Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, 08 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Апекс Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № ФКЛ/080612/1, відповідно до якого відповідач отримав відкличну відновлювальну кредитну лінію у розмірі 165 000,00 грн., строком до 05 червня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 19 відсотків річних. 17 квітня 2013 року, 10 лютого 2014 року, 12 травня 2014 року між позивачем та відповідачем були укладені додаткові угоди до кредитного договору № ФКЛ/080612/1 від 08 червня 2012 року, згідно з якими були внесені зміни щодо суми ліміту кредиту у розмірі 565 000,00 грн., але дата остаточного погашення залишилась незмінною, 05 червня 2014 року. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 26 червня 2015 року становить - 614 105,36 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 564 615,00 грн., заборгованості по процентам у розмірі 15 873,46 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 4 702,55 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 95,78, штрафу за несвоєчасне повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом у розмірі 28 818,57 грн. Просить суд стягнути заборгованість станом на 26 червня 2015 року у розмірі 614 105,36 грн. та витрати по сплаті судового збору. Під час розгляду справи позивачем неодноразово збільшено позовні вимоги, остаточно просив - стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 991 958,41 грн., що складається з заборгованості по простроченій сумі кредиту у розмірі 564 615,00 грн., заборгованості по нарахованим та простроченим процентам у розмірі 209 182,18 грн., пені за несвоєчасно сплачений кредит у розмірі 688 830,30 грн., пені за несвоєчасно сплачені проценти у розмірі 114 194,21 грн., індексу інфляції на суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 415 136,72 грн. 13 січня 2015 року протокольною ухвалою суду залучено до участі у справі у якості третьої особи [PERSON] (а.с. 143-144, том 1). Третя особа [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Апекс-Банк» за участю третьої особи [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним (а.с. 118-120, том 1). 29 січня 2015 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позов Публічного акціонерного товариства «Апекс-Банк» до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором задоволено, у задоволенні позову третьої особи [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Апекс-Банк», третя особа [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним відмовлено, яке 22 квітня 2015 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва залишено без змін (а.с. 175-179, 232-233, том 1). 22 липня 2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року залишено без змін (а.с. 37-38, том 2). 21 жовтня 2015 року постановою Верховного суду України рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 72-75, том 2). 11 лютого 2016 року ухвалою суду прийнята зустрічна позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Апекс-Банк» за участю третьої особи [PERSON] про визнання окремих положень кредитного договору недійсними (а.с.168, том 2). Представник позивача Драненко Я.В. позовні вимоги підтримав. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що до 19 квітня 2014 року відповідачем внесено платежі, з позовом звернулися 27 червня 2014 року. Пунктом 8.9 договору передбачено збільшення позовної давності до 5 років. Пеня нарахована з 01 травня 2014 року по 10 лютого 2016 року. По зустрічному позову підтримав заперечення, в яких,зокрема, зазначено, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитного договору та підписав кредитний договір та додаткові угоди. Банком надано позичальнику пакет документів, який містить повну інформацію щодо умов кредитування,а саме, графіки погашення, детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки. У тому числі позичальник погодився з умовами застосування неустойки згідно п.4.1 кредитного договору. Оспорюваним положенням договору встановлено, що сума пені становить 0,2 % від несплачених сум за кожен день прострочення платежу, що аж ніяк не перевищує 50 % суми кредиту, тобто зазначена умова не суперечить ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та не свідчить про несправедливість умов укладеного договору, так як оскаржуваним пунктом встановлена відповідальність позичальника у разі порушення ним умов кредитного договору. Станом на 29 березня 2014 року збитки банку складають із заборгованості по простроченій сумі кредиту, заборгованості по нарахованим та простроченим процентам, індексу інфляції на суму заборгованості за кредитним договором. Додатково пояснив, що розмір пені не перевищує збитків, тому не підлягає зменшенню. Позовні вимоги третьої особи [PERSON] не визнав. Пояснив, що 08 червня 2012 року дружина позичальника надала згоду на укладення кредитного договором, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювали [PERSON], [PERSON] Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] первісний позов не визнав. Пояснив, що необхідно застосувати спеціальний строк позовної давності в один рік при стягненні пені. Крім того, п.4.1 кредитного договору є недійсним. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] підтримав зустрічні позовні вимоги. Пояснив, що положеннями п.4.1 кредитного договору передбачена пеня у розмірі 0,2 %, що складає 73 % річних. В порушення вимог ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови кредитного договору щодо встановлення вимоги про сплату споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов»язань за договором є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків на погіршення становища споживача. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювали [PERSON], [PERSON] Представник третьої особи по первісному позову [PERSON] - [PERSON] не визнав позовні вимоги. Пояснив, що кредитний договір є недійсним, оскільки укладений без згоди дружини. Представник третьої особи по зустрічному позову [PERSON] - [PERSON] підтримав зустрічні позовні вимоги. Пояснив, що кредитний договір укладений без згоди дружини, що суперечить вимогам діючого законодавства. Представник третьої особи [PERSON]- [PERSON] підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові третьої особи. Додатково пояснив, що дружина позичальника не підписувала згоду на отримання кредитного договору. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] визнав позовні вимоги третьої особи [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що пеня за несвоєчасно сплачений кредит нарахована за період з 11 червня 2014 року по 10 лютого 2016 року у розмірі 688 830,30 грн., пені за несвоєчасно сплачені проценти - за період з 11 червня 2014 року по 10 лютого 2016 року у розмірі 114 194,21 грн. Інфляційні втрати нараховані на грошові зобов»язання по сплаті кредиту та відсотків за користування. Проценти сплачені по 30 квітня 2014 року. Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 08 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Апекс Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № ФКЛ/080612/1, відповідно до якого відповідач отримав відкличну відновлювальну кредитну лінію у розмірі 165 000,00 грн., строком до 05 червня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 19 відсотків річних (а.с.9-12, 13-14,32,33,34,35,36, том. 1). 17 квітня 2013 року, 10 лютого 2014 року, 12 травня 2014 року між позивачем та відповідачем були укладені додаткові угоди до кредитного договору № ФКЛ/080612/1 від 08 червня 2012 року, згідно з якими були внесені зміни щодо суми ліміту кредиту у розмірі 565 000,00 грн., але дата остаточного погашення залишилась незмінною, 05 червня 2014 року (а.с.15-17, 18-23, 24-30, том. 1). Згідно розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості [PERSON] становить 1 991 958,41 грн., що складає: заборгованість по простроченій сумі кредиту у розмірі 564 615,00 грн., заборгованість по нарахованим та простроченим процентам у розмірі 209 182,18 грн., пеня за несвоєчасно сплачений кредит у розмірі 688 830,30 грн., пеня за несвоєчасно сплачені проценти у розмірі 114 194,21 грн., індекс інфляції на суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 415 136,72 грн. (а.с.12-15, том 3). Згідно положень ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що у порушення умов договору відповідач [PERSON], зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. Відповідач [PERSON] не визнав позов повністю та звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Апекс-Банк» за участю третьої особи [PERSON] про визнання окремих положень кредитного договору недійсними. Підставою для визнання кредитного договору недійсним позивачем зазначено, що згідно пункту 4.1 Кредитного договору за несвоєчасне повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову несплату процентів позивач повинен сплачувати неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 % за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Тобто фактично в Кредитному договору передбачена відповідальність понад 70 % річних. Крім того, умови кредитного договору щодо встановлення вимоги про сплату споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов»язань за договором є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків на погіршення становища споживача. Також стверджує про його непроінформованість щодо умов кредитування. Оскільки відповідно до умов спірного кредитного договору банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача в письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий ; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повергнення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки запропонованих схем кредитування. Згідно положень частин 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У силу ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» оспорюваний кредитний договір містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів. Отже, сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору, зокрема щодо відсоткової ставки за кредитним договором у розмірі 19 % річних, а також порядку сплати кредиту, доказів того, що умови кредитного договору є несправедливими для позивача надано не було, оскільки при підписанні спірного договору позивач ознайомився та погодився з його умовами. Крім того, посилання позивача на його непроінформованість щодо умов кредитування, спростовується особистим підписом на кожній сторінці кредитного договору, відсутністю застережень та зауважень, що свідчить про його згоду зі всіма його умовами. Також згідно п. 7.3 кредитного договору, встановлено, що сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки, визначеної у п. 1.2 цього договору, комісійної винагороди, визначеної у п. 1.3 цього договору, вартості всіх супутніх послуг, визначених у 7.1-7.2 цього договору, вартості всіх супутніх послуг на користь третіх осіб, згідно додатку до кредитного договору, який містить розрахунки, становить: реальна процентна ставка (у процентах річних), яка дисконтує майбутні грошові платежі позичальника за кредитом до чистої суми виданого кредиту, становить 20,84 % (двадцять цілих вісімдесят чотири сотих) процентів річних; абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумування всіх платежів (процентів за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням та погашенням, становить 62 893,71 грн. (шістдесят дві тисячі вісімсот дев'яносто три гривні 71 копійка). В п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз»яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів". За вказаних обставин відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору № ФКЛ/080612/1 від 08 червня 2012 року. Тому в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Апекс-Банк» за участю третьої особи [PERSON] про визнання окремих положень кредитного договору недійсними слід відмовити за безпідставністю. Третя особа [PERSON] також не визнала первісний позов та звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Апекс-Банк» за участю третьої особи [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним. Підставою для визнання кредитного договору недійсним позивачем зазначено відсутність її згоди на укладання чоловіком кредитного договору, який виходить за межі дрібного побутового. 23 серпня 2007 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 1401 (а.с.121, том. 1). Відповідно до ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Зі змісту п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з такого. Положення статті 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Твердження позивача [PERSON] про відсутність її згоди на укладання чоловіком кредитного договору спростовується письмовою згодою від 08 червня 2012 року на укладення чоловіком [PERSON] з ПАТ «Апекс-Банк» кредитного договору та отримання кредиту у формі кредитної лінії у розмірі 165 000,00 грн., а також надала згоду на укладення будь-яких додаткових договорів до вищезазначеного кредитного договору (а.с.150, том 1). Позивачем не доведено будь-яких порушень її законних прав та інтересів при укладанні кредитного договору № ФКЛ/080612/1 від 08 червня 2012 року. За вказаних обставин відсутні підстави для визнання недійсними кредитного договору № ФКЛ/080612/1 від 08 червня 2012 року. Виходячи з викладеного, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 564 615,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 209 182,18 грн. Позивач просив про стягнення пені за несвоєчасно сплачений кредит за період з 11 червня 2014 року по 10 лютого 2016 року у розмірі 688 830,30 грн., пені за несвоєчасно сплачені проценти за період з 11 червня 2014 року по 10 лютого 2016 року у розмірі 114 194,21 грн. Представник відповідача [PERSON] подав заяву про застосування спеціального строку позовної давності в один рік при стягненні пені (а.с. 39-40 , том 3). Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позивної давності укладається у письмовій формі. Згідно п. 8.9 Кредитного договору сторони дійшли згоди про встановлення строку позовної давності - п'ять років. Судом перевірено розрахунок пені за несвоєчасне погашення кредиту та встановлено, що розрахунок зроблено з урахуванням умов кредитного договору. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Заборгованість за кредитним договором складається із заборгованості за кредитом у розмірі 564 615,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 209 182,18 грн. Позивач просить про стягнення пені за несвоєчасно сплачений кредит за період з 11 червня 2014 року по 10 лютого 2016 року у розмірі 688 830,30 грн. та пені за несвоєчасно сплачені проценти за період з 11 червня 2014 року по 10 лютого 2016 року у розмірі 114 194,21 грн. Виходячи з наведеного, розмір неустойки не підлягає зменшенню, оскільки судом не встановлено його значного перевищення розміру збитків. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Згідно розрахунку нарахування індексу інфляції на суму заборгованості за кредитним договором, яка складається з розміру простроченої заборгованості за кредитом та розміру нарахованих відсотків розмір інфляційних втрат за період з 11 червня 2014 року по 14 квітня 2016 року становить у розмірі 415 136,72 грн. (а.с. 12-15, том 3). Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором № ФКЛ/080612/1 від 08 червня 2012 року станом на 14 квітня 2016 року в розмірі 1 991 958 грн. 41 коп., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 564 615,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 209 182,18 грн., пені за несвоєчасно сплачений кредит за період з 11 червня 2014 року по 10 лютого 2016 року у розмірі 688 830,30 грн., пені за несвоєчасно сплачені проценти за період з 11 червня 2014 року по 10 лютого 2016 року у розмірі 114 194,21 грн., інфляційні втрати у розмірі 415 136,72 грн. При поданні позовної заяви та заяв про збільшення позовних вимог позивачем сплачено судовий збір в сумі 22 360 грн. 02 коп. (а.с. 47, том 1, а.с.131, 167, 217, том 2, а.с. 38 том 3) відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 22 360 грн. 02 коп.

Outcome: approved