Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за опалення та гаряче водопостачання, обґрунтовуючи свій позов тим, що КПТМ «Криворіжтепломережа» виконуючи свої обов'язки поставляє теплову енергію для потреб опалення і гарячого водопостачання, але відповідач у порушення ст.ст. 67, 68, 162 Житлового кодексу України, ст.ст.20, 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" оплату за отримані послуги не здійснював, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.10.2013 по 01.01.2016, яка склала 4 861,22 грн. У зв'язку з несплатою позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, але за заявою боржника, та на підставі ч. 8 ст. 105-1 ЦПК України, судовий наказ від 12.03.2016 виданий Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу було скасовано 23.06.2016. У зв'язку з тим, що заборгованість відповідача перед КПТМ «Криворіжтепломережа» не сплачена, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в позовному провадженні та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за період 01.10.2013 по 01.01.2016, яка склала 4 861,22 грн. та судовий збір в розмірі 1 600,00 грн. У відкрите судове засідання представник позивача не з'явився, але до його початку надав суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у відкрите судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, хоча був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовими повідомленнями, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав, у зв'язку з чим зі згоди позивача та на підставі ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є споживачем послуг з опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS], однак надані послуги відповідач не оплачував, у зв'язку з чим виникла заборгованість за період з 01.10.2013 по 01.01.2016, яка складає 4 861,22 грн. (а.с.6). Рахунки відповідачу виставлялись відповідно до тарифів на теплову енергію і гаряче водопостачання, які установлені: а) з 01.01.2011 затверджено постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України №1844 від 14.12.2010, тариф на теплову енергію для населення - 269,50 грн. за 1 Гкал; б) з 01.07.2014 затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комінальних послуг №650 від 06.06.2014 та з 21.11.20104 затверджено постановою Національної комісії у сферах енергетики та комунальних послуг №146 від 31.10.2014 для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 427,83 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 12,94 грн. а 1 кв.м. за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); з централізованого постачання гарячої води: за умови підключення рушникосушильників до систем гарячого водопостачання - 27,21 грн. за 1 куб.м (з податком на додану вартість); за відсутності рушникосушильників - 25,29 грн. за 1 куб.м. (з податком на додану вартість). Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України "Про теплопостачання", Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630 (далі - Правила). Згідно п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг застосовує такий засіб регуляторного впливу на суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках, як встановлення тарифів на комунальні послуги для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках. Під житлово-комунальними послугами розуміється результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). В силу ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. При цьому, згідно з ст. 1 цього ж закону споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За правилами ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, п.1 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що саме споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відсутність договору про на постачання комунальних послуг з споживачем, як то передбачено ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не звільняє останнього щодо обов'язкової оплати отриманих послуг відповідно до положень ст.ст. 11, 509 ЦК України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Так, в силу ч.ч. 1,3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст.67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначається угодою сторін. Як вбачається з матеріалів справи 12.03.2016 було видано судовий наказ про стягнення заборгованості з [PERSON] в сумі 4 861,22 грн., ухвалою суду від 23.06.2016 цей судовий наказ було скасовано у зв'язку з наявністю спору про право (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи відповідач як споживач фактично користувався наданими послугами, однак в спірний період не сплачував кошти за надані послуги. У відповідності зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач в супереч вимог закону зобов'язань по оплаті комунальних послуг не виконував, в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.10.2013 року по 01.01.2016 в сумі 4 861,22 грн., яка підлягає стягненню у примусовому порядку. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved