Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Даніель" звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" заборгованість за Кредитним договором №1637-04-КА-Т від 26 жовтня 2011 року на загальну суму 177601,83 грн., яка включає: сума кредиту, що має бути сплачена - 61615,27 грн.; інфляційні - 10409,00 грн., сума несплачених в строк відсотків за користування кредитом в сумі - 10 745,41 грн., неустойка -94832,14 грн. Свою вимогу мотивує тим, що 26 жовтня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Даніель" та [PERSON] було укладено Кредитний договір №1637-04-КА-Т, за умовами якого, Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 77282,00 грн., а позичальник зобов'язувався повернути фактично отриманий кредиту у термін до 25 жовтня 2018 року, щомісяця сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 18,99 %. Позивач ПАТ "КБ "Даніель" в повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання щодо надання позичальнику кредитних коштів у відповідності до умов укладеного кредитного договору. Однак, всупереч вимог цивільного законодавства та умов кредитного договору відповідач [PERSON] систематично порушував та належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом, у зв'язку з чим виникла заборгованість за Кредитним договором №1637-04-КА-Т від 26 жовтня 2011 року, яка станом на 20 серпня 2014 року складає загальну суму 177601,83 грн., з яких: сума кредиту, що має бути сплачена - 61615,27 грн.; інфляційні - 10409,00 грн., сума несплачених в строк відсотків за користування кредитом в сумі - 10 745,41 грн., неустойка -94832,14 грн., що підтверджується залученими до позову розрахунками. Представник позивача Любар-Пурлінська Т.М. в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених в поданій заяві, та просила їх задовольнити. (а.с. 36) Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення та/або заперечення по суті предмету спору не скористався. На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із. суті кредитного договору. Судом встановлено, що 26 жовтня 2011 року між ПАТ "КБ "Данієль" та [PERSON] було укладено Кредитний договір №1637-04-КА-Т. (а.с. 9-15) Відповідно до п.1.1. Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит у сумі 77 282,00 грн., а Позичальник зобов'язується повернути фактично отриманий кредит у термін до 25 жовтня 2018 року включно, щомісяця сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 18,99% річних, одноразово сплатити комісію за управління кредитом в розмірі 2,5% від суми наданого кредиту в день надання кредиту, а також неустойку (пені, штрафи) у розмірах та у випадках, передбачених Договором. Як передбачено п.5.1. Договору, погашення кредиту здійснюється Позивальником шляхом внесення готівкових грошових коштів в касу банку на рахунок [NUMBER] не пізніше 26 числа поточного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту, рівними частинам у сумі 921,00 грн. або шляхом безготівкового перерахування коштів на відповідний рахунок., рівними частинами в сумі 13671,00 грн. Пунктами 5.3., 5.4. Кредитного договору встановлено, що Позичальник сплачує відсотки за користування кредитом на рахунок [NUMBER] щомісячно не пізніше 26 числа місяця за попередній місяць шляхом внесення готівкових коштів в касу банку, або безготівковим переказом. Відсотки за користування кредитом нараховуються в передостанні чотири банківські дня місяця, за який нараховуються відсотки по кредиту, або в день повного погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Таким чином, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлений обов'язок позивальника повернути кредит частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишився, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до умов п. 6.2. Кредитного договору, якщо виникла і триває подія невиконання зобов'язань, у банку виникає право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, а кредит - обов'язковим до повернення. Банк повідомляє Позичальника, що непогашена частина Кредиту, нараховані відсотки за користування кредитом, а також інші платежі за Кредитним договором підлягають дострокового поверненню. При цьому, згідно п. 7.1. Кредитного договору, при порушенні Позичальником якого-небудь із зобов'язань по сплаті кредиту та/або відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 1.1., 5.1.-5.4. цього Договору, Позичальник сплачує Банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. 10 лютого 2014 року (вих. №1-04-614) ПАТ "КБ "Даніель" направило на адресу відповідача письмову вимогу про дострокове повернення грошових коштів, а саме сплатити протягом 30-ти календарних днів з моменту направлення Банком вимоги заборгованості за Кредитним договором №1637-04-КА-Т від 26 жовтня 2011 року, яка станом на 10.02.2014 року становила суму 64154,14 грн., з яких: сума кредиту, що мала бути сплачена - 61615,27 грн.; сума несплачених в строк платежів по погашенню кредиту - 9200,27 грн.; сума несплачених в строк відсотків за користування кредитом - 2538,87 грн. (а.с. 7) Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних від суми простроченої позики нараховується від дня, коли сума позики мала бути повернута, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, відповідачем [PERSON], порушено умови Кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, оскільки відповідачами не проводились платежі по кредитному договору в частині погашення основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, тому суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення з відповідача [PERSON], заборгованість за Кредитним договором №1637-04-КА-Т від 26 жовтня 2011 року, яка станом на 20 серпня 2014 року складає суму - 82769,68 грн., яка включає: сума кредиту, що має бути сплачена - 61615,27 грн.; інфляційні - 10409,00 грн., сума несплачених в строк відсотків за користування кредитом в сумі - 10 745,41 грн., при визначені суми заборгованості бере за основну надані позивачем розрахунки заборгованості, які долучені до матеріалі справи, оскільки відповідач не скористався процесуальним правом надати належні та допустимі докази на спростування заявлених позовних вимог в частині розміру заборгованості, яка виникла за час дії кредитного договору. Разом з тим, положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених "Керівних принципах для захисту інтересів споживачів" визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків,та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Так, за рішенням суду розмір неустойки може бути зменшений за наявності кількох умов: а) якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов'язання збитків; б) за наявності інших обставин, що мають істотне значення, питання про які вирішується на підставі аналізу обставин, які стосуються ступеня виконання зобов'язання, причини невиконання або неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов'язання, негайного добровільного усунення винною особою порушення та його наслідків. Виходячи з наданого Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Даніель" розрахунку заборгованості за період дії кредитного договору, позивачем нарахована неустойка за прострочення погашення основного боргу за кредитом, в сумі 94832,14 грн., яка розрахована за період з 28.02.2012 року по 21.03.2014 року, на підставі п. 7.1 Кредитного договору. Разом з тим, з урахування норм чинного законодавства, яке регулює питання застосування заходів цивільно-правової відповідальності, суд приходить до висновку про наявність підстав застосування положень ч. 3 ст. 551 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з чим, заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] пені підлягають задоволенню частково, тому суд присуджує стягнути з відповідача [PERSON], як боржника, нараховану позивачем пеню в сумі 82769,68 грн., оскільки сума нарахованої пені за період з 28.02.2012 року по 21.03.2014 року, яка визначена позивачем в сумі 94832,14 грн., значно перевищує розмір завданих позивачу збитків, тому підлягає зменшенню до розміру загальної суми заборгованості по основному боргу. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню частково, тому присуджує стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" заборгованість за Кредитним договором №1637-04-КА-Т від 26 жовтня 2011 року в розмірі 165539,36 грн. Як убачається з матеріалів справи, на підставі постанови Правління Національного банку України №217 від 15.04.2014р. "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" була відкликана банківська ліцензія відповідача та прийнято рішення про ліквідацію банку. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.04.2014р. №29 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Комерційний банк "Даніель" та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію. Відтак, станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду щодо останнього розпочато процедуру ліквідації. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах. Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. У відповідності до ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку. Пунктом 1 ч. 3 ст. 47 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Згідно п.5 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб. Оскільки, зазначений позов поданий від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справі, пов'язаний із здійсненням тимчасової адміністрації, то позивач ПАТ "КБ "Даніель" звільнений від сплати судового збору. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд, виходячи із суми вимог майнового характеру, які підлягають задоволенню, присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1655,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial