Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Заступник керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації, визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та зобовязання повернути земельну ділянку, в обґрунтування якої зазначив, що за результатами вивчення стану законності при наданні земель у власність громадянам [PERSON] відділом Старобільської місцевої прокуратури встановлено,що у грудні 2000 року громадянка [PERSON] Федерації [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), в якому зазначено, що даний сертифікат видано громадянину України члену колективного сільськогосподарського підприємства ВАТ «Учбовий». Розпорядженням першого заступника голови [PERSON] районної державної адміністрації від 16.04.2015 року № 185 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі власниці сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON]. Після виготовлення відповідної документації, розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації № 301 від 29.05.2015 року, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки № 516 в натурі (на місцевості) та передано її у власність [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі вищезазначеного розпорядження, [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого, земельна ділянка загальною площею 5,1165 га, кадастровий номер 4424081000:09:005:0004 є її приватною власністю. Згідно діючого законодавства України [PERSON], як громадянка [PERSON] Федерації, не мала права отримувати у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення, у звязку з цим, позивач звертається до суду та просить визнати протиправним та скасувати розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № 301 від 29.05.2015 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] (№ 516, Гончарівська сільська рада), визнати протиправним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно №39461136 від 22.06.2015 року, відповідно до якого, земельна ділянка загальною площею 5,1165 га, кадастровий номер 4424081000:09:005:0004, належить на праві власності [PERSON] та зобовязати [PERSON] повернути вищезазначену земельну ділянку до [PERSON] районної державної адміністрації. Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області до суду у письмовій формі було надано пояснення, в якому зазначено, що за інформацією Відділу у [PERSON] районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області земельна ділянка № 516 (кадастровий номер 4424081000:09:005:0004) загальною площею 5,1165 га, яка надана у власність гр. [PERSON], власниці сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0167484, відноситься до земель колективної власності ВАТ «Учбовий» Гончарівської сільської ради Сватівського району Луганської області та розташована в масиві № 55, у звязку з цим, вважає, що земельну ділянку необхідно повернути до земель колективної власності колишнього ВАТ «Учбовий», для реалізації в подальшому [PERSON] РДА своїх повноважень. Позовні вимоги заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області про визнання незаконним та скасування розпорядження, свідоцтва про право власності та повернення земельної ділянки підтримує. (а.с. 54-55)., Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації надав до суду у письмовій формі заперечення проти позову в якому зазначив, що [PERSON] районна державна адміністрація зверталася до [PERSON] відділу Старобільської місцевої прокуратури Луганської області з листом від 25.05.2017 року за номером 10/38/1762 з проханням звернутися в інтересах держави в особі [PERSON] райдержадміністрації, як державного органу, який здійснює на відповідній території державний контроль за використанням та охороною земель до суду з позовом проти громадянки [PERSON] Федерації [PERSON] про припинення її права приватної власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 5,1165 гектарів з кадастровим номером 4424081000:09:005:0004, розташовану за межами населених пунктів на території, яка за даними Державного земельного кадастру враховується в Гончарівській сільській раді Сватівського району Луганської області, проте до місцевого суду надійшов позов від органу прокуратури проти самої [PERSON] райдержадміністрації. Вважає, що розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № 301 від 29.05.2015 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] (№ 516, Гончарівська сільська рада)» дійсно необхідно скасувати. Крім того, органи прокуратури заявили проти [PERSON] райдержадміністрації тільки одну з трьох позовних вимог, тому вважає, що позивач має право вимагати стягнення зі [PERSON] райдержадміністрації судовий збір в частині лише однією позовної вимоги.( а.с. 38-39)., Представник позивача прокурор Зубков А.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадастру у Луганській області [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі у звязку з територіальною віддаленістю суду, наполягає на вирішенні спору на розсуд суду та прийняти рішення, відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням наданих раніше письмових пояснень (а.с.114)., Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та в судовому засіданні пояснила, що все життя проживала на території України, на момент отримання паспорту вона проживала в Підмосковї, тому отримала громадянство [PERSON] Федерації. У 2015 році вона отримала сертифікат на право на земельну частку як член відкритого акціонерного товариства «Учбовий». Не приховувала той факт, що вона є громадянином [PERSON] Федерації, відповідно до закону України декларувала отримані доходи від земельної ділянки та сплачувала податки. Просила надати їй можливість провести відчудження земельного паю на користь членів її родини громадян України, та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі так як дохід від земельної ділянки є єдиним джерелом її доходу. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що прокурор не довів обґрунтованості позовних вимог в судовому засіданні, крім того, [PERSON] набула права на земельну ділянку як працівник колишнього ВАТ «Учбовий», що вона є громадянкою [PERSON] Федерації не приховувала, винних дій з боку [PERSON] вчинено не було. Вважає що підстави для задоволення позову відсутні, так як право власності в Україні є непорушним відповідно до Конституції України, крім того, в Протоколі першому ст. 1 Конвенції з прав людини зазначено, що ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на те, що відповідачка [PERSON] не може бути позбавлена майна, яке їй належить на праві приватної власності. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав свої заперечення проти позову надані до суду та зазначив, що дійсно розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № 301 від 29.05.2015 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі підлягає скасуванню згідно з нормами чинного законодавства та підлягає скасуванню свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого, земельна ділянка №516 загальною площею 5,1165 га, кадастровий номер 4424081000:09:005:0004, є приватною власністю громадянки [PERSON] Федерації [PERSON], але у даній справі [PERSON] райдержадміністрація не є належним відповідачем, тому просив суд відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача та представників відповідачів, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного: Відповідно до тимчасової посвідки на постійне проживання на території України серіяЛГ ІГ № 20774 відповідач [PERSON] є громадянкою [PERSON] Федерації (а.с.15)., 25 грудня 2000 року відповідач [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЛГ №0167484, в якому зазначено, що даний сертифікат видано громадянину України члену колективного сільськогосподарського підприємства, а саме ВАТ «Учбовий» (а.с.10)., Згідно розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації № 301 від 29.05.2015 року була затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки№ 516 в натурі (на місцевості) кадастровий номер 4424081000:09:005:0004, розташованої за межами населених пунктів на території Гончарівської сільської ради Сватівського району Луганської області. Вищезазначена земельна ділянка була передана у власність [PERSON] для ведення сільськогосподарського виробництва з подальшим оформленням права власності в Реєстраційній службі [PERSON] районного управління юстиції. (а.с.11-12)., Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САК №892618 земельна ділянка № 516, кадастровий номер 4424081000:09:005:0004, яка розташована за межами населених пунктів на території Гончарівської сільської ради Сватівського району Луганської області належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.26-28)., Враховуючи вимоги ч.3 ст. 374 Цивільного кодексу України, іноземці можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.5 ст.22 Земельного кодексу України зазначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Згідно інформації відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Луганської області № 10-28-99.1-48/15-17 від 14.02.2017 року (а.с. 13-14) та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4401080212015 від 30.04.2015 року (а.с.17-18), земельна ділянка, розташована на території Гончарівської сільської ради Сватівського району Луганської області з кадастровим номером 4424081000:09:005:0004 відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення. Згідно з ч. 2, ч.3 ст. 81 Земельного кодексу України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Земельна ділянка, на яку отримала право власності відповідач [PERSON] не відноситься до категорії земель несільськогосподарського призначення, а тому не могла бути передана громадянці іншої держави. Відповідно до вищевикладеного, розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № 301 від 29.05.2015 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] (№ 516, Гончарівська сільська рада) було винесено всупереч вимог діючого законодавства, а тому, суд вважає, підлягає скасуванню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно ст. 21 ЦК України, зазначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Оспорюване свідоцтво про право власності на землю - це офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Підставами для визнання такого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який його видав. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів сторін у справі. Відповідно до вищевикладеного, вимоги заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області в частині визнання протиправним та скасування розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № 301 від 29.05.2015 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] (№ 516, Гончарівська сільська рада) та визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого, земельна ділянка №516 загальною площею 5,1165 га, кадастровий номер 4424081000:09:005:0004, є приватною власністю громадянки [PERSON] Федерації [PERSON]О підлягають задоволенню. Що стосується вимоги заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області в частині зобовязання [PERSON] повернути земельну ділянку, розташовану на території Гончарівської сільської ради Сватівського району Луганської області з кадастровим номером 4424081000:09:005:0004 до [PERSON] районної державної адміністрації суд вважає задоволенню не підлягає з наступних підстав: Згідно статті 7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14.02.1992 року майно у колективному сільськогосподарському підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб'єктом права власності у колективному сільськогосподарському підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства. Належне такому підприємству майно, яке належить на праві спільної часткової власності його членам, може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства або зборів уповноважених. Згідно з пунктами 1, 2, 6 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані в колективну власність КСП, кооперативам, АТ, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. У разі виходу власника земельної частки (паю) з КСП, кооперативу, АТ за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому законом порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки та заповнення державного акта на право приватної власності на землю (визначену земельну ділянку) здійснюють органи місцевого самоврядування або органи виконавчої влади в залежності від місця знаходження земельної ділянки (до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради. А за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади відповідно до п. 12 розділу Х «Перехідні положення Земельного кодексу України 2001 року). В Пленумі Верховного Суду України в п. 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", зазначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Отже, земельні ділянки - частки (паї) не є землями державної власності чи комунальної власності, а належить колективному сільськогосподарському підприємству (КСП) на праві колективної власності, і таке право може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України. Земля як об'єкт права колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства зазначена у ч. 1 ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» Право колективного сільськогосподарського підприємства охороняється законом. Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передані окремі функції по господарському управлінню колективним майном. Належне такому підприємству майно, яке у ньому належить на праві спільної часткової власності його членам, може бути передано державним, кооперативним чи іншим підприємствам, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства або зборів уповноважених. Такі положенні закріплені у ч.1 ст.7, ч.ч.2,3 ст.8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство». Землі ВАТ «Учбовий» на праві колективної власності належали усім членам господарства і прийняття рішень щодо такої землі регулювалося законодавством та установчими документами юридичної особи. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства. Позивачем не надано суду жодних доказів того, що ВАТ «Учбовий» передавало своє право на землі, які належать членам колективного сільськогосподарського підприємства ВАТ «Учбовий» [PERSON] районній державній адміністрації. Оскільки спірна земельна ділянка належить до земель колективної власності, а не до земель державної власності чи комунальної власності, вимога заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області до [PERSON] про зобовязання повернути земельну ділянку до [PERSON] районної державної адміністрації не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Задоволенню підлягають дві позовні вимоги, а саме: визнання протиправним та скасування розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації, визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а тому судовий збір з цих вимог покладається на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В іншій частині, у разі відмови у задоволенні позову, а саме про зобовязання повернути земельну ділянку, судовий збір покладається на позивача. На підставі ст.ст. 13,14 Конституції України, ч.1 ст. 22, ч.2 ст. 78, ст.ст.80,81,85, ч.1 ст. 116 ст.155 Земельного кодексу України, ч.1 ст.21, ч.3 ст.374 ЦК України, та

Outcome: partial