Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок № 29-б, що розташований за адресою: с. Іванівка Житомирського району Житомирської області, вул. Островського, як за спадкоємцем за законом після смерті матері. В судове засідання сторони не зявились, проте як від представника позивача так і представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник відповідача при вирішенні спору поклався на розсуд суду, а також просив покласти на відповідача судові витрати. За таких обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність вказаних учасників судового розгляду, адже матеріали справи містять достатньо доказів щодо правовідносин, які склались між ними. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. 26 листопада 1991 року помер батько позивача [PERSON] (а.с.13). За життя останній володів житловим будинком № 29-б, що розташований за адресою: с. Іванівка Житомирського району Житомирської області, вул. Островського, на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 27 лютого 1991 року (а.с.21). Згідно копії довідки про технічні показники будинку від 28 березня 2016 року до вказаного будинку належать: сарай літ. "В", уборна літ. "У", криниця № 3, огорожа № 1, 2 (а.с.20). 1 червня 1996 року померла мати позивача [PERSON] (а.с.10-11), на імя якої 26 листопада 1991 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок після смерті чоловіка [PERSON] (а.с.14). Згідно копії довідки, виданої 7 квітня 2016 року КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради (а.с.15) право власності на спірне у даній справі нерухоме майно зареєстроване за [PERSON] Позивач є єдиним спадкоємцем до майна його померлої матері (а.с.22). Постановою нотаріуса від 12 липня 2016 року (а.с.12) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на вищевказаний житловий будинок, у звязку з відсутністю державної реєстрації права власності на нього за спадкодавцем. За таких обставин позивач вказує, що вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки визнати право власності на належне йому спадкове майно у інший, аніж судовий спосіб, не має змоги. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону, що діяли на час їх виникнення. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави (ст. 524 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 Кодексу). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини (ст. 526 Кодексу). Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ч. 1 ст. 534 Кодексу). Спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу) (ст. 553 Кодексу). Аналіз зясованих судом обставин справи та норм Закону, що їх регулюють, у своїй сукупності дає підстави суду для задоволення позову, адже як встановлено, спадкодавець за життя була власником спірного житлового будинку, однак належним чином оформити своє право власності на нього не встигла, у звязку з чим позивач, в даний час, унеможливлений у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявник має законне право на отримання у власність вищевказаного нерухомого майна, і не може бути позбавлений цього права, оскільки набуття права власності [PERSON], як спадкоємцем за законом після смерті матері, чітко передбачено нормами закону. Отже, враховуючи вищенаведене, позовна заява підлягає до задоволення, як така, що доведена позивачем. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються із судового збору розміром 999,55 гривень, з відповідача на користь позивача. Окремо, суд звертає увагу відповідача на тому, що дана норма процесуального Закону є імперативною, що вимагає від суду безальтернативне та обовязкове її застосування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved