Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 10 червня 2008 року в розмірі 24525 гривень 98 копійок. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10 червня 2008 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 2500, 00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Отримавши кредитні кошти, відповідач [PERSON], неналежним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом, яка станом на 30 квітня 2018 року становить 24525,98 гривень та складається із: заборгованості за кредитом 2413,82 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 20306,16 гривень, заборгованості за пенею та комісією 400,00 гривень, а також штрафу (фіксованої частини) - 250 гривень; штрафу (процентної складової) 1156,00 гривень, яку представник позивача просив суд стягнути з відповідача. Представник позивача за довіреністю Кіріченко В.М. клопотав про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. В поданій до суду заяві відповідач [PERSON] частково визнав позов, просив застосувати строк позовної давності, оскільки в серпні місяці 2015 року, а також 14 та 15 жовтня 2015 року він не здійснював погашення кредиту. Також просив розгляд справи проводити без його участі. Фіксування судового засідання не здійснюється відповідно до ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Так, 10 червня 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500, 00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства комерційний банк "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача із закритого акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", про що зазначено у п.1.1. статуту ПАТ КБ "Приватбанк". Відповідач [PERSON] неналежним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом, яка станом на 30 квітня 2018 року становить 24525,98 гривень та складається із: заборгованості за кредитом 2413,82 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 20306,16 гривень, заборгованості за пенею та комісією 400,00 гривень, а також штрафу (фіксована частина) - 250 гривень; штрафу (процентної складової) 1156,00 гривень. З довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" вбачається, що після підписання кредитного договору № б/н від 10 червня 2008 року, відповідачеві [PERSON] надано наступні кредитні картки: [NUMBER] (дата відкриття 10 червня 2008 року, термін дії - січень 2010 року), [NUMBER] (дата відкриття 9 лютого 2010 року, термін дії жовтень 2013 року), [NUMBER] (дата відкриття 30 жовтня 2013 року, термін дії серпень 2016 року), № [NUMBER] (дата відкриття 30 жовтня 2013 року, термін дії жовтень 2017 року). Зокрема, факт отримання кредитних карток не оспорювався відповідачем. Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення - невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням ПАТ КБ "ПриватБанк" і клієнт дає право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Кредитним договором передбачено порядок погашення заборгованості щомісячними платежами. В заяві на отримання кредиту позичальник [PERSON] своїм підписом підтвердив той факт, що він був ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, отримав їх у письмовому вигляді та надав згоду на те, що ця заява разом із запропонованими банком Умовами і Тарифами складає кредитний договір. Відповідно до пп. 3.1.1 пункту 3.1 картка діє до останнього місяця, вказаного на лицевій стороні картки, включно. Підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що після настання зазначеного на картці останнього місяця терміну дії банком випускається картка на новий термін. Термін дії картки не підлягає продовженню банком в разі надання клієнтом до початку останнього місяця дії картки письмової заяви про закриття рахунку, за умови відсутності простроченої заборгованості клієнта перед банком за відповідним рахунком. Умовами та правилами надання банківських послуг закріплено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком. Як передбачено Умовами і правилами платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду картки, що використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунку платника або відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів готівкою у касі банку або через банківський автомат, а також здійснення інших операцій, передбачених договором. Платіжна картка є ідентифікаційним засобом та інструментом для здійснення операцій, визначених чинним законодавством та договором між банком і клієнтом. Умовами і правилами не передбачено відкриття банком нового рахунку у випадку закінчення строку кредитної картки, випуску і видачі клієнту банку нової картки. Відкритий картрахунок може бути закритий на підставі заяви держателя картки (п.п.3.1.3 п.3.1). Із заявами про закриття банківського рахунку відповідач [PERSON] до банку не звертався, після отримання нових кредитних карток, а саме, 9 лютого 2010 року, 30 жовтня 2013 року, тобто здійснював користування відкритим на його ім'я банківським рахунком, заперечив лише щодо факту невнесення ним оплати за користування кредитними коштами з серпня місяця 2015 року, а також 14 та 15 жовтня 2015 року. Щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов'язань та про заявлення відповідачем щодо застосування строку позовної давності. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 Цивільного кодексу України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 Цивільного кодексу України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж дії кредитної картки, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Позивач звернувся до суду з позовом 1 червня 2018 року, а відповідно до розрахунку заборгованості відповідач [PERSON] вносив щомісячні платежі та припинив їх здійснення 21 липня 2015 року (з урахуванням заперечення відповідача щодо невнесення плати з серпня місяця 2015 року). Таким чином ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду в межах строку позовної давності. Щодо вимог про стягнення неустойки (пені і штрафів). Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610 та пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 Цивільного кодексу України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 Цивільного кодексу України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнення неустойки (зокрема і пені незалежно від періоду її нарахування) можливе лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи ст.266 і частини другої ст.258 Цивільного кодексу України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Як вбачається із наданого банком розрахунку заборгованості, розмір пені, позивачем нараховано в межах річного строку позовної давності і становить 400,00 гривень. Щодо вимог Банку про стягнення з позичальника судових штрафів. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15. Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За вказаних обставин вимоги банку про стягнення з [PERSON] штрафу (фіксованої частини) у розмірі 250 гривень та штрафу (процентної складової) в розмірі 1156,00 гривень є такими, що не підлягають задоволенню. Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що відповідач [PERSON] не виконав умови кредитного договору, має заборгованість, яка підтверджена належними і допустимими доказами, а тому позов підлягає частковому задоволенню та стягненню з позичальника [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитним договором, розмір якої станом на 30 квітня 2018 року становить 23119,98 грн, з яких: 2413,82 грн заборгованість за кредитом, 20306,16 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 400,00 грн заборгованість за пенею та комісією, а також відшкодування на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1656,28 гривень. Вимоги Банку про стягнення штрафу (фіксованої частини) в розмірі 250 гривень та штрафу (процентної складової) в розмірі 1156,00 гривень задоволенню не підлягають. З огляду на викладене вище та

Outcome: partial