Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеженням: - заборонити [PERSON] перебувати у місці проживання Заявника та її дитини, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] наближатись на відстань 300 (триста) метрів до: 1) місця проживання Заявника ( [ADDRESS] ); 2) місця роботи Заявника ( [ADDRESS] ); 3) місця навчання доньки Заявника ( [ADDRESS]) ; - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати Заявника, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з Заявником або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявником зазначається, що до місць її частого відвідування відносяться: 1) її місце проживання [ADDRESS] ; 2) її місце роботи ( [ADDRESS] ); 3) місце навчання доньки (Дошкільний навчальний наклад (ясла-садок) № 16 «Сонечко» Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області; [ADDRESS]). В обґрунтування заяви зазначається, що вона із [PERSON] в період з 21.08.2015 р. по 25.02.2020 р. перебувала у шлюбі. За час шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.02.2020 р. у справі № 344/21930/19 шлюб було розірвано, доньку [PERSON] залишено на проживання з нею. У зв`язку із тим, що [PERSON] добровільно не хотів надавати фінансову допомогу на утримання дитини, їй довелося звертатися до суду із позовом про стягнення аліментів. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.09.2020 р. у справі № 344/10533/20 її позов було задоволено. Дане рішення набрало законної сили 24.10.2020 р. Як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання, [PERSON] постійно вчиняє щодо неї психологічне насильство, зокрема, дзвонить та пише їй повідомлення в яких містяться погрози, образи та приниження. Це підтверджується скріншотами переписки у мобільному додатку Viber. У переписці від 09.03.2021 р. погрожує їй фізичним насильством. В повідомленнях він постійно змушує її змінити прізвище, хоча зміна прізвища є правом, а не обов`язком особи. Таким чином [PERSON] вчиняв проти неї психологічне насильство. При особистій зустрічі [PERSON] постійно нецензурно лається в її адресу в присутності дитини та інших людей. Жодна їхня зустріч не проходить без психологічних знущань щодо неї з боку [PERSON] 22 березня 2021 року о 13 год. вона, за попередньою домовленістю, передала дитину [PERSON] для спільного проведення часу. Близько 19 год. 19 хв. колишній чоловік привів дитину назад до будинку по [ADDRESS] , біля 8-го корпусу, 2-го під`їзду будинку. Коли вона вийшла з під`їзду та взяла дитину, [PERSON] почав в черговий раз на неї кричати, ображати, після чого відштовхнув дитину на землю та схопив її спочатку за одяг, а потім за горло і почав душити. Просить про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] строком на 6 місяців. Заявник та її представник в судовому засіданні підтримали подану заяву у повному обсязі, просили задовольнити вимоги заяви. Заінтересована особа в судовому засіданні заперечив з приводу задоволення заяви, однак зазначив, що через конфлікт він висловлював погрози заявнику та 22.03.2021 року штовхав заявника. Заслухавши пояснення заявника, представника заявника, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Малолітню дитину [PERSON] , [INFO] залишено на проживання з матір`ю [PERSON] . [PERSON] зареєстрована та проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належить її батькам. [PERSON] працює в АТ "Прикарпаттяобленерго" на посаді диспетчера структурного підрозділу Кол-центр з 27.03.2017 року (вул. Індустріальна, буд. 34, м. Івано- Франківськ). Малолітня дитина [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 16 "Соченко" ясельну групу № 08 "Бджілка" з 08.10.2020 року ( [ADDRESS] ; 22.03.2021 року [PERSON] зверталася із заявою до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області по факту вчинення домашнього, психологічного насильства в сім`ї та фізичного характеру. З данного приводу дільничим офіцером поліції Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Мах Д. складено довідку, з якої встановлено, що за результатами розгляду звернення [PERSON] на [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення ВАБ №417820 за ст.173-2КУпАП. В матеріалах справи містяться скріншоти із телефону, де міститься повідомлення образливого характеру. З дослідженого судом відеозапису вбачається, що 22 березня 2021 року близько 19 год. 19 хв. [PERSON] перебуваючи на прибудинковій території відштовхнув дитину, схопив [PERSON] за одяг та штовхав її. Розділом IV глави 13 Цивільного процессуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявник обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа [PERSON] . Крім того, свідком такого фізичного насильства була малолітня дитина сторін [PERSON] . На підставі досліджених доказів, а саме звернень [PERSON] щодо вчинення домашнього насильства до правоохоронних органів, досліджених доказів, які підтверджують факт застосування психологічного та фізичного насильства, та свідчать що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Тож, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи сам вид насильства (психологічне, фізичне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання наслідків його вчинення, враховуючи єдиний підтверджений факт застосування фізичного насильства, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви, та необхідність покладення на заінтересовану особу відповідних обов`язків на строк 2 місяці, а саме: заборони [PERSON] перебувати у місці проживання Заявника та її дитини, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; наближатись на відстань 50 метрів до місця проживання, роботи Заявника та місця навчання доньки. Крім того, заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати Заявника, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та вести листування, телефонні переговори з Заявником або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В силу ч. 3ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: partial