Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що відповідно до підписаної заяви № б/н від 26.07.2012 року відповідач отримала кредит в сумі 8000 грн. 00 коп. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов кредитного договору відповідач заборгованість не сплатила, тому станом на 31.05.2019 року має заборгованість - 400251 грн. 01 коп., в зв`язку з чим АТ КБ "ПриватБанк" був змушений звернутись до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 127780 грн. 08 коп., яка складається із: 7178 грн. 79 коп. - заборгованість за кредитом; 120601 грн. 29 коп. - заборгованість за процентами з 26.07.2012 року по 29.01.2018 рік. Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду від 17 вересня 2019 року з [PERSON] стягнуто на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у сумі 127780 (сто двадцять сім тисяч сімсом вісімдесят) грн. 08 коп., яка складається із: 7178 (сім тисяч сто сімдесят вісім) грн. 79 коп. - заборгованість за кредитом; 120601 (сто двадцять тисяч шістсот одна) грн. 29 коп. - заборгованість за процентами з 26.07.2012 року по 29.01.2018 рік.(а.с.64-66). Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2019 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Світловодського міськрайонного суду від 17 вересня 2019 року у справі № 401/1907/19 за позовом АТ КБ "Приват Банк" до [PERSON] , про стягнення заборгованості, скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. (а.с.100-101) 24 грудня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Відзив на позовну заяву обґрунтовано тим, що анкета-заява від 26.07.2012 року не містить доказів щодо істотних умов зобов`язання, відсутні докази того, що саме долучений до позовної заяви представником позивача Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідач на момент підписання анкети-заяви. Зазначає, що позивачем проведено безпідставне підвищення процентної ставки до 43 % та проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором виходячи з подвійного нарахування відсотків. Анкета-заява від 26.07.2012 року містить розмір кредиту в сумі 7000 грн., натомість в позовній заяві представником позивача визначена сума кредиту в розмірі 8000 грн. Просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності. (а.с.54-56,60-61). 28 січня 2020 року до суду надійшла відповідь представника позивача на позовну заяву, в якій зазначено, що відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг, Умови та Правила банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті, тому доводи відповідача стосовно необізнаності з Умовами та Правилами банківських послуг є хибними. Зазначає, що при нарахуванні банком процентів, комісій, пені і не внесенні коштів клієнтом на погашення цієї заборгованості, банк має право здійснити списання такої заборгованості за рахунок кредитного ліміту. Заперечуючи доводи відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності представник позивача вказав на те, що відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій її стороні. Картка діє до останнього календарного дня вказаного на ній місяця. При цьому, строком дії перевипущеної картки є останній день 04.2016 року, позивач звернувся до суду 18.06.2019 року, до спливу строку позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. (а.с.7). Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла до суду зава про розгляд справи без участі відповідача та його представника. В задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк" № б/н від 26.07.2012 року. Відповідач отримала кредит в сумі 7260 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується анкетою-заявою від 26.07.2012 року та випискою з основної картки [PERSON] за період з 01.01.1999 року по 01.01.2020 рік. Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.8-9) наданого АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість відповідача, станом на 31.05.2019 року складає: 400251 грн. 01 коп., яка складається з: 388305,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4767 грн. 03 коп. - заборгованість за пенею та комісією. На підставі інформації АТ КБ "ПриватБанк", [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 26.07.2012 року отримала картки № [NUMBER] , [NUMBER] строк дії яких до 04/16. (а.с.99). З виписки по основній картці [PERSON] за період з 01.01.1999 року по 01.01.2020 року, встановлено, що відповідач користувалась послугами позивача, сплачувала кошти на погашення заборгованості за кредитом. (а.с. 90-95). Представник позивача звертаючись до суду з вимогою про погашення заборгованості за кредитом в розмірі 7178 грн. 79 коп., просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по процентам за користування кредитом з 26.07.2012 року по 29.01.2018 рік в сумі 120601 грн. 29 коп. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26.07.2012 року, посилався на Витяг з «Тарифів банку» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в ПриватБанку. Вирішуючи позовні вимоги в цій частині суд виходить з такого. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення боржником зобов`язання він повинен сплатити кредиторові пеню (ст. 549 ЦК України). Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 26.07.2012 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивачем не надано доказів того, що саме даний Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг КБ АТ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Отже, в таких випадках неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (26.07.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21.06.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19). Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приват Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 03 липня 2019 року № 14-131цс19. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та повідомив споживачу про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. З урахуванням того, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 26.07.2012 року по 29.01.2018 рік в сумі 120601 грн. 29 коп. є безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 26 липня 2012 року, а тому задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом згідно кредитного договору б/н від 26.07.2012 року в розмірі 7178 грн. 79 коп., суд виходить з такого. Кредитний договір б/н від 26.07.2012 року складається із заяви позичальника, пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів банку. У судовому засіданні встановлено, що строк дії карти, отриманої відповідачем на підставі кредитного договору, встановлено - до останнього календарного дня визначеного місяця, тобто до останнього дня 04/16 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, кінцевим строком повернення кредиту є останній календарний день терміну дії картки відповідача, 04/2016 року, тобто 30 квітня 2016 року, про що наголошує позивач у відповіді на відзив на позовну заяву. При цьому, суд не погоджується з доводами позивача, що звернення до суду 16.06.2019 року відбулося до спливу строку позовної давності, оскільки вказане спростовується матеріалами справи. Позивач звернувся до суду із цим позовом 18 червня 2019 року, відповідно позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» пропущено строк позовної давності звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитом в розмірі 7178 грн. 79 коп. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 7178 грн. 79 коп. з підстав пропущення позивачем строку звернення до суду з такими позовними вимогами. Представником відповідача надано суду оригінал розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу та оригінал квитанції про сплату гонорару, при цьому представник відповідача не звертався до суду із заявою про відшкодування суми судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Беручи до уваги наведені норми закону і те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі судові витрати у вигляді судового збору покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного, та ст. ст. 526, 530, 551, 625, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed