Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Представник органу опіки і піклування Недригайлівської районної державної адміністрації Сумської області звернувся з позовом до суду в інтересах неповнолітньої дитини: [PERSON] та просить суд винести рішення, яким встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], [INFO], є рідною матір'ю [PERSON], [INFO] та позбавити [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки: [PERSON], [INFO]. Крім того просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 200 (двісті) грн., щомісячно. Представник позивача Іщенко Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але відповідно до ст. 74 ЦПК України є такою, що належно повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Прокурор Недригайлівського відділу Роменської місцевої прокуратури [PERSON], вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] та не заперечує проти задоволення позову. При конкуренції загальної та спеціальної процесуальної норми, суд застосовує норму спеціальну і керується положеннями ч.1 ст. 224 ЦПК України щодо можливості заочного розгляду справи в разі однієї неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.33-34). Суд, заслухавши доводи представника позивача, думку прокурора, дитини [PERSON], перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] році в с. Бобрик Білопільського району Сумської області народилась [PERSON]. Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31 серпня 2006 р. вона зазначена як [PERSON], в графі батьки зазначено: Батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.4). У довідці відділу реєстрації актів цивільного стану Білопільського управління юстиції Сумської області від 31.08.2006 р. №280-02-87 матір [PERSON], також зазначено, як [PERSON] (а.с.6). З невідомих заявнику причин матір дитини зазначено як [PERSON], що не відповідає дійсному як "[PERSON]" паспорт серії [NUMBER] виданого Недригайлівським РС УДМС України в Сумській області від 26 квітня 2013 р. (а.с.38), дана невідповідність у документах перешкоджає дитині набути статусу дитини позбавленої батьківських прав та в подальшому отримання від держави відповідної допомоги. Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, №00017915267 від 13.04.2017 р., вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] року, в графі відомості про матір: [PERSON], [INFO], відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.31-33). Як вбачається із копії заяви про видачу паспорта [PERSON], народилась [INFO] р. в м. Берегово, Закарпатської області (а.с.22-23). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, №00017917627 від 13.04.2017 р. [PERSON], народилась [INFO] р. в м. Берегово, Закарпатської області. 28 грудня 2006 року [PERSON] була засуджена Недригайлівським районним судом Сумської області за ст. 185 ч. 2, ст. 186 ч. 2, ст. 187 ч. 3 КК України, на підставі ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належало засудженій на праві власності (а.с.7-8). 02 грудня 2011 року постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова [PERSON] була звільнена з дільниці соціальної реабілітації Качанівської виправної колонії №54 на підставі ст. 81 КК України умовно - достроково на 1 рік 8 місяців 7 днів. На час перебування матері, [PERSON], в місцях позбавлення волі, вихованням дитини, [PERSON], займалася її бабуся по лінії матері [PERSON], та навіть після звільнення мати [PERSON] не піклувалась про неї, а влаштовувала своє особисте життя. Згідно інформації виконкому Недригайлівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.14), але фактично там не проживала. Як вбачається із характеристики на ученицю [PERSON], виданої ДПТНЗ "Кролевецьке ВПУ" від 17 січня 2017 р. за №19, [PERSON] навчається на ІІ курсі даного закладу з 01 вересня 2015 року. За період навчання у закладі, мати жодного разу не відвідала батьківських зборів, не поцікавилась, де проживає та як навчається її донька. Мати з нею не спілкується, родинні зв'язки дитина підтримує лише з бабусею. В матеріалах цивільної справ мається висновок органу опіки та піклування Недригайлівської районної державної адміністрації Сумської області про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] Ч. 3 ст. 51 Конституції України визначає, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що сім'я є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. На підставі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно пливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (з наступними змінами та доповненнями) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Враховуючи обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] не виконує своїх обов'язків по вихованню її доньки [PERSON], а саме: матеріально її не забезпечує, не спілкується з нею, що порушує її нормальне самоусвідомлення, не цікавиться її життям, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання доньки [PERSON]. За вказаних підстав, суд вважає, що [PERSON], як особу, яка ухиляється від обов'язків по вихованню і матеріальному утриманню доньки [PERSON], необхідно позбавити батьківських прав відносно неї. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення із відповідача аліментів на утримання її доньки. Відповідно до ст. 180, ч. 1 ст. 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідачка [PERSON] будь - яких доказів, які б свідчили про стан її здоров'я та про її матеріальне становище платника аліментів, а також про наявність у неї непрацездатних чоловіка, батьків, дочки, сина, до суду не надала. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved