Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ "Алекскредит", третя особа: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В., в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №34014, вчинений 23 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Алекскредит" заборгованості у розмірі 12713 грн. 14 коп. та покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис №34014 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Алекскредит" заборгованості у розмірі 12713 грн. 14 коп. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням норм чинного законодавства, оскільки станом на 23 березня 2021 року - дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Проте, позивач стверджує, що не укладала з ТОВ "Алекскредит" будь-яких угод, у тому числі нотаріально посвідчених, що має наслідком визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи, що будь-яких договорів з відповідачем вона не укладала, тому не має зобов`язань перед ним, отже заборгованість позивача перед відповідачем не є безспірною. Посилаючись на викладене, просила визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від суду від 31 травня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 31 травня 2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. 30 червня 2021 року від директора ТОВ "Алекскредит" Єгорова В.П. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказав, що 15 червня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання кредиту №1291791, яким позивачу надано у тимчасове, строкове, платне користування грошові кошти. У зв`язку з невиконанням позивачем взятих на себе зобов`язань за вказаним договором, у неї виникла заборгованість, тому їй було направлено претензію з вимогою про погашення заборгованості, яку вона отримала та не виконала. Будь-яких заперечень від позивача з приводу вказаної претензії не надходило, що свідчить про визнання вимог відповідача в повному обсязі, у зв`язку з чим ТОВ "Алекскредит" звернувся до нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису та надав оригінал договору про надання кредиту, укладеного між позивачем та відповідачем, з додатками до нього, засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, сума якої вказана з урахуванням здійснених позивачем платежів. На підставі зазначених документів, які відповідали вимогам Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис. На момент вчинення спірного виконавчого напису жодних змін до Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року про втрату її чинності внесено не було, будь-які публікації у вигляді постанов КМУ в Офіційному віснику України чи в Урядовому кур`єрі стосовно внесення змін чи визнання її нечинною відсутні. Таким чином, всі дії, вчинені відповідачем, відповідають вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, звертає увагу, що посилання позивача на те, що остання не укладала кредитний договір з відповідачем є лише її міркуванням, оскільки вона не зверталася до відповідача для з`ясування обставин з приводу укладеного договору та не оскаржувала укладення вказаного договору. Разом з тим, позивач самостійно надала до суду копію договору, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», що, на думку відповідача, свідчить про намагання позивача ввести суд в оману та ухилитися від виконання взятих на себе обов`язків за кредитним договором. Також вказує, що позивач не спростувала належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка вказана у виконавчому написі, та не надала доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Відповідач також заперечив щодо наведеної позивачем суми витрат на правову допомогу, оскільки вважає її неспівмірною з предметом спору та не підтверджену належними доказами. 13 серпня 2021 року від директора ТОВ "Алекскредит" Єгорова В.П. до суду надійшов відзив, в якому він просить суд відмовити у задоволенні заяви позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 30 червня 2021 року. Зазначає, що акт прийому-передачі робіт за правничим договором, навіть якщо він містить перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись розрахунком виконаних адвокатом робіт та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Зауважив, що справа розглядається в порядку спрощеного провадження, отже є справою незначної складності, для якої пріоритетним є швидке її вирішення, у зв`язку з чим зазначена представником позивача сума витрат на правову допомогу та час, витрачений на надання правової допомоги за даною справою, не є співмірними. 19 серпня 2021 року на виконання ухвали Червонозаводського районного суду від 31 травня 2021 року про витребування доказів на адресу суду від приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Головкіної Я.В. надійшли документи, на підставі яких нею 23 березня 2021 року був вчинений виконавчий напис № 34014. 25 серпня 2021 року від представника позивача адвоката Циганенка О.П. через канцелярію суду надійшла заява про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2100 грн., на підтвердження чого надав суду копію договору про надання правничої допомоги від 27 травня 2021 року, акт про надання правничої допомоги від 28 травня 2021 року та виписки за рахунками від 29 червня 2021 року та від 14 липня 2021 року. Позивач у судове засідання не з`явилася, про місце, день та час судового розгляду була повідомлена своєчасно та належним чином. Представник позивача - адвокат Циганенко О.П. у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити судове засідання за його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Представник відповідача - ТОВ "Алекскредит" у судове засідання не з`явився, про місце, день та час судового розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином. У відзиві на позовну заяву директор ТОВ "Алекскредит" Єгоров В.П. просив розглядати справу за відсутності відповідача. Третя особа - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява, в якій вона просить вирішити справу на розсуд суду. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. у судове засідання не з`явився про дату, час і місце судових засідань був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується підписом останнього у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 23 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис за реєстровим №34014, яким з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором №1291791 від 15 червня 2018 року, укладеним нею з ТОВ «Алекскредит». Стягнення заборгованості проводиться за період з 13 серпня 2018 року по 05 березня 2021 року. Сума заборгованості складає 10913,14, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6000 грн., прострочена заборгованість за процентами -2262,17 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенею - 2650,97 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату зі стягувача у розмірі 1800 грн., яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача, таким чином загальна сума, що підлягає стягненню, складає 12713,14 грн. Зі змісту договору про надання кредиту №1291791, вбачається що 15 червня 2018 року між ТОВ "Алекскредит" та [PERSON] був укладений договір, відповідно до умов якого ТОВ "Алекскредит" надає позичальнику у тимчасове, строкове, платне користування кредит у розмірі 6000 грн. з кінцевим терміном повернення до 13 липня 2018 року включно. Кредит надається в безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника. Проценти за користування кредитом строком більше ніж 5 календарних днів нараховуються, виходячи з фіксованої процентної ставки від визначеної в договорі суми кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом. Процентна ставка складає 1,36% в день. Проценти за користування кредитом строком менше ніж 5 календарних днів визначаються фіксованою сумою і складають 408 грн. від визначеної в договорі суми кредиту за весь період користування кредитом. Сплата процентів за користування кредитом та суми кредиту здійснюється відповідно до графіку платежів, що визначається у Додатку №1 до вказаного договору та є невід`ємною його частиною. Положеннями п.7.9 вказаного договору передбачається, що сторони погодили, що договір укладається в електронній формі на сайті кредитодавця відповідно до чинного законодавства України. Підписання позичальником цього договору відбувається шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором та/або комбінацією логіну та пароля особистого кабінету позичальника. Договір про надання кредиту №1291791 від 15 червня 2018 року, а також Графік платежів з боку позичальника [PERSON] підписаний за допомогою одноразового ідентифікатору PS 1291791. Як слідує з Графіку платежів, який долучений до договору про надання кредиту №1291791 від 15 червня 2018 року, дата надання кредиту - 15 червня 2018 року, дата погашення кредиту - 13 липня 2018 року, орієнтовна сукупна вартість кредиту складає 8284,80 грн., яка складається з: основна сума кредиту - 6000 грн., проценти за користування кредитом - 2284, 80 грн. З виписки з особового рахунка [PERSON] за кредитним договором №1291791 від 15 червня 2018 року вбачається, що заборгованість позивача перед ТОВ "Алекскредит" станом на 05 березня 2021 року складає 10913,14 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту у розмірі 6000 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 2262,17 грн. та строкова заборгованість за штрафами і пеня в розмірі 2650,97 грн. З матеріалів справи слідує, що вказаний виконавчий напис було пред`явлено для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. та на підставі нього приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження №65178313. 29 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. в рамках виконавчого провадження №65178313 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Таким чином, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно зі ст. 42 Закону України «Про нотаріат» на момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок), затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 Глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік). Так, п.2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 23 березня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. З аналізу викладеного слідує, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, в якій у п.1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому п.2 взагалі не передбачено в діючому Переліку. Таким чином, під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. керувалася визнаними нечинними положеннями законодавства, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений. Отже, правомірним є твердження сторони позивача про те, що спірний виконавчий напис вчинений з порушенням норм законодавства, оскільки до спірних правовідносин підлягала застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року. З аналізу вказаних положень слідує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, суд має встановити, що відповідачем нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не завжди свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 02 липня 2019 року по справі №916/3006/19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 по справі №645/1979/15-ц сформульований правовий висновок про те, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач взагалі заперечує факт укладення між нею та ТОВ "Алекскредит" будь-яких угод, у тому числі нотаріально посвідчених, що мало б наслідком виникнення у останньої будь-яких зобов`язань перед відповідачем, але суд відхиляє вказані доводи з огляду на таке. З наданих приватним нотаріусом документів слідує, що підставою для вчинення виконавчого напису є договір про надання кредиту №12917912, укладений між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] , зі змісту якого вбачається, що договір підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Отже, посилання позивача, що вона не укладала будь-яких угод з ТОВ "Алекскредит", суд оцінює критично, оскільки будь-яких доказів щодо недійсності або нікчемності вказаного договору стороною позивача суду не надано. Крім того, матеріали справи не містять даних щодо незаконного оформлення третіми особами договору з ТОВ "Алекскредит" від імені позивача, вчинення позивачем будь-яких дій, які б свідчили про оспорювання нею факту укладення договору з відповідачем. Разом з тим, відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі ( у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію» ). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа, та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до ст. 3 ч.1 п. 5 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Таким чином, укладений між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] договір про надання кредиту №12917912 було вчинено на підставі положень Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про споживче кредитування». Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку про те, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Беручи до уваги положення п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, згідно з яким для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання та письмові матеріали справи, суд встановив, що для одержання вищевказаного виконавчого напису відповідач не надав приватному нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зважаючи на те, що спірний виконавчий напис вчинений на підставі договору про надання кредиту №12917912, який нотаріально не посвідчений, тому даний виконавчий напис вчинений з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Крім того, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги, що судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів того, що дійсно позивачу направлялась претензія з вимогою про погашення заборгованості за вказаним договором, а наді суду приватним нотаріусом документи, на підставі яких останнім було вчинено виконавчий напис, також не місять доказів того, що позивачу дійсно було направлено повідомлення про наявність заборгованість та вимога про її погашення. Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій, зазначені у написі, є безспірними. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не витребував від стягувача додаткових документів, вчинив виконавчий напис у порушення норм ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач, не подаючи відповідний доказ, не спростовує в такий спосіб твердження позивача. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису п 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, яким керувався приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В., втратив свою чинність. Крім того, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги, що судом не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною. Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень. При визначенні розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів. Окрім того, витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо така допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами. Позивачем надано суду договір про надання правничої допомоги від 27 травня 2021 року укладений з Адвокатським бюро «Олексія Циганенко», акт про надання правничої допомоги від 28 травня 2021 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1053275 від 27 травня 2021 року, виписки за рахунками АБ «Олексія Циганенко» від 29 червня 2021 року про прийняття від [PERSON] оплати послуг за договором про надання правничої допомоги від 27 травня 2021 року у розмірі 1000 грн. та від 14 липня 2021 року про прийняття від [PERSON] оплати послуг за договором про надання правничої допомоги від 27 травня 2021 року у розмірі 1100 грн. Відповідно до ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача не клопотав перед судом про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Враховуючи характер інституту судових витрат, оплата послуг адвоката безпосередньо пов`язана з розглядом справи, а тому до уваги судом береться складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання ним відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, складання позовної заяви. Суд вважає, що обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у даній справі є співмірним із отриманою оплатою. Суд не приймає до уваги заперечення сторони відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню зі сторони відповідача на користь позивача, посилаючись на те, що такі є неспівмірними та не відповідають рівню складності справи, оскільки заперечення відповідача є необґрунтованими та суто формальними, а також повністю спростовуються наданими стороною позивача доказами, якими останній обґрунтовує розмір понесених ним витрат на правничу допомогу, які суд визнав належними та допустимими. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сам розмір таких витрат є співмірним із складністю справи, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню повністю. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 2100 грн. Отже з відповідача на користь позивача підлягає сумарному стягненню 3008 грн. судових витрат. На підставі викладеного і

Outcome: approved