Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

В Приморському районному судді м. Маріуполя була зареєстрована позовна заява [PERSON] , в якій позивач просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання [PERSON] , такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, зареєстровано за №284 19.02.1990 року, спадкова справа №8, видано другою маріупольською державною нотаріальною конторою. Відповідач зареєстрована у будинку, як донька позивача - власника будинку, що підтверджується довідкою про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданою 22.09.2020 року №114-13.07-00166 департаментом адміністративних послуг управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання. На даний час відповідач фактично в домі не проживає, своїх речей не залишав. Місце проживання відповідача не відоме. Відсутність відповідача та інформації про нього чинить перешкоди позивачці у користуванні та розпорядженні майном. Позивачка змушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб. Реєстрація місця проживання створює перешкоди для отримання житлових соціальних пільг. Відповідач з 2014 року не сплачує комунальні послуги. У зв`язку з чим, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 16.01.2021 року позовну заяву залишено без розгляду. Ухвалою суду від 04.02.2021 року відкрито провадження по справі та розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м.Маріуполя від 03.03.2021 року закрито підготовче засідання за позовною заявою та призначено справу до судового розгляду. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути без її участі. Не заперечувала проти винесення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причину своєї неявки суд не повідомила, про дату, місце та час слухання справи була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи від неї також не надходило, тому суд, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. З урахуванням ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.02.1990 року, посвідченого другою Маріупольською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №284, [PERSON] отримала у спадок житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформації про кількість зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , наданої Управлінням з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 22.09.2020 року №114-13.07-00166, за вищевказаною адресою зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Акту №329 про фактичне проживання від 23.12.2020 року, складеного головою КС "Черьомушки" Лаушкіною Т.В. [PERSON] фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , одна. Також, відповідно до Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб [NUMBER], виданою головою КС "Черьомушки" Лаушкіною Т.В. , за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , остання мешкає за межами країни. За положеннями ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не забороненого законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд враховуючи обставини, що відповідач залишається зареєстрованим у спірному домоволодінні, не оплачує комунальні послуги, порушує права позивача, оскільки перешкоджає вільному володінню й розпорядженню своєю власністю, тому, суд вважає можливим визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у спірному будинку, тим більше, що у відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Разом з тим, положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації, так як вони є похідними від прийнятого рішення. Таким чином, судом встановлено, що відповідач на день ухвалення судового рішення не мешкає в спірному приміщенні з 2014 року, а також не встановлено поважність причин відсутності [PERSON] . Питання щодо стягнення з відповідача судового збору судом не вирішується, оскільки позивачем даної вимоги заявлено не було. На підставі викладеного,

Outcome: approved