Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини та визнання його спадкоємцем четвертої черги. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є двоюрідним племінником [PERSON], оскільки мати позивача [PERSON] є двоюрідною сестрою [PERSON], однак всі документи, які б це підтвердили, не збереглися. Відповідачка по справі [PERSON] є його рідною сестрою, а відповідно й двоюрідною племінницею [PERSON]. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Після смерті чоловіка - [PERSON], який помер [INFO] року, [PERSON] дуже захворіла. Її син [PERSON], помер [INFO] року. Позивач зазначає, що з [PERSON] став проживати з червня 2006 року та мешкав у будинку літ. Б-1, а [PERSON] мешкала у будинку літ. А-1, він допомагав їй вести господарство, купував необхідні речі та ліки. [PERSON] померла [INFO] року, актовий запис №1295. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй домоволодіння [ADDRESS]. Спадкоємці першої, другої та третьої черг відсутні, із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, заповітів померла також не залишала. Позивач звернувся до приватного нотаріуса ДМНО Лозенко В.В. із заявою про прийняття спадщини, оскільки проживав зі спадкодавцем більше п'яти років до дня смерті. Однак нотаріус постановою від 01.04.2015 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, через те що, позивач пропустив строк прийняття спадщини та не був зареєстрований разом зі спадкодавцем та момент її смерті. Відповідачка, дізнавшись про те, що позивач займається оформленням спадщини після смерті [PERSON], заселилась у спірний будинок, та зазначила, що також має право на частину спадкового майна. Позивач, посилаючись на те, що він постійно проживав однією сім'єю більше п'яти років разом з [PERSON], а саме з червня 2006 року до дня її смерті, тому просив суд встановити факт його проживання однією сім'єю разом зі спадкодавцем [PERSON], яка померла [INFO] року, не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, та визнати його спадкоємцем четвертої черги після її смерті. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 липня 2015 року - позов задоволено. Встановлено факт постійного проживання [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], однією сім'єю разом з [PERSON], яка померла [INFO] року, з червня 2006 року по день її смерті - [INFO] року. Визнано [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], спадкоємцем четвертої черги після [PERSON], яка померла [INFO] року. Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2015 року - судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, [PERSON] звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовні в повному обсязі. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Проте зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підстав доведеності факту проживання [PERSON] однією сім'єю разом зі своєю тіткою [PERSON], яка померла [INFO] року, протягом п'яти років до часу відкриття спадщини, та визнав його спадкоємцем четвертої черги. Проте до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст.ст.1217, 1223, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом почергово одержують особи, визначені у ст.1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно довідки голови квартального комітету №110442 від 18.12.2014 року на день смерті позивач та спадкодавець проживали разом. Згідно ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, чають взаємні права та обов'язки. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися з моменту відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Тобто, для підтвердження проживання однією сім'єю необхідно підтвердити факт ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно вимог п.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, в судовому засіданні не встановлено та в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності обставин, які б засвідчували сімейні відносини, які склалися між позивачем та [PERSON] (спадкодавцем), а саме, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням тощо, проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про доведеність факту сумісного проживання позивача та спадкодавця однією сім'єю протягом п'яти років до часу відкриття спадщини. За таких обставин, при наявності лише однієї довідки голови квартального комітету №110442 від 18.12.2014 року про їх спільне проживання, відсутні підстави для встановлення факту проживання однією сім'єю більше п'яти років. Окрім того, Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. від 21.04.2015 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва з причин пропуску строку для прийняття спадщини, встановленого законом, а не з причин відсутності документів на підтвердження родинних відносин чи факту спільного проживання Позивача з спадкодавцем. Пленум Верховного Суду України в ч1,4 п.24 постанови № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" зазначив, що Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК ( 435-15 ). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Як вбачається з повідомлення від 25.04.2015 року за вих. № 1483/01-16, Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою також звернуто увагу суду на можливість отримання за запитом суду Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру щодо наявності/відсутності спадкової справи після померлої [INFO] року. Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не визначив коло та черги правонаступників, прав яких можуть бути порушені ухваленим рішенням, та за наявності спадкоємців - з'ясуванням питання щодо залучення їх до справи, не витребував інформації щодо наявності або відсутності спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, не врахував того, що позивачем не доведено факту сумісного проживання її та спадкодавця однією сім'єю протягом п'яти років до часу відкриття спадщини, а тому відсутнє право на спадкування після смерті [PERSON], й відповідно дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог. Таким чином, при розгляді даної справи судом першої інстанції судом була надана невірна правова оцінка спірним правовідносинам, неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення про задоволення позову, а тому рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed