Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди. Позов мотивований тим, що 23.01.2016 року о 12 год. 40 хв. в м. Вінниця, по вул. Гонти, водій [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Фольцваген Т4», реєстраційний номер [NUMBER], під час виїзду із прилеглої території не надав дороги транспортному засобу марки «Део Нексія», реєстраційний номер [NUMBER], водій [PERSON], що рухався по головній дорозі, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2016 року в адміністративній справі №127/1329/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Внаслідок спричиненої [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди, згідно з протоколами огляду транспортного засобу НАСК «Оранта» від 23.01.2016 року та 25.01.2016 року, [PERSON] зазнав матеріальної шкоди, у виді пошкодження власного транспортного засобу марки «Део Нексія», реєстраційний номер [NUMBER], яка в повному обсязі відшкодована йому страховою компанією НАСК «Оранта». Проте, в зв'язку з вказаною дорожньо-транспортною пригодою [PERSON] зазнав матеріальних збитків, які полягають у витратах на правову допомогу в загальному розмірі 17286,80 грн., яку йому надавав адвокат Павлов С.С. при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] Пункт 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачає, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Окрім того, він також зазнав моральних збитків, оскільки внаслідок ДТП переніс шоковий стан, який в подальшому супроводжувався порушенням сну, фобіями, страхом керування транспортним засобом, періодичними депресіями, тремтінням тіла, що триває по цей час. Розмір завданої моральної шкоди відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 13.12.2016 р. позивач оцінює у 7250 грн. в зв'язку з ушкодженням здоров'я та 4640 грн. в зв'язку з пошкодженням майна. Доказів, в підтвердження завданої моральної шкоди позивач не має змоги надати, оскільки у нього не було можливості відвідати лікарню та зібрати відповідні медичні довідки про свої психологічні травми, так як протягом року в робочі дні здійснював догляд за своєю малолітньою дочкою [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнала. Згідно з її запереченнями позовна заява обгрунтована тим, що позивач поніс витрати на оплату правової допомоги та зазнав моральної шкоди у зв»язку з ушкодженням здоров»я та пошкодженням автомобіля. Правові підстави позову - статті 22, 23 ЦК України. Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки можуть бути завдані неправомірними діями відповідача [PERSON] за наявності причинно-наслідкового зв»язку між його діями та заподіяними збитками. Позивач визнав. що реальні збитки його майну відшкодовані страховою компанією. Страхова компанія відшкодовує реальні збитки і моральну шкоду. Доказів про звернення позивача до страхової компанії про відшкодування в порядку, передбаченому законом, моральної шкоди, позивач суду не надав. Відшкодування збитків - це спосіб і вид цивільно-правової відповідальності. Відшкодування витрат на правову допомогу не має складу цивільно-правового порушення. З обставин справи встановлено правомірну поведінку [PERSON] на отримання правової допомоги, це його право. Відшкодування витрат на правову допомогу передбачено в цивільному, господарському та адміністративному судочинстві. Але [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності за Кодексом України про адміністративні правопорушення, тобто виникли правовідносини між державою і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Саме в цій справі (по КУпАП) не розглядається питання про поновлення порушеного права [PERSON] як зазначено в п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України. Адвокат Павлов С.С. вступив у справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП після першого судового засідання. В договорі про надання правової допомоги №0330 від 30.03.2016 р. в пунктах 2, 3 йдеться про представництво інтересів клієнта в цивільній справі, в цьому договорі немає номера справи по ст. 124 КУпАП, яка розглядалась судом. Відповідно до положень КУпАП передбачено можливість участі адвоката в справі, але це право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. [PERSON] в справі був потерпілим, а не порушником, тобто захист його прав та інтересів за КУпАП не здійснювався. Щодо моральної шкоди представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними. Як на правові підстави для відшкодування моральної шкоди позивач посилається на ст. ст. 23, 1167 ЦК України. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Однак особа повинна чітко визначити, якими діями або бездіяльністю заподіяно шкоду та довести причинно-наслідковий зв»язок між такими діями або бездіяльністю та заподіяною шкодою, а також надати належні, допустимі та достатні докази про заподіяння шкоди. З пояснень [PERSON] йому внаслідок ДТП не заподіяно ушкодження здоров»я. Щодо заподіяння шкоди психічному здоров»ю - посттравматичний стресовий розлад, то такий діагноз може поставити лише лікар. З пояснень [PERSON] він працює водієм рейсового автобуса, перед виїздом на маршрут проходить огляд лікаря. Твердження про те, що він не міг звернутись до лікаря після ДТП, тому що з 8 год. до 20 год. доглядає за дочкою не відповідають суперечливим поясненням [PERSON] про те, що він щодня на роботі, в той же час він щодня з дочкою вдома, за іншими його ж поясненнями дочка ходить в дитячий садок. Твердження про те, що [PERSON] використовував автомобіль, щоб добратись до місця роботи при з»ясуванні обставин справи, не проголошувалось. Доказів про те, коли позивач закінчив ремонт автомобіля суду не подано. Представник відповідача вважає позовні вимоги про стягнення моральної шкоди необґрунтованими. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. 23.01.2016 року о 12 год. 40 хв. в м. Вінниця, по вул. Гонти, водій [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Фольцваген Т4», реєстраційний номер [NUMBER], під час виїзду із прилеглої території не надав дороги транспортному засобу марки «Део Нексія», реєстраційний номер [NUMBER], водій [PERSON], що рухався по головній дорозі, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2016 року в адміністративній справі №127/1329/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Внаслідок спричиненої [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди, згідно з протоколами огляду транспортного засобу НАСК «Оранта» від 23.01.2016 року та від 25.01.2016 року [PERSON] зазнав матеріальної шкоди, у виді пошкодження власного транспортного засобу марки «Део Нексія», реєстраційний номер [NUMBER], яка в повному обсязі відшкодована йому страховою компанією НАСК «Оранта». Відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як пояснив [PERSON] страхова компанія повністю відшкодувала шкоду, заподіяну автотранспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Звертаючись до суду [PERSON] зазначив, що з метою захисту від безпідставних та неправомірних звинувачень у ДТП зі сторони [PERSON] він змушений був звернутися за захистом своїх прав до адвоката та здійснити відповідно до договору про надання правової допомоги від 30.03.2016 р. № 0330 та додатків до нього витрати на правову допомогу на загальну суму 17286,80 гривень. Представник [PERSON] - адвокат Павлов С.С. суду пояснив, що такі витрати позивач поніс на оплату послуг адвоката за здійснення представництва інтересів [PERSON] у справі №127/1329/16-п про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності. В ч.1 ст.22 ЦК України зазначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Заявлена [PERSON] до стягнення сума у розмірі 17286,80 гривень, витрачена ним у зв'язку з отриманням юридичних послуг від іншої особи, не може розглядатися як завдані позивачу відповідачем збитки в результаті порушення його цивільного права, оскільки такі витрати не знаходяться у необхідному причинно-наслідковому зв'язку з фактом неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань. Відшкодування витрат на оплату правової допомоги не має складу цивільно-правового правопорушення, що є підставою для відмови у стягненні цих витрат, оскільки вони виникають в результаті правомірної поведінки, а саме волевиявлення зацікавленої сторони отримати правову допомогу під час звернення чи розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності. Адміністративна відповідальність - це різновид правової відповідальності, форма негативного реагування з боку держави в особі її компетентних органів на відповідну категорію протиправних проявів (адміністративних проступків), згідно з якою особи, що скоїли ці правопорушення, за свої неправомірні дії повинні понести адміністративні стягнення в установлених законом формах і порядку. У справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності відносини виникають між державою та особою, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст.40 КУпАП, якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Таким чином, виплата гонорару адвокату в справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності та його розмір не перебувають в безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку з порушенням прав позивача відповідачем в розумінні ст.22 ЦК України та не підлягають відшкодуванню. Крім цього, зміст договору про правову допомогу від 30.03.2016 року №0330, укладений між [PERSON] та Павловим С.С., підтверджує те, що договір розроблений на представництво у цивільному процесі. Зокрема в п.2 договору зазначено, що договір укладено на всі стадії цивільного процессу, а в п. 3 зазначено про те, що Адвокат володіє всіма повноваженнями представника, які Клієнтом надані Адвокату згідно Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу про адміністративні правопорушення. Позивач просить стягнути 7250 гривень моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, завданим ДТП, та 4640 гривень моральної шкоди у зв'язку з пошкодженням майна. завданим ДТП. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Про це зазначено в Постанові Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31.03.1995 р. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. В Узагальненнях судової практики від 20.06.2012 р. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що у будь-якому випадку судам слід мати на увазі, що обов'язок доведення розміру шкоди лежить на позивачеві. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Доводи [PERSON] про заподіяння йому моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, завданого ДТП, не підтверджені відповідними доказами. В судовому засіданні позивач пояснив, що не мав будь-яких травм чи ушкодження здоров'я внаслідок ДТП, до лікаря не звертався, на лікарняному не перебував. [PERSON] працює водієм автобуса. Відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» та спільного наказу МОЗ та МВС України від 31.01.2013 р. № 65/80 «Про затвердження Положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів» передбачено, що водії транспортних засобів підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб-підприємців, що здійснюють перевезення пасажирів та вантажів підлягають щозмінному передрейсовому та післярейсовому медичним оглядам. У разі виявлення ознак тимчасової непрацездатності водій не допускається до керування транспортним засобом відповідної категорії. Відсторонені від роботи за станом здоров'я водії направляються для дообстеження до закладу охорони здоров'я. Як зазначив позивач він проходив щозмінні передрейсові медичні огляди, однак ознак погіршення стану здоров'я не було виявлено, від роботи він не відсторонювався. Відповідно до ч.1.ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.ч.4,5 ст.81 ЦК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Твердження [PERSON] про те, що він не міг звернутися до лікаря та зібрати відповідні медичні документи про свої психологічні травми, так як протягом цілого року в робочі дні з понеділка по п'ятницю здійснював догляд за своєю малолітньою дочкою на прохання колишньої дружини суперечать іншим його поясненням про те, що протягом року він працював, не був відсторонений від роботи за станом здоров»я та не знайшли свого підтвердження в суді. Суд не бере до уваги рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2015 р. в справі №127/18944/15-ц про розірвання шлюбу, оскільки з наданого документу не вбачається, що він стосується прав та інтересів позивача, а також Лист-прохання [PERSON], оскільки такий документ містить явні ознаки виправлення дати його складання, лист поданий в копії, яка не засвідчена належним чином, позивач не пред'явив суду оригіналу листа. Позивач зазначив, що йому спричинено моральну шкоду також тим, що страхову компенсацію від страхової компанії на ремонт його транспортного засобу він отримав лише через вісім місяців після ДТП та здійснив розрахунок моральної шкоди з врахуванням місяців затримки в отриманні такого відшкодування . Суд вважає, що позивачем не надано жодних доказів щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та здійсненням виплати страховою компанією відшкодування на ремонт транспортного засобу, а також доказів в обґрунтування своїх доводів щодо заподіяння моральної шкоди. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Питання судових витрат в цій справі суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed