Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача товариства з додатковою відповідальністю "Ю.ЕС.АЙ" (далі - ТДВ "Ю.ЕС.АЙ") про стягнення страхового відшкодування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05 жовтня 2020 року на [ADDRESS] трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Opel Vectra, д.н.з. [NUMBER] , Mercedes-Benz 308 CDI, д.н.з. [NUMBER] . Пригода відбулась у зв`язку з порушенням водієм [PERSON] Правил дорожнього руху відповідачем у справі. У результаті зіткнення автомобіль Opel Vectra, д.н.з. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Вартість збитку, спричиненого [PERSON] , власнику цього транспортного засобу, склала 10778,04 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля Mercedes-Benz 308 CDI, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована ТДВ "Ю.ЕС.АЙ" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07 вересня 2020 року № АР/4269775, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 130000,00 грн, франшиза - 0 грн. У зв`язку з цим [PERSON] звернувся до ТДВ "Ю.ЕС.АЙ" з вимогою сплатити йому страхове відшкодування, проте цю вимогу страховик проігнорував. З цих підстав позивач просив суд стягнути з ТДВ "Ю.ЕС.АЙ" на свою користь страхове відшкодування у сумі 10778,04 грн; пеню за прострочення сплати страхового відшкодування у сумі 583,30 грн; втрати від інфляції у сумі 684,80 грн три проценти річних від простроченої суми у розмірі 141,62 грн. Відповідач ТДВ "Ю.ЕС.АЙ" відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подало. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та відсутності її довірителя. Представник відповідача ТДВ "Ю.ЕС.АЙ" у судове засідання не з`явився, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив, заяву про розгляд справи за відсутності його представника до суду не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. 05 жовтня 2020 року на [ADDRESS] трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Opel Vectra, д.н.з. [NUMBER] , яким кермував [PERSON] , та автомобіля Mercedes-Benz 308 CDI, д.н.з. [NUMBER] , під кермуванням [PERSON] . Винуватцем пригоди є [PERSON] , про що водії автомобілів Opel Vectra, д.н.з. [NUMBER] , Mercedes-Benz 308 CDI, д.н.з. [NUMBER] , спільно склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду у порядку, визначеному п. 33.2 ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" (а. с. 19). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової шкоди іншій особі. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22 ЦК України). За положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тлумачення ст. ст. 11, 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про компенсацію збитків є їх заподіяння іншій особі. П. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, несе особа, яке є винною у її заподіянні. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, за приписами ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1, п. 22.2 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. З огляду на викладене, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів", порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля Mercedes-Benz 308 CDI, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована ТДВ "Ю.ЕС.АЙ" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07 вересня 2020 року № АР/4269775, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 130000,00 грн, франшиза - 0 грн (а. с. 25). За положеннями п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування та документи, перелік яких визначений п. 35.2. ст. 35 цього Закону. П. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. ст. 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цьог о строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. 08 жовтня 2020 року потерпілий [PERSON] звернувся до ТДВ "Ю.ЕС.АЙ" заяву про виплату йому страхового відшкодування, а 27 жовтня 2020 року він подав страховику заяву про узгодження розміру страхового відшкодування у сумі 10778,04 грн. Однак відповідач не прийняв вмотивованого рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування. З огляду на викладене суд вважає, що страховик ТДВ "Ю.ЕС.АЙ" повинен сплатити [PERSON] страхове відшкодування у сумі 10778,04 грн За приписами п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до норми п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" відлік строку, протягом якого страховик повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування, починається з дня отримання від потерпілої особи заяви про страхове відшкодування. Отже, нарахування пені за прострочення строку виплати страхового відшкодування можливе після спливу 90 днів з моменту отримання страховиком заяви про виплату страхового відшкодування (такий висновок суду відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом в постанові від 26 червня 2018 року у справі № 607/137316-ц). Позаяк [PERSON] звернувся до ТДВ "Ю.ЕС.АЙ" з заявою про виплату страхового відшкодування 08 жовтня 2020 року, страховик повинен був прийняти рішення про її виплату у термін до 06 січня 2021 року. Отже, нарахування пені за прострочення відповідачем слід здійснити, починаючи з 07 січня 2021 року і до 20 квітня 2021 року (до цієї дати позивачем заявлено вимоги про стягнення пені). Розрахунок пені здійснюється судом за формулою: сума пені = С х (2 х ОС / КДР) х КДП / 100 %, де С - сума заборгованості за період; ОС - облікова ставка Національного банку України на день прострочення, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році. За період з 07 січня 2021 року до 04 березня 2021 року кількість днів прострочення становила - 57; облікова ставка Національного банку України - 6 %; кількість днів у році - 365, а тому сума пені складає 201,98 грн (10778,04 грн х (2 х 6 / 365) х 57 / 100% = 201,98 грн). За період з 05 березня 2021 року до 15 квітня 2021 року кількість днів прострочення становила - 42; облікова ставка Національного банку України - 6,5 %; кількість днів у році - 365, а тому сума пені складає 161,23 грн (10778,04 грн х (2 х 6,5 / 365) х 42 / 100% = 161,23 грн). За період з 16 квітня 2021 року до 20 квітня 2021 року кількість днів прострочення становила - 5; облікова ставка Національного банку України - 75 %; кількість днів у році - 365, а тому сума пені складає 22,15 грн (10778,04 грн х (2 х 7,5 / 365) х 5 / 100% = 22,15 грн). Отже, загальна сума пені за прострочення ТДВ "Ю.ЕС.АЙ" сплати страхового відшкодування складає 385,35 грн (201,98 грн + 161,23 грн + 22,15 грн = 385,35 грн). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки суду узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. З огляду на викладене, суд вважає, що до спірних правовідносин застосуванню підлягає норма ч. 2 ст. 625 ЦК України. Втрати позивача від інфляції за період з 07 січня 2021 року і до 20 квітня 2021 року становлять 515,26 грн. Три проценти річних за прострочення виконання ТДВ "Ю.ЕС.АЙ" зобов`язання зі сплати страхового відшкодування становлять 92,13 грн (10778,04 грн х 3% / 100 % х 104 дні прострочення за період з 07 січня 2021 року і до 20 квітня 2021 року = 92,13 грн). Отже, стягненню з відповідача ТДВ "Ю.ЕС.АЙ" на користь позивача [PERSON] підлягає страхове відшкодування у сумі 10778,04 грн, пеня за прострочення сплати страхового відшкодування у сумі 385,35 грн, втрати від інфляції у сумі 515,26 грн та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 92,13 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 13 травня 2020 року № 2605. Водночас за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. ч. 3, 5, 9 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial