Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивачка [PERSON], яка діє як опікун в інтересах недієздатного [PERSON], звернулася в суд з позовом до відповідачки про стягнення коштів які вона отримала у вигляді пенсії [PERSON] за період з серпня 2012 року по 31 березня 2016 року в сумі 227628,00 грн., посилаючись на те, що згідно рішення Житомирського районного суду від 18.05.2013 року, її брата позивача по справі [PERSON] було визнано недієздатним. Цим же рішенням суду відповідачку [PERSON] було призначено його опікуном. Рішенням Житомирського районного суду від 03.10.2013 року, її також було призначено опікуном [PERSON] 16.08.2012 року [PERSON] направлений до Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1 на лікування на загальних підставах, а за постановою Бердичівського міськрайонного суду від 23.1.2012 року до [PERSON] були застосовані примусові заходи медичного характеру з суворим наглядом. Після прийняття судом вказанного рішення, відповідачка добровільно усунулася від виконання покладених на неї обов"язків опікуна, та фактично на протязі трьох років не піклувалася про нього ні як дружина, ні як його опікун. Пенсію позивача за період з серпня 2012 року по 31.03.2016 року в розмірі 227628,00 грн., весь час використовувала лише на свої потреби. Оскільки відповідачка добровільно повернути отримані і витрачені на свої потреби кошти у вигляді пенсії відмовляється, а тому вона змушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали, та просять стягнути з відповідача позовну суму за винятком коштів близько пяти тисяч гривень, які відповідачка повернула їй готівкою, та витратила на потреби [PERSON], для придбання йому ліків, та засобів гігієни. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала посилаючись на те, що вона як опікун [PERSON] належним чином виконувала обов"язки опікуна, постійно з періодичністю в один місяць здійснювала витрати необхідні для задоволення його потреб за рахунок його пенсії, зокрема на придбання продуктів харчування, ліків, одягу, засобів гігієни а також з надання добровільних внесків до лікувального закладу обласної психіатричної лікарні. Крім того, вона як дружина [PERSON] за період часу знаходження його на лікуванні, частину їх спільних коштів витрачала на проїзд в обласну психіатричну лікарню, оплату комунальних послуг, придбання ліків для особистого лукування та ремонту будівлі в якому вона проживала під час шлюбу разом зі своїм чоловіком [PERSON] Після розірвання шлюбу та звільнення її від повноважень опікуна над [PERSON], частину коштів яка залишилася в неї від отриманної пенсії [PERSON], вона повернула позивачу. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, про безпідставність позовних вимог. Судом встановлено, що постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.11.2012 року, щодо неосудного [PERSON] було застосовано заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 18 травня 2013 року [PERSON] визнано недієздатним, та встановлено над ним опіку і призначено опікуна [PERSON] - відповідачку по справі. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2013 року опікуном недієздатного [PERSON] призначено також [PERSON] - позивачку по справі. Відповідно до ст. 67, ч. 3 ст. 72 ЦК України опікун, зобов"язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун самостійно здійснює витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного, за рахунок пенсії, аліментів ..., доходів від майна підопічного тощо. Так, згідно довідки Бердичівського об"єднанного УПФ України в Житомирській області за № 9152/02 від 21.07.2016 року, пенсію на підопічного [PERSON] за період з серпня 2012 року по 31.03.2016 року отримувала відповідачка [PERSON] Згідно з письмовою інформацією Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1 Житомирської обласної ради від 02.10.2013 року № 4629, від 21.08.2015 року № 4859, та № 1069 від 23.02.2016 року, [PERSON] перебував на лікуванні з 16.08.2012 року та відвідувався опікуном [PERSON] один раз на місяць, яка при потребі приносила різні продукти харчування, засоби особистої гігієни, та інші необхідні речі. Виходячи зі змісту таких інформаційних листів, той факт що [PERSON] відмовлявся приймати будь-які передачі від дружини-опікуна [PERSON] не може слугувати доказом того, що [PERSON] не забезпечувала йому необхідних побутових умов, доглядом та лікуванням. Про те, що [PERSON] - відповідачка по справі, передавала на лікарню в якій перебував на лікуванні [PERSON] предмети одягу, продукти харчування та засоби гігієни, але дуже рідко, не заперечує і сама позивачка, а також свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] допитані в судовому засіданні. Разом з тим, позивачкою для обгрунтування своїх позовних вимог, та спростування доводів відповідачки не надано доказів того, в якому саме об"ємі та в якій саме кількості були здійснені витрати відповідачкою на потреби [PERSON], та які саме витрати в грошовому вираженні були витрачені відповідачкою всупереч інтересам та потребам [PERSON] З гляду на вказане, а також враховуючи інформацію щодо витрачання коштів одержаних у вигляді пенсії підопічного [PERSON] викладену в копіях заяви та звіту відповідачки [PERSON] голові координаційної ради з питань опіки та піклування Бердичівської міської ради, суд вважає доводи позивача щодо повернення їй коштів в розмірі отриманої нею пенсії за період з серпня 2012 року по 31.03.2016 року необгрунтованими, і такими що невідповідають встановленним в судовому засіданні обставинам справи. Крім цього, суд при вирішенні спору також приймає до уваги доводи відповідачки про те, що сторони з 20 січня 1979 року до березня 2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, а тому використанння відповідачкою пенсії свого чоловіка [PERSON] не суперечить вимогам ст. 61 СК України, відповідно до якої пенсія одержана одним із подружжя і внесена до сімейного бюджету є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України покладаються на сторони, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed