Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Згідно позовної заяви, письмових та усних пояснень позивача в судовому засіданні, з 03.11.1986 року він працював на різних посадах в Славутському монтажному управлінні ПАТ «Теплоенергомонтаж». Наказом № 175-к від 19.08.2015 року його було звільнено з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується записом у його трудовій книжці. На день звільнення позивача сума боргу по заробітній платі за період з жовтня 2014 року по травень 2015 року складала 5747,74 грн. Під час розгляду справи у суді, в квітні 2016 року відповідач вказану суму заборгованості по заробітній платі йому виплатив. Посилаючись на вимоги ст.117 КЗпП України, позивач вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за період затримки розрахунку з 20.08.2015 року по 31.03.2016 року в розмірі 8450,52 грн., розмір якої обраховує відповідно до даних Форми ОК-5 та вимог п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Також, відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати за період з жовтня 2014 року по лютий 2016 року в розмірі 1653,86 грн. Крім того позивач зазначив, що у зв'язку з несплатою відповідачем заробітної плати у строки, визначені ст.115 КЗпП України, внаслідок чого виникла заборгованість, він зазнав моральних страждань, через відсутність коштів для задоволення своїх елементарних життєвих потреб, а тому, з очевидністю, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї сімї. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в розмірі 2000 гривень. На підставі наведеного, позивач просить стягнути з ПАТ «Теплоенергомонтаж» на його користь середній заробіток за період затримки розрахунку з 20 серпня 2015 року по 31 березня 2016 року в розмірі 8450,52 грн., компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати за період з жовтня 2014 року по лютий 2016 року в розмірі 1653,86 грн., моральну шкоду в розмірі 2000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 1033,50 грн. Позивач також не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. З положень ч.1 ст.47 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В судовому засіданні встановлено та підтверджується записами в трудовій книжці [PERSON] серії БТ-1 № 2162153, виданій 07.10.1977 року, що позивач з 03.11.1986 року по 19.08.2015 року працював у Славутському монтажному управлінні публічного акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» на різних посадах. 19.08.2015 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, на підставі ст.38 КЗпП України. Згідно довідки про доходи № 39 від 01.03.2016 року, виданої Славутським монтажним управлінням ПАТ «Теплоенергомонтаж», заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з жовтня 2014 року по травень 2015 року становить 5747,74 грн. Як встановлено в судовому засіданні, в квітні 2016 року відповідач виплатив [PERSON] заборгованість по заробітній платі в повному обємі в розмірі 5747,74 грн. Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як вбачається з роз'яснень викладених в п.п.20, 21 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями). Судом встановлено, що з вини відповідача - роботодавця, після звільнення позивача з роботи 19.08.2015 року йому не було виплачено заробітну плату за період з жовтня 2014 року по травень 2015 року в розмірі 5747,74 грн. Вказані кошти виплачено лише в квітні 2016 року. Тому існують всі підстави для виплати [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Враховуючи те, що відповідач не надав позивачу довідку про нараховану та виплачену йому заробітну плату, з даних форми ОК-5 - індивідуальні відомості про застраховану особу, вбачається, що заробітна плата [PERSON] за останні два повні місяці роботи (червень-липень 2015 року) склала відповідно 1122,88 грн. та 1206,26 грн. Обрахована відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 54,17 грн. (1122,88 грн. + 1206,26 грн.) : 43 робочі дні за червень липень 2015 року. Період невиплати заробітної плати з 20 серпня 2015 року (наступного дня після звільнення) по 31 березня 2016 року включно становить 156 робочих днів (серпень 2015 року - 7 днів, вересень 2015 року - 22 дні, жовтень 2015 року 21 день, листопад 2015 року - 21 день, грудень 2015 року 23 дні, січень 2016 року - 19 днів, лютий 2016 року - 21 день, березень 2016 року - 22 дні). Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 8450,52 грн. (54,17 грн. х 156 робочих днів). Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. За правилами ст.3 цього Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно з п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (із змінами і доповненнями), сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Згідно даних довідки про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати № 39 від 01.03.2016 року судом розраховано суму компенсації шляхом множення суми не виплаченої позивачу заробітної плати за кожен місяць, починаючи з жовтня 2014 року на приріст індексу споживчих цін (ІСЦ) за період не виплати доходу (по лютий 2016 року), як просить позивач. Так, розмір компенсації при виплаті у березні 2016 року заробітної плати в розмірі 131,56 грн. за жовтень 2014 року буде складати 67,36 грн., при виплаті заробітної плати в розмірі 1553,64 грн. за грудень 2014 року - 683,60 грн., при виплаті заробітної плати в розмірі 810,38 грн. за січень 2015 року - 321,72 грн., при виплаті заробітної плати в розмірі 979,71 грн. за лютий 2015 року - 320,36 грн., при виплаті заробітної плати в розмірі 1038,32 грн. за березень 2015 року - 204,55 грн., при виплаті заробітної плати в розмірі 987,26 грн. за квітень 2015 року - 49,36 грн., при виплаті заробітної плати в розмірі 246,87 грн. за травень 2015 року - 6,91 грн. Загальний розмір компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати становить 1653,86 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи наведене, порушення відповідачем законних прав позивача на отримання належних сум заробітної плати, його характер та тривалість, глибину та обсяг його душевних страждань, необхідність докладати зусилля для відновлення порушених прав, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди слід задоволити частково в розмірі 1000 гривень. Згідно ч.1, п.2 ч.3 ст.79, ч.ч.1, 2 ст.84 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема: витрат на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" визначено мінімальний розмір заробітної плати - 1378 гривень, а 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину на день розгляду справи, винесення рішення складає 551 гривня 20 копійок. Як вбачається з договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) з представництва інтересів в суді № 11/03 від 11.03.2016 року, акту здачі - прийому наданих послуг до договору № 11/03 про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 04.05.2016 року, квитанції до прибуткового касового ордеру № 37 від 04.05.2016 року, позивач [PERSON] поніс витрати на отримання правової допомоги від товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ "ЗАКОН ПРАВА" в особі директора [PERSON] в сумі 1033 гривні 50 копійок, з яких: ознайомлення з матеріалами наданими замовником та опрацювання судової практики - 413,40 грн. (1 год.), підготовка позовної заяви 413,40 грн. (1 год.), підготовка письмових пояснень (розрахунку середнього заробітку, розміру компенсації) 206,70 грн. (0,5 год.). Крім того, в договорі встановлено, що вартість однієї години наданих послуг становить 413,40 грн. Враховуючи те, що при зверненні до суду та після визначення розміру позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача кошти на загальну суму 12104,38 грн., з яких судом задоволено на 91,74%, тому на користь [PERSON] слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 948,13 грн. (1033,50 грн.х91,74):100). Крім того, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved