготовлено Проект настройки земельного участка індивідуального настройщика. 07 липня 1999 року видано Державний акт на право приватної власності на землю [PERSON] площею 0,15 га. 28 жовтня 2013 року сформовано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та присвоєно Кадастровий номер № 5324810100:50:006:0233. Рішенням виконкому Хорольської міської ради №47 від 20.02.2007 р. затверджено акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння [PERSON] 11.06.2008 року видано Свідоцтво на право власності на цілу частину нерухомого майна виконавчим комітетом Хорольської міської ради на підставі рішення Хорольської міської ради№117 від 17.04.2007 року та зареєстровано в КП «Лубенське МБТІ» 11.06.2008 року в реєстровій книзі№3 за реєстром №888. Починаючи 1984 року за частиною будинку , яка належала покійній [PERSON] яка померла [INFO] ніхто не наглядав, комунальних послуг не сплачував, непроводив ремонтних робіт, а також там ніхто не був зареєстрований. Проте , що [PERSON] став власником 47/75 частини будинку , відповідачу стало відомо лише в 2016 році, коли вона випадково отримала можливість ознайомитись зі Свідоцтвом про право на спадщину від 28 січня 1986 року виданого першою Кремечуцькою державною нотаріальною конторою . Батько позивача [PERSON] інколи з`являвся біла будинку, та заявляв, що це майно йому не потрібне, так як має квартиру в м.Кременчуці . Та за майже 35 років [PERSON] не цікавився та не проводив ніяких ремонтних робіт з частиною будинку , тому за цей час частина будинку , яка йому належала прийшла в непригодність і глиняний будинок розвалився. 27 лютого 2008 року сарай згорів по вині громадянина [PERSON] , це сусід, який необережно спалював сміття, що встановлено Актом про пожежу від 27 лютого 2008 року. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем спірного домоволодіння. Відповідно доположень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії,які несуперечать закону. Відповідно до положень ч.5 ст.12 ЦК України встановлена добросовісність дій особи, а саме поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Відповідно до положень ч. 4 ст. 390 ЦК України, добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. Згідно звіту про проведення незалежної оцінки для визначення ринкової вартості нерухомого майна від 16.03.2018 року , складеного оцінювачем [PERSON] зазначено, що при огляді об"єкта оцінки, він виявив, що житловий будинок фактично зруйнований, наявні лише залишки фундаменту, надвірні будівлі відсутні. Стан будинку - утиль. А тому можливо вважати повністю знищеним житловий будинок [ADDRESS] . Залишки будівельних матеріалів (будівельне сміття), з яких раніше складався житловий будинок ніякої економічної цінності (ринкової вартості) не мають. Існуючий житловий будинок № 33 загальною площею 25,5 кв.м . , житловою площею 16,5 кв.м. 1- но кімнатний житловий будинок з господарськими будівлями , а саме житловий будинок А-1, погріб -В, сарай - Г, вбиральня - Д, сарай ( прибудова) - Е, колодязь № 1, що знаходяться в [ADDRESS] станом на 29.12.2012 року зареєстрований за [PERSON] , що підтверджується довідкою КП " Лубенське МБТІ" від 12.07.2019 року , інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Хорольської міської ради від 11.06.2008 року. Відновити зруйнований житловий будинок за попередніми параметрами не є можливим, так як він зруйнований зовсім (нема чого відновлювати). Згідно матеріалів та фотокопій слідує, що на даний час житловий будинок зруйнований, лише ведніється фундамент , та поблизу збудований житловий будинок відповідача. Таким чином, конструктивно та по взаємному розташуванню новий будинок ніяк не пов`язаний з раніше зруйнованим будинком . Таким чином, з огляду на вищезазначені докази суд приходить до висновку, що збудований відповідачем новий житловий будинок загальною площею 25,5 кв.м., житловою площею 16,5 кв.м. 1- но кімнатний житловий будинок з господарськими будівлями , а саме житловий будинок А-1, погріб -В, сарай - Г, вбиральня - Д, сарай ( прибудова) - Е, колодязь № 1 може бути відокремлений від майна позивача по справі - житлового будинку ,який наданий часфізично знищений. Тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed