Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Лихолітської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач), (далі - третя особа) [PERSON], про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] року померла його мати - [PERSON]. За життя рішенням Лихолітської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області [PERSON] було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до заповіту [PERSON] від 25 лютого 1988 року позивач є єдиним спадкоємцем. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить право на завершення приватизації вказаної земельної ділянки. Позивач частково оформив право власності в порядку спадкування за заповітом, однак позбавлений можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку, оскільки державний акт на неї не виготовлявся. У зв'язку з цим позивач просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства. У судове засідання сторони не з'явилися. Від позивача надійшла заява, в якій він просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні (а.с. 28). Відповідач надіслав лист, в якому погодився з позовом та просив розглянути справу за відсутності його представника (а.с. 24). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 16 січня 2012 року серії [NUMBER] (а.с. 7). Позивач є сином [PERSON], що підтверджується повторною копією свідоцтва про народження від 30 грудня 1964 року серії [NUMBER] (а.с. 32). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Згідно зі змістом листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 15 грудня 2018 року (вих. № 1782/01-16) (а.с. 26), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 16), позивач звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На підставі заповіту, посвідченого Ревбинською сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області 25 лютого 1988 року, зареєстрованого в реєстрі за № 9, позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28 грудня 2004 року серії [NUMBER] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,41 га та майновий пай у майні СТОВ "Лан" (а.с. 12). Згідно з копією рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 липня 2009 року за позивачем визнано право власності в порядку спадкування на будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11). При цьому зі змісту вказаного рішення суду встановлено, що відповідно до змісту заповіту [PERSON] заповіла позивачу все своє майно. Відповідно до виписки з рішення № 2-22 від 25 травня 1995 року [PERSON] передано в приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,31 га (а.с. 8) Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто [INFO] року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що померла [PERSON] склала заповіт, відповідно до змісту якого все своє майно заповіла позивачу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). З гідно з п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених п. 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину [PERSON], оформивши свої спадкові права на частину спадщини, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на неї. Абзацом 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність), є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на наявність заповіту, а також на те, що [PERSON] при житті не встигла зареєструвати право власності на земельну ділянку, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем у порядку спадкування за заповітом право на завершення приватизації земельної ділянки. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved