Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із вимогами про стягнення з ВАТ "Васильківський шкірзавод" заборгованості з виплати заробітної плати в сумі 2 041,42 грн. і середній заробіток за період затримки її розрахунку за період з 22 листопада 2011 року до 01 травня 2014 року в розмірі 79 289,04 грн. Вказуючи на те, що починаючи з листопада 2006 року вона перебувала у трудових відносинах з ВАТ „Васильківський шкірзавод", працюючи на посаді інспектора з кадрів. 21 листопада 2011 року Наказом № 91-К її було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із ліквідацією підприємства. 22 серпня 2011 року Постановою Господарського суду Київської області призначено ліквідатором банкрута ВАТ „Васильківський шкірзавод" арбітражного керуючого [PERSON], за довідкою якого від 24 квітня 2014 року розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] перед датою звільнення складав 130,84 грн. [PERSON] посилаючись на те, що розмір заборгованості по її заробітній платі, за листопад 2011 року становить 2041,42 грн., а заборгованість середнього заробітку за час затримки виплати запробітної плати ВАТ „Васильківський шкірзавод" перед нею за період розрахунку з грудня 2011 року до квітня 2014 року складає 79 289,04 грн., просить стягнути із ВАТ „Васильківський шкірзавод" загальну суму заборгованості у розмірі 81330,46 грн. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву про слухання справи за її відсутності. При вирішенні спору покладається на думку суду. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.18). ВАТ „Васильківський шкірзавод", будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Про причини неявки не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутності не надав (а.с.12). Оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За змістом положень ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] починаючи з жовтня 2006 року перебувала у трудових відносинах з ВАТ „Васильківський шкірзавод", працюючи на посаді інспектора по кадрах, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.7). Відповідно до витягу з Наказу № 91-к від 21 листопада 2011 року [PERSON] звільнено з посади начальника відділу кадрів ВАТ „Васильківський шкірзавод" за п. 1 ст. 40 КЗпПУ в зв'язку із ліквідацією підприємства (а.с. 6). Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 1439 від 12 червня 2014 року, ВАТ "Васильківський шкірзавод" перебуває у стані припинення за судовим рішенням Господарського суду Київської області від 08 вересня 2011 року про банкрутство. Ліквідатором призначено [PERSON]. (а.с. 15-16). Відповідно до довідки № 39 від 24 квітня 2014 року, виданої ліквідатором [PERSON], [PERSON] дійсно працювала на ВАТ „Васильківський шкірзавод" та станом на 16 квітня 2014 року заборгованість по її заробітній платі за листопад 2011 року становить 2 041,42 грн. (а.с. 3). Згідно довідки № 40 від 24 квітня 2014 року, виданої ліквідатором [PERSON], розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] перед датою звільнення складав 130,84 грн. (а.с.4). З огляду розрахунку компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, наданого позивачкою, заборгованість ВАТ „Васильківський шкірзавод" із невиплати середнього заробітку належного [PERSON] за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 79 289,04 грн. (а.с. 5) Згідно до положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України та положень Рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2013 від 15.10.2013р., № 9-рп/2013 від 15.10.2013р. про роз'яснення положень зазначеної статті кодексу, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного у місті, міського чи міськрайонного суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За статтею 47 КЗпП України, роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до положень ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи, що в судовому засіданні установлено, що на момент звільнення [PERSON] з роботи ВАТ „Васильківшкірзавод" не проведено з нею повного розрахунку по заробітній платі, суд дійшов висновку про задоволення позову. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач звільнений від оплати судових витрат, то згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved