Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з лютого 2013 року по 01 червня 2015 року вона проживала разом в громадянському шлюбі з [PERSON] [INFO] в них народився син [PERSON][PERSON] та син [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS]. Фактично з лютого 2013 р. по 01 червня 2015 р. позивач та відповідач проживали разом однією сім'єю за місцем реєстрації відповідача в [ADDRESS]. Після народження дитини стосунки в сім'ї погіршилися, відповідач не працював і не міг матеріально забезпечувати потреби новонародженого, відповідач взагалі не приймав участі у догляді за дитиною. Таким чином, відповідач не виконував своїх батьківських обов'язків, а саме обов'язку піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток та обов'язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Внаслідок вказаних обставин, [PERSON] влаштувалась на роботу для того, щоб забезпечувати потреби дитини. 01 червня 2015 р. відповідач [PERSON] повідомив позивачку, що в той час, коли вона перебувала на роботі, він вивіз її речі зі свого помешкання і про те, що їх син, залишається жити з ним. Будь-які спроби побачитись з дитиною були марними, тому [PERSON] звернулась по допомогу в органи внутрішніх справ, на що отримала відповідь про те, що у зв'язку з тим що не визначено з ким буде проживати дитина, в даній ситуації вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, та для вирішення спірних питань їй рекомендовано звернутись до суду. Таким чином, на сьогодні [PERSON] позбавлена можливості бачитись зі своїм дворічним сином, тому вона звернулась з даним позовом до суду, яким просить визначити місцем проживання малолітньої дитини [PERSON] місце проживання його матері [PERSON] [ADDRESS]. До початку розгляду справи по суті [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, який обгрунтовує тим, що в період з лютого 2013 року по червень 2015 року [PERSON] разом [PERSON] та дітьми проживали однією сім'єю, без реєстрації шлюбу. [PERSON] має хлопчика від попереднього шлюбу. [PERSON] фактично виховував та утримував дитину. 19.06.2013 року у позивача та відповідача народилась спільна дитина - син [PERSON] Їх сім"я проживала в будинку батьків [PERSON] [ADDRESS], де створені всі побутові умови для проживання дитини. [PERSON] працює, забезпечує сім"ю, разом з батьками утримує підсобне господарство, також мають великий город. Старший син [PERSON] відвідував дитячий садочок. Мати [PERSON] з перших днів народження [PERSON] допомагала доглядати дитину, оскільки не працює. Коли [PERSON] виповнилося півтора року, то сама дружина заявила що хоче працювати, між позивачем та відповідачем виникали непорозуміння стосовно виховання дітей, ведення домашнього господарства, відношення до людей. Відповідачка [PERSON] більше зосереджена на своїх власних інтересах, не рахується з інтересами інших членів сім"ї. [PERSON] разом зі старшим сином повернулася проживати в гуртожиток - [ADDRESS], де зареєстрована з обома дітьми та проживала до зустрічі ним. Власником даного житла є дядько відповідачки. Їх спільний син [PERSON] залишився проживати разом з батьком. [PERSON] до дитини не навідувалася, а почала писати в міліцію, що він перешкоджає у зустрічах з дитиною - що є неправдою. Жодних перешкод в спілкуванні матері з дитиною [PERSON] не чинить Твердження [PERSON] стосовно того, що [PERSON] не працював і матеріально не забезпечував інтереси дитини не відповідають дійсності. Свої батьківські обов"язки він постійно виконував, і не лише по відношенню до їх спільної з відповідачкою дитини, але також був батьком для старшого сина дружини. Для сина [PERSON] обладнана кімната - він має своє ліжко стіл, шафу та інші предмети домашнього вжитку, які необхідні для нормального розвитку дитини. Він забезпечений всім необхідним та масою іграшок, оточений любов"ю й піклуванням як зі сторони батька, так і зі сторони дідуся й бабусі. [PERSON] вважає, що в інтересах самої дитини буде доцільним визначити її місце проживання з ним, тому зустрічний позов просить задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом (відповідачка за зустрічним позовом) [PERSON] та її представник [PERSON] свій позов підтримали, з підстав викладених у ньому. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] та його представник [PERSON] первісний позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримали з підстав викладених у ньому Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради надала суду заяву про проведення судового засідання у її відсутності, при розгляді справи просила суд врахувати та захистити права малолітнього [PERSON] Представник Служби у правах дітей Вінницької районної державної адміністрації Базаліцька Л.О. підтримала висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], за клопотанням обох сторін дали суду пояснення про відомі їм обставини, якими відповідно підтверджуються пояснення позивача і відповідача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази зібрані в справі, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому зсіданні встановлено та не заперечується сторонами, що в період з лютого 2013 року по червень 2015 року [PERSON] разом з [PERSON] проживали однією сім"єю, без реєстрації шлюбу. [INFO] в них народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.5). Судом встановлено, що після припинення спільного проживання між батьками дитини, склались неприязні, загострені відносини. Причиною їх стали як сімейні відносини між самим подружжям так і обставини, що пов'язані із вихованням дитини, його місцем проживання. Батьки дитини проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. З довідки про склад сім'ї [PERSON], яка зареєстрована в [ADDRESS], вбачається що до складу сім'ї позивача входить [PERSON],[INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] (а.с.6,125). Однак, в судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом з батьком в [ADDRESS], тобто по місцю реєстрації [PERSON] (а.с.9,14). З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] зверталась до відділу міліції з приводу того, що [PERSON] не допускає її до їх спільного сина, на що їй було запропоновано звернутись до суду в порядку цивільного судочинства, оскільки ознаки кримінального правопорушення за даною подією відсутні. (а.с.7-8). Як і [PERSON] так і [PERSON] позитивно характеризуються по місцю проживання та по місцю роботи, на що ними надані характеристики з відповідних органів (а.с.10, 33, 36, 112). Будинок в якому проживає малолітній [PERSON] з своїм батьком згідно копії свідоцтва про право власності на жилий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON], батьку відповідача [PERSON], також в будинку проживає і [PERSON] - мати відповідача та [PERSON] - брат відповідача (а.с.26,32), що також підтверджується копією домової книги на даний будинок (а.с.39-40). З довідки Вінницької ЦРКЛ вбачається, що [PERSON], 1990 року народження, на обліку у наркокабінеті не перебуває, за допомогою не звертався (а.с.31). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 31.07.2015 року [PERSON] 1990 року народження, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] комісією в складі депутатів сільської ради [PERSON], [PERSON], [PERSON] проведено обстеження житлових умов проживання гр. [PERSON] При обстеженні виявлено, що [PERSON] [INFO] проживає у будинку батьків разом із сином - [PERSON] [INFO] Загальна площа будинку 123,2 кв. м., житлова площа - 63 кв.м. Будинок складається із 4-х житлових кімнат, газифікований (а.с.34,158), дана інформація також міститься в акті матеріально-побутових умов проживання від 28.10.2015 року, складеного Службою у справах дітей Вінницької РДА (а.с.111,155). З довідки про доходи [PERSON] та з копії його трудової книжки вбачається, що останній працює та має постійний дохід (а.с.35,37-38). Відповідно до акту відвідування помешкання за адресою: [ADDRESS] (де проживає [PERSON]), складеного комісією Служби у справах дітей ВМР - житлово-побутові умови проживання сім'ї задовільні. Для дітей створено необхідні умови для розвитку та виховання (а.с.56-57). Відповідно до Вінницької РДА від 05.01.2016 року орган опіки та піклування Вінницької РДА прийшов до висновку про доцільність проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю [PERSON] (а.с.109). Попереднім рішенням №160 від 27.11.2015 року Комісії з питань захисту прав дитини при Вінницькій РДА (а.с.120,143) було в тому числі рекомендовано [PERSON] та [PERSON]: - винайти можливість порозумітися та дійти згоди між собою щодо спільного виховання дитини - [PERSON], [INFO];забезпечити право дитини на належне батьківське виховання зі сторони батька так і зі сторони матері;не вчиняти перешкод, зі своєї сторони, у спілкуванні дитини як із батьком так і з матір'ю; не перешкоджати, у жодному разі, кожній зацікавленій стороні, і здійснення ним (нею) батьківських прав та виконання батьківських обов'язків відносно дитини;попереджати та надавати інформацію один одному щодо її проживання (перебування) дитини, стану її здоров'я та в інших випадках, які потребують спільної згоди батьків. Рішенням №164 від 10.12.2015 року Комісії з питань захисту прав дитини при Вінницькій РДА (а.с.135,144) було вирішено надати висновок щодо визначення місця проживання з матір'ю, [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS]. Рекомендовано матері визначити спосіб у вихованні дитини: [PERSON], [INFO], їх батьком, [PERSON], забезпечивши право дитини на належне батьківське виховання зі сторони батька так і зі сторони матері; не вчиняючи перешкод , зі своєї сторони, у спілкуванні дітей з батьком, попереджаючи та надаючи інформацію щодо місця перебування дітей, стану їх здоров'я, та в інших випадках, які потребують спільної згоди обох батьків. Службі у справах дітей районної державної адміністрації (Кучер Ю.В.) підготувати висновок органу опіки та піклування районної державної адміністрації з даного питання та направити до суду. З медичних документів, які видані на ім'я малолітнього [PERSON], дитина має позитивний стан здоров'я (а.с.178-180). Батьки неповнолітньої дитини обоє працюють та позитивно характеризуються. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За правилами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ст. ст.11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларація прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Вищевказаною Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Ні в ході розгляду справи, ні при розгляді питання органом опіки і піклування не були встановлені виняткові обставини, які перелічені в ч. 2 ст. 161 СК України та які б дозволяли розлучити малолітнього [PERSON] із матір'ю - [PERSON] Доводи відповідача по первісному позову/позивача по зустрічному позову -[PERSON], що [PERSON] є недоброю матір'ю, що вона більше зосереджена на своїх власних інтересах, є суб'єктивними. Обставин та дій з боку позивача по первісному позову/відповідача по зустрічному позову/ - [PERSON], які б негативно впливали на фізичний та духовний розвиток дитини як на складову виховання, в судовому засіданні не встановлено. Судом прийнято до уваги, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на вік дитини, яка являється малолітньою. На що також звернув увагу Верховний Суд України в п. 18 Постанови Пленуму від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме те, що хлопчик [PERSON] ще є досить маленьким, тому неможливо з'ясувати з ким із батьків він бажає проживати. Судом встановлено, що [PERSON] цікавиться здоров'ям дитини, прагне займатись її вихованням, прагне зустрічей та спілкування з сином, не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, хоча в повній мірі позбавлена такої можливості. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як було зазначено вище Орган опіки і піклування Вінницької РДА прийшов до висновку про доцільність проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю [PERSON] Суд не може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, адже він є достатньо обґрунтованим, та не суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 7 СК України суд при розгляді таких справ, повинен максимально можливо враховувати інтереси дитини. Також, відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Судом прийнято до уваги, що вирішуючи даний спір, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своєї дитини, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому судом враховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, вік дитини, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Заслухавши пояснення сторін по справі, їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 та ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. При ухваленні даного рішення суд також враховує вимоги п. 2 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) про те, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, як те визначено вище вказаною Декларацією прав дитини. Таких виняткових випадків судом не встановлено. Суд, вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітньої дитини з [PERSON] позивачем по первісному позову/відповідачем по зустрічному позову - і відмовляючи відповідачу по первісному позову/позивачу по зустрічному позову -[PERSON], виходив виключно з інтересів самої малолітньої дитини. Судом враховано особливі потреби дитини пов'язані з її віком та те, що дитині найбільш необхідна материнська турбота та піклування, а тому місцем проживання малолітнього [PERSON] слід визначити з його матір'ю [PERSON] Доводи [PERSON] про те, що старший син [PERSON] за станом свого здоров'я, розвитку може негативно вплинути на правильний розвиток його сина, чого він не бажає, тому його малолітній син повинен проживати біля нього, суд вважає недоведеними суду належними доказами відповідно до матеріалів справи та вважає ці пояснення лише такими щоб були задоволені вимоги його зустрічного позову. Враховуючи вище зазначене, підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, суд не вбачає та саму можливість вважає передчасною. Це не перешкоджає [PERSON] при досягненні дитиною відповідного віку, коли він самостійно, вільно та свідомо зможе висловити та реалізувати своє бажання - залишатися з батьком без ризику для його інтересів, вимагати відповідної зміни порядку спілкування із дитиною та визначення її місця проживання. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що і мати [PERSON] і батько [PERSON] зобов'язані приймати участь в утриманні та вихованні дитини і не поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявляти справжню турботу, реалізовувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку свого сина. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Вирішуючи спір суд врахував загальні засади судочинства - справедливість, добросовісність і розумність ( ст. 3 ЦК України). Відповідно до частин другої та третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 гривень, а судові витрати, понесені [PERSON] по зустрічному позову - слід залишити за ним, враховуючи відмову суду в задоволенні його зустрічних позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved