Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому за вимогами у останній редакції просить визнати недійсним з моменту укладання кредитний договір № 50005950 від 12.09.2012 року укладений з ТОВ «Порше Мобіліті» з усіма додатками у нього та визнати недійним Договір про внесення змін/Додаткову угоду №1 від 18.09.2014р. до кредитного договору № 50005950 від 12.09.2012 року з усіма додатками до неї (т.1, а.с. 1-8, 160-169). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.09.2012 між [PERSON] та Товариством ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено Кредитний договір № 50005950, відповідно до якого відповідач зобов'язався надати позивачеві споживчий кредит у сумі 231 399,95грн., що є еквівалентом 28 532,67 дол. США. на дату укладання Договору, строком на 60 днів, з процентною ставкою 9,9% річних з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки Аudі, модель А6, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1984 куб.см., рік випуску 2012, а позивач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути відповідачеві кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту згідно із графіком погашення кредиту, що становить невід'ємну частину договору. Крім того, 18.09.2014 р. між позивачем та відповідачем був укладений Договір про внесення змін/Додаткова угода №1 до кредитного договору №50005950 від 12.09.2012 р., відповідно до якої відповідач зобов'язався надати позивачеві додаткову суму кредиту у сумі 96 001,61 грн., що є еквівалентом 7111,23 дол. США. на дату укладання Додаткової угоди, а позивач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути відповідачеві кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту згідно із новим графіком погашення кредиту, що становить невід'ємну частину договору. Позивач зазначає, що укладення відповідачем графіку погашення кредиту із відображенням платежів лише в доларах США є незаконним, оскільки кредитор у відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України надав кредитні кошти в національній валюті, а тому повернення кредиту та відсотків повинно відбуватися у валюті кредиту. Згідно укладеного договору, з урахуванням додаткової угоди, відсоткова ставка, визначена в договорі, становить 9,9% річних. При цьому орієнтовна сукупна вартість кредиту з урахуванням додаткового кредиту (на рік) згідно договору становить 18,27 %, або 42281,11грн. в грошовому виразі. Фактично за останній рік виконання договору відсоткова ставка, розрахована виходячи з виставлених відповідачем рахунків і оплачених позивачем, становила 41,39% річних. При цьому реальна сукупна вартість кредиту з урахуванням додаткового кредиту (на рік) сягнула 64% або 147970,17 грн. Крім того, при розрахунку сукупної вартості кредиту в порушення ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідачем також не були враховані окремі суми витрат, пов'язані з укладенням договору. Зокрема понесені відповідачем витрати по нотаріальному посвідченню договору застави у розмірі 1250 грн. Таким чином, відповідач під час укладання договору та додаткової угоди надав позивачу недостовірну інформацію про сукупну вартість кредиту, чим порушив вимогу ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач вважає, що ігнорування даної вимоги Закону, є однією з підстав визнання договору недійсним та посилається на ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», як ще одну підставу для визнання правочинів недійсними. Починаючи з січня 2014 року відповідач почав виставляти рахунки для оплати щомісячних платежів по договору із значно завищеними сумами відсотків за користування кредитом, порівняно із затвердженим графіком платежів. В результаті оплати зазначених рахунків відповідача розмір відсотків за період користування кредитом з вересня 2012 року по вересень 2015 року зріс більше ніж вдвічі, з 75211,92 грн. передбачених графіком погашення, до 151241,96 грн. фактично сплачених. ТОВ «Порше Мобіліті» всупереч принципу добросовісності, було включено до договору споживчого кредитування умови про визначення грошового еквіваленту суми кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорі, відповідно до п.1.3, 1.3.1. 1.3.2 Загальних умов кредитування, які є несправедливими, оскільки мають своїм наслідком істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживача. Представником ТОВ «Порше Мобіліті» подано суду письмові заперечення від 22.06.2016 року на позовну заяву про визнання недійсним Кредитного договору №50005950 від 12.09.2012 р., в яких просив в задоволені позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що до умов кредитного договору шляхом перерахування на рахунок дилера суму коштів еквіваленту 28532,67 дол. США в українській гривні позивачу була надана сума кредиту, погоджена сторонами. Отже, поверненню підлягає сума в гривні, що становить еквівалент 28532,67 дол.США. Крім того, усі розрахунки відповідно до умов кредитного договору здійснюються у національній валюті, що підтверджує і сам позивач у своїй позовній заяві. Положеннями кредитного договору, укладеного між сторонами, чітко передбачено валюту платежу - гривню, що свідчить про те, що і фактичне виконання умов кредитного договору здійснюється також у гривні. Таким чином, твердження позивача про те. що застосування еквіваленту іноземної валюти в оскаржуваному кредитному договорі є неправомірним та суперечить ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було зроблено внаслідок невірного тлумачення норм чинного законодавства України, а отже, жодних підстав вважати укладений кредитний договір в іноземній валюті немає, адже сума кредиту, розмір платежів та розрахунки за кредитним договором визначаються та здійснюються в гривні. В графіку погашення кредиту передбачено розмір платежів в еквіваленті доларів США, який при сплаті відповідного щомісячного платежу відповідатиме певній сумі у гривні. Наприкінці графіку погашення встановлено вартість послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням кредитного договору та орієнтовна сукупна вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом у еквіваленті дол. США та гривні на день укладення кредитного договору. Постанова Національного банку України «Правила надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» прямо не розповсюджується на діяльність ТОВ «Порше Мобіліті». При укладанні договору позивач вільно та свідомо погодився виконувати усі зазначені в ньому зобов'язання. Та, відповідно до ст. 629 ЦКУ, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, доводи позивача про те, що договір начебто містить ознаки нечесної підприємницької практики не відповідають дійсності та нічим не підтверджуються. Розмір процентної ставки відповідає встановленому у кредитного договорі та в жодному разі не змінюється відповідачем в односторонньому порядку. У подальшому між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 50005950 від 12.09.2012 та затверджено новий графік погашення кредиту. Коригування суми процентів внаслідок зміни обмінного курсу дол. США по відношенню до іноземної валюти відповідно до Загальних умов кредитування здійснюється в інтересах як позивача, так і відповідача і не підпадає під додаткові витрати за кредитним договором. Відповідач звертає увагу суду, що загальний розмір щомісячного платежу протягом усього часу дій договору є незмінним та не може бути збільшений або зменшений виключно на власний розсуд відповідача. Будь-якої плати за дострокове повернення суми кредиту не передбачено. Положення кредитного договору не передбачають будь-яких додаткових витрат позивача, а отже, відповідають принципам справедливості та добросовісності. Відповідач вважає, що твердження позивача про несправедливі умови не відповідає дійсності та відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним (т. 1, а.с. 112-125). [PERSON] подав заяву від 13.07.2016 р. про уточнення позову про визнання недійсним кредитного договору № 50005950 від 12.09.2012 р., у якій зазначив, що в спірному кредитному договорі сторонами було узгоджено сукупну вартість кредиту в процентному значенні 16,25%, грошовому виразі 37591,09 грн. Таким чином за весь строк дії кредитного договору позивач мав сплатити за користування кредитними коштами в розмірі 187 955,45грн. Саме з цих сум виходив позивач укладаючи спірний договір. Підписуючи додаткову угоду №1 позивач виходив з того, що витрати за кредитом та додатковим кредитом за рік становитимуть 18,27% на рік або 42281,11 грн. і 211405,50 грн. за весь строк дії договору. Натомість витрати позивача зі сплати відсотків за три роки склали 151241,96 грн., хоча відповідно до графіку від 19.09.2014 р. розмір відсотків за три роки мав становити 62910,33 грн. Згідно укладеного договору, з урахуванням додаткової угоди, відсоткова ставка, визначена в договорі, становить 9,9% річних. При цьому орієнтовна сукупна вартість кредиту з урахуванням додаткового кредиту (на рік) згідно договору становить 18,27%, або 42281,11 грн. в грошовому виразі. Фактично за останній рік виконання договору відсоткова ставка, розрахована виходячи з виставлених відповідачем рахунків і оплачених позивачем, становила 41,39% річних. При цьому реальна сукупна вартість кредиту з урахуванням додаткового кредиту (на рік) сягнула 64% або 147970,17 грн. Позивач вважає, що відповідач у спірному кредитному договорі зазначив недостовірну інформацію щодо реального розміру відсотків, які позивач має сплатити за весь строк його дії та щодо сукупної вартості кредиту в процентному значенні та грошовому виразі, внаслідок чого узгоджена сторонами сукупна вартість кредиту та відсоткова ставка виявились істотно нижче аніж фактична. Таким чином, укладення відповідачем графіку погашення кредиту із відображенням еквівалентів платежів в доларах США є незаконним (т.1, а.с. 160-169). Ухвалою Дніпровського суду м.Києва від 14.11.2016 р. призначено по справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору бухгалтерсько-економічну експертизу. Провадження у справі було зупинено до проведення експертизи (т.1, а.с. 202-204, 205, 206). Ухвалою Дніпровського суду м. Києва від 12.12.2017 р. відновлено провадження по справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні (т. 2, а.с. 61). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві. Представники відповідача ТОВ «Порше Мобіліті» Таран М.В., Андрейків О.В. в судовому засіданні заперечували проти позову з підстав викладених у письмових запереченнях. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Судом встановлено, що 12.09.2012 року між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір №50005950, відповідно до умов якого сума кредиту склала 231399,95 грн., еквівалент суми кредиту становить 28532,67 доларів США, строк кредиту 60 місяців, процентна ставка 9,90% річних змінна ставка відповідно до статті 2.3 Загальних умов кредитування (т.1, а.с. 9). Цільове призначення кредиту: на придбання автомобіля марки Audі, модель А6, кузов [NUMBER], об'єм двигуна 1984 куб.см., рік випуску 2012. Згідно умов кредитного договору усі платежі за цим договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування. Відповідно до п. 1.1. Загальних умов кредитування, що є додатком до Кредитного договору № 50005950 від 12.09.2012 р., компанія зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін (т.1, а.с. 10-17). Пунктом 1.3.1 Загальних умов кредитування передбачено, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту визначено в гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент встановлення рахунка обмінного курсу банку. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни або обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником. Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування передбачено, що нарахування процентів відбувається щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360», відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту Графіком погашення кредиту до кредитного договору встановлена сума щомісячного платежу в доларах США, що складає 604,83 доларів США (т.1, а.с. 18-21). 18.09.2014 р. між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено Договір про внесення змін/Додаткова угода №1 до Кредитного договору № 50005950 від 12.09.2012 р. (т.1, а.с. 22-26), відповідно до умов якого ТОВ «Порше Мобіліті» зобов'язалось надати [PERSON] додаткову суму кредиту у сумі еквіваленту 7111,23 доларів США в українських гривнях, еквівалент суми додаткового кредиту у іноземній валюті дорівнює 96001,61 грн., цільове призначення кредиту - сплата страхових платежів відповідно до Договору страхування №245002/4098/0000737 від 18.09.2014 р. укладеного між позичальником з Уніка Страхова компанія, ПрАТ на виконання умов Кредитного договору. Згідно п.1.6 Договору про внесення змін/додаткова угода №1 до кредитного договору № 50005950 від 12.09.2012 р., проценти за додатковим кредитом нараховуються на суму фактичної заборгованості позичальника за процентною ставкою, що вказана у кредитному договорі та відповідно до графіку погашення кредиту. На будь який день фактична заборгованість позичальника за додатковим кредитом складає суму, перераховану страховику компанією відповідно до цієї додаткової угоди і не погашену позичальником. Як вбачається з графіку погашення кредиту від 19.09.2014р. сума, що підлягає сплаті щомісячно з 15.10.2014р. збільшена з 604,83 доларів США до 803,99 доларів США (а.с. 27-29). Порядок укладення договорів про надання споживчих кредитів та захист прав споживачів під час їх укладення передбачено Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168. Пунктом 1.2 вказаних Правил передбачено, що вони регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. Відповідно до пункту 2.1 Правил банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умови дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Також, згідно із зазначеними Правилами кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. При вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, необхідно враховувати, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору або визнання його недійсним, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості, міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Положеннями статті 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. При цьому відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається зо офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, положення чинного законодавства України визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак при цьому законодавство не містить заборони на визначення грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються,зокрема, сума кредиту та детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В укладеному між сторонами кредитному договорі, який складається із договору, загальних умов кредитування та графіка погашення кредиту, чітко визначені умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який він наданий, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін тощо. Кредитним договором передбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту у доларах США відповідно до пункту 1.3 Загальних умов кредитування. Враховуючи наведене, суди приходить до висновку, що відповідачем при укладенні спірного кредитного договору позивачу було надано повну, достовірну та детальну інформацію про сукупну вартість кредиту відповідно до умов кредитного договору. Крім того, відповідно до пунктів 9.5, 9.6 Загальних умов кредитування, які є невід'ємною частиною кредитного договору, позивач своїм підписом підтвердив, що відповідач належним чином ознайомив його, зокрема, з правилами надання фінансових послуг, інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», умовами надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника тощо. Також суд враховує, що істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором унаслідок підвищення курсу іноземної валюти не є підставою вважати умови кредитного договору несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та для визнання спірного договору недійсним, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник мав можливість, виходячи з динаміки зміни курсу валют з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Статтею 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ст.ст. 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Відповідно до п. 20 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. При вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Внутрішня воля потерпілого на вчинення правочину відповідає його зовнішньому волевиявленню, однак її формування відбувається не вільно, а під впливом обману з боку інших осіб. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Зазначене дає підстави для висновку, що обман може стосуватись тільки обставин, що мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатись в активних та пасивних діях недобросовісної сторони правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При чому, наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Таким чином, одна із сторін правочину або інша заінтересована особа повинна довести навмисне цілеспрямоване введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. В силу ч. 1 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною (п.2 ч.1 цієї норми Закону). Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг (п.3 ч.2 цієї норми Закону). Відповідно до положень, закріплених у ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів. Крім того, пунктом 7 частини 1 статті 21 цього Закону визначено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо ціну продукції визначено неналежним чином. Разом з тим, позивачем не було надано доказів того, що відповідач при укладенні договору застосував нечесну підприємницьку практику. Позивач не мав претензій як щодо умов кредиту, розміру процентної ставки, графіку погашення заборгованості, так і щодо умов кредитного договору та договору про внесення змін їх укладенні та засвідчив свою згоду підписом. Отже, дії відповідача не містять ознак нечесної підприємницької практики. Крім того, питання про розірвання кредитного договору позичальник не порушував, виконував його умови та сплачував кредитні кошти, тобто визнавав умови договору. Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 2340 Київської незалежної судово-експертної установи від 03.10.2017року, у зв'язку з відсутністю інформації щодо курсу долара США, що застосований для конвертації платежів за договором у виставлених ТОВ «Порше Мобіліті» рахунках-фактури, в межах наявних матеріалів, не можливо встановити відповідність процентної ставки, застосованої ТОВ «Порше Мобіліті» у рахунках-фактурах процентній ставці 9,9% річних, визначеної у кредитному договорі № 50005950 від 12.09.2012 р. та встановити яка дійна відсоткова ставка використана при формулюванні зазначених рахунків (т. 2, а.с. 22-59). Встановлені обставини щодо сукупної вартості кредиту у висновку експерта самі по собі не можуть слугувати підставою для визнання недійсними оспорюваних правочинів. Крім того, при використанні змінної процентної ставки за кредитом неможливо з точністю встановити наперед показники реальної відсоткової ставки та абсолютного подорожчання кредиту. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Положеннями статті 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Також Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. Проте, позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договорів не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання недійсними спірних договорів. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору не підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено та позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», суд покладає судові витрати на позивача та в частині судового збору відносить за рахунок держави.

Outcome: dismissed