Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Худлівської сільської ради, треті особи без самостійних вимог - Ужгородська районна державна нотаріальна контора, Ужгородське міськрайонне управління юстиції Закарпатської області в особі Реєстраційної служби про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.В подальшому позивач подала до суду письмову заяву про уточнення вимог в частині уточнення родинних зв'язків між позивачем та спадкодавцем, в зв'язку з тим що в тексті позову допущена технічна помилка. Мотивуючи свої позовні вимоги вказує на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, зокрема на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який був збудований та належав її бабусі згідно з рішенням Ужгородського райвиконкому від 27.11.1989 року за № 165, однак право власності на даний житловий будинок не оформила. За життя її бабуся [PERSON] залишила на її ім'я заповіт. При зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок, нотаріусом було відмовлено у видачі такого свідоцтва мотивуючи тим, що відсутні правовстановлюючі документи, щодо належності цього майна спадкодавцеві. Оскільки правовстановлюючі документи на будинок відсутні, а оформлення та реєстрація права власності на будинок не можливі, посилаючись на те, що вона є єдиною спадкоємицею майна померлої [PERSON] ,а тому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі- [PERSON], померлої [INFO] на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилась , однак надіслала на адресу суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду заяву в якій просив розглянути справу без їх участі, а проти задоволення позовних вимог не заперечують. Представник третьої особи Ужгородської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду заяву в якій просив розглянути справу без їх участі. Представник третьої особи Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області в особі реєстраційної служби в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду заяву в якій просив розглянути справу без їх участі, вирішення справи залишає на розсуд суду. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що [INFO] в с. Чертеж, Ужгородського р-ну, Закарпатської області померла [PERSON], яка є бабусею позивачки, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.09.2007 року видане виконкомом Худлівської сільської ради Ужгородського району, копія якого долучена до матеріалів справи./а.с.5/ Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої в тому числі входить житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Як встановлено судом, забудівником дворогосподарства за адресою [ADDRESS], була [PERSON], що стверджується дозвілом на будівництво індивідуального житлового будинку виданим виконкомом Ужгородської районної ради депутатів трудящих УРСР від 19.07.1966 року, приєднаної до матеріалів справи. /а.с.12/ Як встановлено судом, [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] 01.10.1973 року, змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON], що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 01.10.1973 року серії [NUMBER] /а.с.7/ Згідно рішення Ужгородського райвиконкому №165 від 27.11.1989 року, оформлено право власності на житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] за [PERSON] /а.с. 9/ Після одруження [PERSON] змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про одруження від 01.01.1994 року, копія якого долучена до матеріалів справи./а.с.8/ За життя [PERSON] залишила на ім'я [PERSON] [INFO] заповіт посвідчений секретарем Худлівської сільської ради Ужгородського району та зареєстрованого в реєстрі за №464 від 27.12.2006 року. /а.с. 10/ Після одруження [PERSON] змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про одруження від 09.06.2012 року, копія якого долучена до матеріалів справи./а.с.4/ Враховуючи, що спадщина за померлою [PERSON] відкрилася у 2007 році, тому до даних правовідносин слід застосовувати норми ЦК України 2004 року. Відповідно до ст. ст. 1217 - 1219 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов'язків, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. Із змісту ст. ст. 1223,1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, 5) Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Позивач спадщину відповідно до ст. ст. 1268 -1270 ЦК України прийняла , подавши 25.01.2008 року заяву нотаріусу про прийняття спадщини за заповітом. Із довідки Худлівської сільської ради від 05.05.2014 року слідує, що на день смерті [PERSON] були зареєстровані і проживали : чоловік [PERSON] та син [PERSON] Як встановлено судом, [PERSON] помер [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.03.2008 року видане виконкомом Худлівської сільської ради Ужгородського району, копія якого долучена до матеріалів справи. При цьому судам слід враховувати, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини (п. 3 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Таким чином, аналіз норм права що регламентують порядок оформлення права на спадщину, що відкрилась після 04.09.2007 року передбачає звернення спадкоємця як за законом так і за заповітом до нотаріуса і видачі ним відповідного свідоцтва. Відповідно до абз. 2-3 п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Також з матеріалів справи слідує, що вказаний будинок був збудований у 1969 році , що стверджується технічним паспортом на жилий будинок. Однак на вказаний будинок відсутні правовстановлюючі документи, право власності на нього не зареєстровано і відсутній акт про прийняття будинку в експлуатацію. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення , або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином, оскільки спірний будинок було збудовано до 01.07.2004 року, то державна реєстрація прав на нього не була обов'язковою, а відтак виникнення права власноті на нього не залежить від державної реєстрації. Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Крім того,порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Вищевикладене зазначене у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Також в матеріалах справи наявний технічний паспорт на вказаний будинок складений 18.06.2013 року ФОП [PERSON] Таким чином, зважаючи на те, що житловий будинок було збудовано у 1969 році на земельній ділянці яка була відведена для будивництва будинку, наявний технічний паспорт на вказаний будинок складений 18.06.2013 року ФОП [PERSON], то такий будинок після смерті [PERSON] входить до складу спадкового майна. Судом встановлено, що в матеріалах справи наявна відмова державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори від 30.04.2014 року № 341 у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 та ст. 392 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. [PERSON] у видачі свідоцтва відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, тобто порушено її цивільне право на отримання спадщини, яке згідно до ст.16 ЦК України підлягає судовому захисту шляхом визнання права на спадкове майно, що узгоджується із правовою позицією Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ викладеному у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Відповідно до ст.19 Закону України "Про реєстрацію речових прав" державна реєстрація прав може проводитися на підставі рішення суду. З урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими і наявні правові підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved