Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

В березні 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 11.07.2011 року в сумі 12011,44 грн. В позові вказує, що між позивачем та відповідачем 11.07.2011 року було укладено кредитний договір, згідно якого відповідачка отримала від банку кредит у розмірі 3 600,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення вимог закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 травня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 травня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ КБ "ПриватБанк" задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним та таким, що винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем заявлені вимоги є необґрунтованими та недоведеними. На думку апелянта, підписавши заяву від 11.07.2011 року відповідачка засвідчила, що ознайомлена та згодна з Умовами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, а також підтверджує свою згоду на те, що вказані документи в цілому складають між сторонами договір про надання банківських послуг, а тому є доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише із заяви позичальника, а й з Умов та правил надання банківських послуг. Заяв від відповідача на адресу позивача про незгоду зі змінами Правил та Тарифів банку не надходило, як і не надходило від [PERSON] заяв про розірвання договору з цих підстав та погашення утвореної заборгованості. Також, апелянт вважає, що суд першої інстанції ухваливши оскаржуване рішення фактично звільнив відповідача від виконання зобов'язань за кредитним договором на підставі одних лише формальних міркувань. Надані позивачем докази наявності заборгованості за договором, відповідачем не спростовані. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Рожка С.М., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. По справі встановлено, що 11.07.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н (який складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку), за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 3 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з « Умовами та Правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП -2010-256 від 06.03.2010 року та « Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http: privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між [PERSON] та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В заяві [PERSON] від 11.07.2011 року (а.с.9) зазначено, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку. Зазначені умови викладені у заяві позичальника при отриманні кредиту, а не у кредитному договорі, однак вказана заява містить ознаки такого договору, відповідачка була ознайомленою з усіма суттєвими умовами договору, про що свідчить її підпис. Строк дії платіжної картки № [NUMBER], виданої відповідачу [PERSON], був встановлений до травня 2015 року, відповідач отримала катку 11 липня 2011 року, що підтверджується витягом з ПК Приват48. [PERSON] користувалась кредитними коштами, про що свідчить роздруківка по картці. Виникнення простроченої заборгованості відбулось - 31 серпня 2011року. Після чого банком було зменшено кредитний ліміт - 7 вересня 2011року. Збільшення ліміту по картці виданій відповідачу не було. Позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 31.01.2015 року утворилася заборгованість в сумі 12011,44 грн., з них заборгованість по кредиту - 3509,75 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 5616,52 грн., заборгованість за пенею та комісією - 1837,01 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 548,16 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.7-8). Останній платіж [PERSON] на погашення кредитної заборгованості було здійснено 28 січня 2013 року на суму 1000 гривень та шляхом зарахування сум з бонусного рахунку 12 червня 2014 року на суму 12,99 гривень. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк", суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач не підписувала Умови та правила надання банківських послуг, вони не можуть вважатися невід'ємною частиною кредитного договору та підставою стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми пені та штрафу, а також збільшення ним в односторонньому порядку кредитного ліміту. Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст.207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підписавши заяву від 11.07.2011 року відповідачка засвідчила, що ознайомлена та згодна із Умовами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, а також підтверджує свою згоду на те, що вказані документи в цілому складають між сторонами договір про надання банківських послуг. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, доведеним є факт укладення між сторонами договору, який складається не лише з заяви позичальника, а також з Умов та правил надання банківських послуг. Укладений між сторонами кредитний договір є дійсним, а тому підлягає виконанню. Предметом позову, який підлягає доказуванню є розмір заборгованості за кредитним договором. ПАТ КБ «ПриватБанк» надав докази щодо наявності заборгованості за договором ( розрахунок заборгованості), а відповідач не спростувала та не надала доказів на спростування вказаного. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно п. 1.1.2.3 Умов клієнт зобов'язаний отримувати виписки про стан картрахунків та про операції, що були проведені по рахунках. Відповідно до п. 1.1.2.4 Умов при незгоді зі змінами правил та/або тарифів банку клієнт має право звернутися в банк для розірвання дійсного договору та погасити утворену перед банком заборгованість. З вищезазначеного вбачається, що спірні правовідносини між позивачем і відповідачем на час подачі позову є триваючими, відповідач не зверталась до банку з заявою про розірвання договору та частково виконувала його, що вбачається з розрахунку заборгованості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. ПАТ КБ «ПриватБанк» надано суду докази щодо наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором, а відповідачка, в свою чергу дані докази не спростувала та не надала чеків або квитанцій, які підтверджують сплату нею вказаної заборгованості. Також [PERSON] не надано доказів щодо закінчення строку дії картки. За таких обставин, коли зобов'язання за кредитним договором не виконане боржником, а строк дії картки не сплинув, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості. Зважаючи на наведене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати в сумі 365,40грн., понесені позивачем на сплату судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Outcome: approved