Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»( переймований на АТ КБ "ПриватБанк") звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог зазначають, що 15.01.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № МА - 01- 08, за умовами якого він отримав кредит в сумі 8 000,00 дол. США з терміном повернення до 14.01.2013 року. На забезпечення виконання зобов`язань між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № МА - 01- 08, відповідно до якого в разі невиконання або порушення виконання умов кредитного договору № МА - 01- 08 [PERSON] взяла на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями [PERSON]. Згідно з умовами кредитного договору [PERSON] зобов`язався здійснювати погашення заборгованості щомісяця в період сплати, проте свої зобов`язання не виконав, а саме: не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. 04.08.2015 року позивачем направлено відповідачам письмову вимогу- повідомлення із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором № МА - 01 -08. Станом на 30.07.2015 року відповідачі мають заборгованість в сумі - 29 804,95 дол. США, з яких: 5 829,36 дол. США - за кредитом; 10 712,28 доларів США - за відсотками; 11 833,24 дол. США - за пенею; а також штрафи відповідно до договору: 11,33 дол. США - штраф (фіксована частина); 1 418,74 дол. США - штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 29 804,95 дол. США, що за курсом НБУ 22.07 становить 657 795,28 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, направили заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. В направленому відзиві (а.с.74-78 т.2) просив відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України за спливом строків позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову щодо неї з підстав припинення поруки, так як протягом шести місяців починаючи з 06.07.2009 року до неї банком вимогу не було пред`явлено, тому порука вважається припиненою. Також подала суду відзив (а.с.74-78 т.2), який в судовому засіданні підтримала. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні позову про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі за спливом строків позовної давності, строк якої минув на момент подання даного позову до суду, оскільки позивач звертався до суду 06.07.2009 року з позовом до відповідача про стягнення звернення на майно, тому починаючи з цього часу строк позовної давності 5 років, вказаний у кредитному договорі, минув 06.07.2014 року. Однак позивач знаючи про вказані обставини, звернувся до суду з даним позовом лише 27.10.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Вислухавши відповідача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.01.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № МА - 01- 08, згідно з яким він отримав кредит у сумі 8 000,00 дол. США з терміном повернення до 14 січня 2013 року (а.с.12-15 т.1). На забезпечення виконання зобов`язань між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір поруки № МА - 01- 08, відповідно до якого в разі невиконання або порушення виконання умов кредитного договору № МА - 01- 08 [PERSON] взяла на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями [PERSON] (а.с.16 т.1). Із копії витягу статуту АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК" (НОВА РЕДАКЦІЯ) ідентифікаційний номер: 14360570 видно, що АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" є правонаступником всіх прав та зобов"язань ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК", що підтверджує зміну назви позивача (а.с. 111 т.2) Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з умовами кредитного договору [PERSON] зобов`язався здійснювати погашення заборгованості щомісяця в період сплати, проте свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. 04.08.2015 року позивач направив відповідачам письмову вимогу-повідомлення, в якій зазначено про невиконання зобов`язань за кредитним договором № МА - 01 -08 від 15.01.2008 року та необхідність сплати боргу (а.с.9-11 т.1). Станом на 30.07.2015 року заборгованість за кредитним договором № МА - 01- 08 від 15.01.2008 року становить 29 804,95 дол. США, з яких: 5 829,36 дол. США - за кредитом; 10 712,28 доларів США - за відсотками; 11 833,24 дол. США - за пенею; а також штрафи відповідно до договору: 11,33 дол. США - штраф (фіксована частина); 1 418,74 дол. США - штраф (процентна складова) (а.с.5-8 т.1). Відповідно до пункту 6.1 кредитного договору при порушенні позичальником будь- якого із зобов`язань зі сплати відсотків за користування кредитом, передбачених графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток 1 до цього договору), а також підпунктів 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цього договору, строків повернення кредиту, передбачених графіком, а також підпункту 1.3, 2.2.3, 2.3.3, 4.5, 4.6, позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня. Згідно з пунктом 6.2 кредитного договору за порушення зобовязань, передбачених підпунктами 2.2.7, 2.2.8, 2.2.11 позивачльник сплачує банку за кожний випадок порушення штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1.ст.1048 ЦК України). Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно кредитного договору п.6.4 нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобовязань , передбачених п..п. 6.1,6,2,6,3 здійснюється протягом 3 (трьох) років від дня, коли це зобов`язання повинне було бути виконане (т.1 а.с. 14). Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності до пені та до штрафів (а.с.114-117 т.1) в межах трирічного строку встановленого у п.6.4 кредитного договору, оскільки позивач звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки 06.07.2009 року, то відповідно строк виконання зобов`язання за договором тоді ж настав, та граничний строк пені сплив 06.07.2012 року. Таким чином враховуючи наведене, оскільки відповідач допустив порушення виконання умов кредитного договору є підстави для часткового задоволення позовних вимог до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 5829,36 доларів США, що за курсом НБУ 22.07 становить 128674,72 грн. та пені в межах трирічного строку встановленого договором згідно розрахунку (т.1 а.с.5-7) в сумі 2318,91 доларів США, що за курсом НБУ 22.07 становить 51178,34 грн.. Однак відповідачем [PERSON] та його представником до ухвалення судового рішення подано 10.03.2020 року до суду письмовий відзив на позов, в якому заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, вважаючи початком перебігу строку для звернення до суду з позовом, з врахуванням уточнення в судовому засіданні, 06.07.2009 року - дату звернення позивача до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення звернення стягнення на майно за вказаним вище кредитним договором, тому 06.07.2014 року сплив строк позовної давності для звернення до суду з даною вимогою, з врахуванням визначеного у кредитному договорі строку 5 років (а.с. 75-78 т.2). Відповідно до статей 256 і 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У даних правовідносинах, згідно кредитного договору п.6.8 сторони домовилися про строк позовної давності тривалістю 5 років (т.1 а.с.12-14). Перебіг позовної давності, згідно вимог частини 1 статті 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спору, є підставою для відмови у позові (ч. 4, 3 ст. 267 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що 06.07.2009 року позивач звернувся до [PERSON] , [PERSON] з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.96-98 т.1). Відповідно до рішення Андрушівського районного суду від 28.12.2010 року у справі №2-80/10 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково (а.с.99 т.1). У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15 січня 2008 року № МА-01-08 в сумі 7 725, 50 дол. США звернуто стягнення на майно: житловий будинок загальною площею 69, 2 кв. м, що знаходиться у [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за цією адресою розміром 0,15 га шляхом продажу предмета іпотеки ЗАК КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Тобто позивач довідався про порушення свого права 06.07.2009 року. Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників. Позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановлениям судом судового рішення. Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року справа № 357/9126/17-ц (провадження № 61 -36495св18). Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що банк звернувшись до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки 06.07.2009 року, перервав перебіг позовної давності, тому перебіг позовної давності починається заново з 06.07.2009 року. З врахуванням строку позовної давності встановленої кредитним договором 5 років, позовна давність за даним позовом сплила 06.07.2014 року. Тобто строк позовної давності для звернення до відповідача з даним позовом закінчився 06.07.2014 року, тому позивач пропустив строк для звернення до суду з даним позовом без поважної причини, оскільки звернувся до суду з позовом 27.10.2015 року, виходячи з наведеного, суд вважає, що в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за тілом кредиту та пені слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем [PERSON] та його представником до ухвалення судом рішення. Щодо вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] процентів за користування кредитом в сумі 10712,28 доларів США, то суд відмовляє в задоволенні даної вимоги за необгрунтованістю, з наступних підстав, позивач звертаючись до суду 06.07.2009 року з позовом до відповідача про звернення стягнення на майно, тим самим пред`явив вимогу про дострокове виконання основного зобов`язання, тому на підставі положень ч.2 ст.1050 ЦК України у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом. Щодо позовної вимоги про стягнення суми штрафів, суд враховує положення ст.61 Конституції України,щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, ст. 549 ЦК України, правову позицію Верховного Суду України у справі №6-2003цс15 та вважає, що вимоги в частині стягнення штрафів: 11,33 доларів США - штраф (фіксована частина), 1418,74 - штраф (процентна складова) задоволенню не підлягають за необгрунтованістю. Тому підстав для застосування позовної давності до вимоги про стягнення процентів та штрафів не має. Вирішуючи позовну вимогу до відповідача [PERSON] суд виходить з наступного. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно п.10 договору поруки укладеного між ПАТ « КБ Приватбанк» та [PERSON] , передбачено, що цей договір діє до повного виконання обов`язків за кредитним договором (а.с.16 т.1). Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч.1,3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. На підставі ч.1 ст. 252, ч.1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку її припинення, а умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки. Разом з тим п.11 договору поруки передбачено, що сторони дійшли згоди, що строк (позовна давність) в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом п`яти років. Таким чином, у договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до ст. 252 ЦК України, а тому в даному випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Таким чином, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, встановленого сторонами в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред`явлена претензія і поручитель не виконав указані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право (Правова позиція ВСУ від 24.02.2016 року у справі №6-2239цс15). Копія позовної заяви від 10.05.2009 року, зареєстрована в суді 06.07.2009 року, свідчить про те, що за даним кредитним договором позивач 06.07.2009 року звернувся з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, скориставшись своїм правом на дострокове стягнення всієї суми кредиту, змінивши таким чином строк виконання основного зобов`язання (а.с.96-99 т.1). Отже вимогу до поручителя повинен був пред`явити протягом шести місяців починаючи з 06.07.2009 року, що відповідає правовій позиції ВСУ від 21 січня 2015 року у справі № 6-190 цс14. Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже , і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Отже порука припинена і підстави для стягнення заборгованості з поручителя відсутні, тому в задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed