Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-14 00:00:00

15.01.2015 року до суду із даним позовом звернувся [PERSON]. Посилався на те, що у травні 2014 року він звернувся до суду із позовом до Турківської районної державної адміністрації, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Турківської районної державної адміністрації Львівської області в задоволенні його запиту від 11 квітня 2014 року та зобов'язати Турківську районну державну адміністрацію Львівської області задовольнити запит в повному обсязі і надати повну та достовірну інформацію. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05 червня 2014 року йому було відмовлено в задоволенні позову по справі № 813/3631/14. Не погоджуючись із прийнятою постановою, він оскаржив останню до Львівського апеляційного адміністративного суду. 05 листопада 2014 року по справі № 876/6492/14 Львівським апеляційним адміністративним судом була ухвалена постанова, якою його апеляційну скаргу задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 червня 2014 року в адміністративній справі № 813/3631/14 скасовано. Його позов задоволено частково. Визнано частково протиправною бездіяльність Турківської районної державної адміністрації Львівської області в задоволенні його запиту від 11 квітня 2014 року. Зобов'язано Турківську районну державну адміністрацію Львівської області задоволити його запит від 11.04.2014 року в повному обсязі та надати на даний запит повну і достовірну інформацію. В своїй позовній заяві позивач, посилаючись на ч. 3 статті 61 ЦПК України, якою регламентовано, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, вважає, що факт незаконності дій відповідача не потребує додаткового доказування по даній справі, оскільки у даній справі бере участь та сама особа, щодо якої встановлена неправомірність її дій, тобто незаконність рішення відповідача доказана постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2014 року, яка вступила в законну силу, і на момент пред'явлення даного позову є чинною. Посилається на ст. 1173 Цивільного Кодексу України, якою передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Стверджує, що неправомірними діями відповідача йому завдано великих незручностей та значної моральної шкоди. Глибина його душевних страждань є безмежною через те, що він по сьогоднішній день відчуває занепокоєність, нервозність, великий сором, приниження, страх та відчай, які пов'язані із спричиненою йому моральною шкодою. У зв'язку з неправомірними діями відповідача він був вимушений відстоювати свої законні права у суді, що супроводжувалося постійними стресовими ситуаціями, занепокоєнням, безсонням, страхом, знервованістю та відчаєм. Через постійну необхідність приймати участь в судових засіданнях він став менше приділяти уваги своєму сину та дружині. Більш того, через відсутність вільного часу для відпочинку його не покидало відчуття перевтоми. Наслідком пережитого стали конфліктні ситуації в сім'ї, сварки з дружиною, погіршення його самопочуття. Це все принесло йому великих переживань і душевних страждань, оскільки через якогось чиновника страждав він та його сім'я. Стверджує, що, оскільки судом доказано, що його законні права були порушені, то він має право на відшкодування моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної шкоди він оцінює сумою в 25000 (двадцять п'ять тисяч) гривень, що є не більшим, аніж достатнім для розумного задоволення його потреб і потреб його сім'ї, і ні в якому разі не призведе до його збагачення, а буде витрачено на будівництво каплички, яку він почав будувати по вул. І.Франка в с.Коритище Турківського району Львівської області, на території Ластівківської сільської ради. Просить суд стягнути з відповідача на його користь відшкодування спричиненої йому моральної шкоди в розмірі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав і надав суду пояснення, аналогічні викладеним ним у позовній заяві. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача, Турківської РДА, позов не визнав і пояснив, що діями Турківської РДА ніяких незручностей та душевних страждань позивачу не заподіяно. З пред'явленого позову не вбачається, які саме свої права позивач вважає порушеними та про захист яких він просить в судовому порядку. В позовній заяві не зазначено жодних належних і допустимих доказів заподіяння позивачу моральної шкоди. В своїй позовній заяві позивач не зазначив, в чому полягає заподіяна йому моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, якими доказами вона підтверджується. Вважає, що, оскільки бездіяльність відповідача судом визнано лише частково протиправними, його вимога про відшкодування моральної шкоди є безпідставною. Також вважає безпідставними посилання позивача як на підставу своїх вимог на таку обставину як участь його в судах. Вважає, що позивач має намір збагачення. Вважає, що його вимога не підлягає до задоволення. Просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. В судовому засіданні представниця відповідача, Управління Державної казначейської служби України у Турківському районі Львівської області, при вирішенні даного спору покладалася на думку суду. Вислухавши позивача, його представника, представників відповідачів, допитавши позивача та його представника у якості свідків, дослідивши обставини справи, всі наявні документи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, із таких підстав. Судом встановлено, що 11.04.2014 року позивач звернувся до відповідача, Турківської РДА Львівської області, із письмовим запитом про надання йому інформації на поставлені запитання. Листом від 30.04.2014 року Турківська районна державна адміністрація Львівської області всупереч вимогам законів України "Про інформацію", " Про доступ до публічної інформації" надала позивачу відповідь, яка не у повній мірі відповідала запиту позивача від 11.04.2014 року, оскільки Турківська РДА не дала чіткої (дослівної) відповіді на перше запитання, а у зв'язку із зазначеним і на всі решту запитань. Крім того, відповідь на запит була обмежена часовими рамками і питаннями розробки кварталів забудови дачних ділянок, що не відповідало суті запиту. Також Турківською РДА не було обґрунтовано продовження строків розгляду запиту та не надано щодо цього будь-яких доказів, пояснень. Тобто, Турківською РДА лише частково надано відповідь на запит, у зв'язку із чим дії Турківської РДА 05.11.2014 року Львівським апеляційним адміністративним судом визнано частково протиправними й зобов'язано надати на запит позивача повну і достовірну інформацію. Неправомірними діями Турківської РДА позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок неправомірних дій Турківської РДА позивач переніс неприємні почуття приниження, хвилювання, занепокоєння, страху, знервованісті та відчаю. Також внаслідок неправомірних дій відповідача для отримання належної відповіді позивач, захищаючи своє право на отримання інформації, змушений був звертатися до адвоката, до суду, витрачати свій вільний час і кошти на відвідини адвоката, на участь у судовому засіданні; позивач став менше уваги приділяти сім'ї, оскільки свій вільний час змушений був витрачати на відвідини адвоката, ознайомлення із матеріалами справи, участь у судовому засіданні. Це супроводжувалося для нього стресовими ситуаціями, - коли йому суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову. Така ситуація, протягом якої права позивача не поновлювалися, продовжувалася тривалий термін: із квітня 2014 року по лютий 2015 року, тобто по даний час, оскільки рішення Львівського апеляційного адміністративного суду Турківською РДА Львівської області хоча і не оскаржувалося, однак в добровільному порядку і не виконувалося. Внаслідок таких дій Турківської РДА позивач змушений був подати заяву про видачу йому виконавчого листа для примусового виконання рішення суду. І по даний час рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2014 року не виконано: на день постановлення даного рішення позивач так і не отримав від Турківської РДА належну відповідь на свій запит. Дії Турківської РДА були неправомірними, між ними і шкодою є причинний зв'язок, та є вина у заподіянні шкоди. Наведені вище обставини підтверджуються: матеріалами адміністративної справи № 813/3631/14 Львівського окружного адміністративного суду за позовом [PERSON] до Турківської РДА Львівської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії, із якої убачається, що справа перебувала у провадженні судів із 19.05.2014 року по 05.11.2014 року; у зв'язку із невиконанням Турківською РДА добровільно постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2014 року, позивач 01.12.2014 року звернувся із заявою про видачу йому виконавчого листа; показаннями в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] про те, що позивач був обурений бездіяльністю Турківської РДА, з приводу чого звертався до адвоката для складання позовної заяви, витрачав кошти, свій вільний час, менше уваги приділяв сім'ї, нервувався, належно не відпочивав. Свідок [PERSON], адвокат і представник позивача, підтвердив перебування позивача з приводу неправомірних дій Турківської РДА у знервованому стані, а також те, що позивач неодноразово звертався до нього за правовою допомогою в позаробочий час, витрачав свій вільний час, відриваючись від сім'ї та приділяючи менше уваги дітям. Не довіряти даним доказам у суду підстав немає. Зібраними по справі доказами спростовується твердження представника Турківської РДА про відсутність факту заподіяння моральної шкоди позивачу, причинного зв'язку, а також недоведеність вини Турківської РДА у заподіянні моральної шкоди позивачу. Також представник Турківської РДА не надав суду доказів отримання позивачем на час ухвалення даного рішення належної відповіді на його запит від 11.04.2014 року. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожна особа має право захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом способами від порушень і протиправних посягань. Відповідно до статті 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року "Про судову практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди" зазначено, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. а також роз'яснено судам, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. У даному випадку заподіяна позивачу моральна шкода, відповідно до вищенаведеного, безпосередньо є наслідком неправомірних, винних дій відповідача, а відтак відповідно до норм діючого законодавства України підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, тобто Турківською РДА. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, тривалість позбавлення позивача права на реалізацію свого права на інформацію, ступінь вини Турківської РДА, яка тривалий час не надавала відповіді на запит позивача, добровільно рішення суду не виконувала, а також з урахуванням інших обставин, які суд вважає, що мають істотне значення: тривалий час перебування позивача в стані особи, права якої порушені державною установою районного рівня і незважаючи на рішення суду тривалий час не поновлюються; тривале хвилювання позивача із приводу порушення своїх прав, витрачання свого вільного часу на відстоювання своїх прав - візити до адвоката, до суду, зосередження на відстоюванні своїх прав. Враховуючи наведені вище обставини справи, глибину душевних страждань позивача, суд вважає необхідним визначити розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди сумою в 1000 гривень, яку вважає справедливою, розумною і достатньою для відновлення довіри позивача до органів державної влади та відновлення душевної рівноваги позивача.

Outcome: partial