Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Позивач 12.06.2018 року звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що в 2014 році ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" (скорочено ПАТ КБ "Приватбанк" було подано до Драбівського районного суду Полтавської області цивільний позов про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 14172 грн 73 коп. Згідно заочного рішення Драбівського районного суду Полтавської області від 13 січня 2014 року позов ПАТ КБ « Приватбанк» був задолений повністю та підлягало стягненю з мене 14172 грн, 73 коп. У зв`язку з не погодженням з даним рішенням суду першої інстанції, було подано апеляційну скаргу. Згідно рішення Апеляційного суду Черкаської області від 18 жовтня 2016 року апеляційна скарга на заочне рішення Драбівського районного суду від 13.01.2014 року була задоволена, а саме рішення було скасоване. Новим рішенням Апеляційного суду Черкаської області було повністю відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ « Приватбанк» відшкодуванням на мою корист, також і понесених судових витрат. Не дивлячись на це відповідач, не чекаючи вступу рішення суду першої інстанції у законну силу, всупереч закону, став самовільно списувати з карткових рахунків на погашення заборгованості. За період з 25.07.2014 року по 26.08.2014 року було безпідставно знято з мого зарплатного карткового рахунку [NUMBER] грошові кошти в сумі - 4008 грн. 30 коп. За період з 17.02.2018 року по 16.03.2018 року з моїх карткових рахунків №№ [NUMBER] та [NUMBER] були безпідставно зняті кошти в сумі 5812 грн. 35 коп. Таким чином , банк не маючи на те законних підстав незаконно заволодів належними мені коштами. Розрахунок цих збитків( інфляції) такий: за період з 26.08.2014 року по 1.05.2018 року інфляційний процент від різниці в курсі НБУ за 100 доларів СІЛА становила: 2619, 2160: 1365, 9408= 1,9175 Звідси завдані мені збитки від здешевлення гривні становлять: 4008 грн. 30 коп. X 1.9175 = 7685 грн. 92 коп. 5812 грн. 35 коп. х 1.9175 = 11145 грн. 18 коп. Позивач в судове засідання не зявився, про що був належним чином повідомлений. Представник відповідача в судове засідання не звявився, про те до суду подав письмовий відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, шо сплив позовної давності не є підставою для припинення зобов`язань між сторонами, а відтак Банк мав право відповідно до ч. 2 ст. 1071 ЦК України списувати грошові кошти з банківських рахунків позивача в рахунок погашення заборгованості за договором, тому вимоги [PERSON] до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" є необгрунтованими та безпідставними, оскільки зобов`язання між сторонами не припинялось, а позивачем, в свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 1071 ЦК України погоджено можливість списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості перед Банком.Та просить застосувати строки позовної давності в частини стягнення заборгованості за період з 25.07.2014 р- 26.08.2014 р в загальному розмірі 4008,30 грн. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до наступного. Ухвалою Драбівського районного суду Черкаської області від 21.03.2019 року цивільну справу 692/477/18ц було передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Згідно протоколу автоматизованої системи документообігу вказану цивільну справу було розподілено на суддю Остапчук Т.В. Ухвалою суду від 22.04.2019 року було прийнято до свого провадження та призначено в порядку позовного загального провадження в підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.04.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 статті 1067 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах , погоджених сторонами. Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Крім того, відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що рішенням Апеляційного суду Черкаської області було повністю відмовлено у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», щодо стягнення з позивача суми заборгованості в розмірі 14172 грн 73 коп. Проте в супереч винесеному рішенню відповідачем були списані з карткових рахунків відповідача грошові кошти в сумі 9820 грн., 65 коп. Як вбачається з відзива то відповідач вважає списання правомірними та здійсненими у відповідності до умов договірних зобов`язань, тобто визнає, що таке списання відбувається. Суд вважає, що банком безпідставно були списані з позивача кошти в сумі 9820 грн.65 коп., а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому суд враховує, що відповідач не надав суду жодного доказу правомірності своїх дій. Щодо стягнення суми витрат які поніс позивач при розгляді вказаного позову в сумі 450 гр задоволеню не підлягає, оскільки відсутній причинний зв`язок між діями відповідача та отримання довідок. Крім того, суд враховує і наявність договірних відносин між сторонами. Так, заподіяння винною особою збитків тягне за собою настання деліктної відповідальності (як наслідок позадоговірного завдання шкоди). Відшкодування збитків в свою чергу - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, на збитки проценти та інфляційні втрати не нараховуються. Договірна відповідальність виникає з підстав невиконання договору та може мати наслідком застосування неустойки (штрафу, пені), стягнення відсотків річних та інфляційних втрат. Згідно з пп. 5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов`язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов`язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України) оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав. Отже, стягнення збитків виключає можливість стягнення з боржника суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 процентів річних. Таким чином позовні вимоги про стягнення одночасно збитків, інфляційних втрат та трьох процентів річних, є взаємовиключними та, відповідно, не можуть бути задоволені, навіть у разі задоволення основної позовної вимоги. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При вирішенні спору суд керувався аналогічною правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц. Розподіл судових витрат між сторонами регулюється ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial