Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Орлянська сільська рада звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що згідно розпорядження сільського голови Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області №7-к від 01.04.2004 року, [PERSON] призначено на посаду спеціаліста-землевпорядника 1-ї категорії та присвоєно їй 13 ранг державного службовця відповідної сьомої категорії. 05.11.2012 року згідно розпорядження голови сільської ради № 135-к, [PERSON] була звільнена з посади спеціаліста 1 категорії з земельних питань за п.3 ст. 40 КЗпП України. Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2013 року [PERSON] поновлено на посаді. Розпорядженням Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області від 17.04.2013 року за № 39-к, [PERSON]О поновлено на посаді. Розпорядженням Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області від 19.04.2013 року № 40-к, [PERSON] звільнено з посади на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули 17 та 18 квітня 2013 року. Розпорядженнями Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області від 21.06.2013 року № 66-к та № 67-к внесені зміни до розпорядження № 39-к і [PERSON] поновлено на посаді з 06.11.2012 року та скасовано розпорядження № 40-к про звільнення [PERSON] Однак, ці розпорядження виконані не були і [PERSON] поновлена на роботі лише 27.11.2013 року. 24.06.2014 року постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя визнано незаконним та скасовано розпорядження сільського голови Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області від 17.04.2013 року № 39-к про поновлення [PERSON] на посаді спеціаліста 1 категорії з земельних питань. Цією ж постановою було визнано незаконним та скасовано розпорядження сільського голови Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області від 19.04.2013 року № 40-к про звільнення [PERSON] з посади спеціаліста 1 категорії з земельних питань. Також, судом стягнуто з Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області на користь [PERSON] 16563,44 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу без урахування податків і обовязкових платежів, 600 грн. моральної шкоди та судовий збір в розмірі 34,41 грн. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року постанова Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2014 року залишена без змін. На виконання рішення суду, [PERSON] перераховано Орлянською сільською радою зазначену суму. Таким чином, відповідач [PERSON], перебуваючи на посаді голови Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області, своїми розпорядженнями незаконно звільнив з посади спеціаліста 1 категорії з земельних питань [PERSON], яка постановами суду була поновлена на роботі, а з сільської ради на її користь стягнуто 17197,85 грн. Крім цих коштів, Орлянська сільська рада понесла додаткові витрати, повязані з виконанням рішення суду: єдиний внесок - 1321,97 грн. (утримання); податок на прибуток - 3460,92 грн. (утримання); військовий збір - 325,08 грн. (утримання); нарахування на ФОП єдиного соціального внеску (36,3%) - 7866,72 грн. Отже, нараховано з утриманням заробітної плати на суму - 21671,41 грн. А з урахуванням нарахувань на ФОП єдиного соціального внеску завдана шкода складає 29538,13 грн., крім цього, моральна шкода - 600 грн., судовий збір - 34,41 грн., а всього - 30172,54 грн. Отже, службова особа, яка винна в незаконному звільнені працівника, несе матеріальну відповідальність в повному розмірі, а позивач отримав право зворотної вимоги до винних осіб. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області майнову шкоду у розмірі 30172,54 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача в особі [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визначає частково, а саме, не заперечує проти стягнення з нього на користь позивача 17197,85 грн., які були стягнуті постановою суду з позивача на користь [PERSON], в іншій частині позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити. В судовому засіданні представник відповідача в особі [PERSON] не заперечує проти стягнення з відповідача на користь позивача 17197,85 грн., які були стягнуті постановою суду з позивача на користь [PERSON], в іншій частині позовні вимоги вважає необґрунтованими та надуманими. В судове засідання [PERSON] не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює головним бухгалтером Орлянської сільської ради. Кошти [PERSON] були нараховані та виплачені на підставі розпорядження №30 від 15.07.2015 року голови Орлянської сільської ради. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав: Як було встановлено в судовому засіданні та як видно з матеріалів справи, [PERSON] з 18.11.2010 року по 25.03.2014 року займав посаду голови Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області, що підтверджується рішеннями Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області №1 від 18.11.2010 року та №21 від 25.03.2014 року, копії яких єь у справі. Згідно розпорядження голови Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області №7-к від 01.04.2004 року, [PERSON] призначено на посаду спеціаліста-землевпорядника 1-ї категорії та присвоєно їй 13 ранг державного службовця відповідної сьомої категорії. Згідно розпорядження голови Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області № 135-к від 05.11.2012 року [PERSON] була звільнена з посади за п.3 ст. 40 КЗпП України. Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2013 року [PERSON] поновлено на посаді. Розпорядженням голови Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області від 17.04.2013 року за № 39-к, [PERSON]О поновлено на посаді. Розпорядженням голови Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області від 19.04.2013 року № 40-к, [PERSON] звільнено з посади на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули 17 та 18 квітня 2013 року. Розпорядженнями голови Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області від 21.06.2013 року № 66-к та № 67-к внесені зміни до розпорядження № 39-к і [PERSON] поновлено на посаді з 06.11.2012 року та скасовано розпорядження № 40-к про звільнення [PERSON] Ці розпорядження виконані не були і [PERSON] поновлена на роботі лише 27.11.2013 року. Зазначені вище факти підтверджуються постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2014 року, копія якої є у справі, якою визнано незаконним та скасовано розпорядження сільського голови Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області від 17.04.2013 року № 39-к про поновлення [PERSON] на посаді спеціаліста 1 категорії з земельних питань; визнано незаконним та скасовано розпорядження сільського голови Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області від 19.04.2013 року № 40-к про звільнення [PERSON] з посади спеціаліста 1 категорії з земельних питань; стягнуто з Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області на користь [PERSON] 16563,44 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу без врахування податків і обовязкових платежів, 600 грн. моральної шкоди та судовий збір в розмірі 34,41 грн. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року, копія якої є у справі, вищевказана постанова Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2014 року залишена без змін. Частиною 3\~ст. 61 ЦПК України\~передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, вищезазначеним судовим рішенням встановлено, що розпорядження відповідача є протиправним, а звільнення [PERSON] - незаконним. Як вбачається з платіжних документів, копії яких є у спаєві, Орлянською сільською радою виконано постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2014 року та перераховано [PERSON] кошти в сумі 17197,85 грн. Згідно п.8 ст.134 КЗпП України службова особа винна в незаконному звільнені працівника несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі. Статтею 237 КЗпП України\~передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Згідно з п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 11 листопада 1992 року (з подальшими змінами), при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, виконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ст. 134 та нової редакції\~ст. 237 КЗпП України\~(з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Відповідно до п. 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" № 14 від 29 грудня 1992 року\~(з подальшими змінами), застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8\~ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Згідно ст.ст.\~1,\~12,\~42 Закону України «Про місцеве самоврядування»\~посадова особа органу місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету; сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста; сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень. Згідно ч.3 ст.7, ст.8 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»\~ правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається\~Конституцією України,\~законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", Законом України « Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України; на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом; основними обов'язками посадових осіб місцевого самоврядування є, зокрема додержання Конституції\~і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; додержання прав та свобод людини і громадянина; недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави. Таким чином, аналізуючи зазначені норми та вищевикладені обставини справи, суд вважає, що відповідач, який займав посаду голови Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області, неправомірними діями якого при виконанні службових обовязків заподіяно матеріальну шкоду Орлянській сільській раді Василівського району Запорізької області, несе відповідальність, передбачену, у тому числі,\~п.8 ст.134, ст.237 КЗпП України. Разом з тим, нормами\~статті 237 КЗпП України\~на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, покладається обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації лише у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, але відшкодування суми компенсації моральної шкоди та інших витрат законодавством України не передбачено. Тому, позовні вимоги підлягають задоволення частково, а саме: в частині стягнення з [PERSON] на користь Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області 16563,44 грн., відшкодованого с/радою - [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі постанови суду. В іншій частині позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Зважаючи на те, що вимоги позивача задоволені частково, у відповідності до вимог ч.1\~ст.88 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 668,68 грн.\~\~та зі сплати витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 603,79 грн. ( пропорційно до розміру задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial