Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за послуги централізованого опалення в сумі 6278,90 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] та тривалий час користуються послугами позивача з централізованого опалення, однак не в повній мірі оплачують дані послуги, у звязку з чим станом на 01.02.2015 року утворилась заборгованість в сумі 6278,90 грн., яку просить стягнути на свою користь з відповідачів у солідарному порядку та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та провила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та вказала, що не проживає в зазначеній квартирі та не користується послугами позивача з централізованого опалення з 2006 року, а тому вважає заявлений до неї позов безпідставним. Також подала до суду заяву про застосування строку позовної давності (а.с.48). Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до інформації з Реєстру власності на нерухоме майно, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] та користуються послугами позивача по централізованому опаленню свого майна. Крім того, [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі з 20.08.1985р., а відповідач [PERSON] значиться квартиронаймачем (довідка КП ВЖРЕП №9 а.с. 5). Згідно особового рахунку № 77204, відповідачі за період з жовтня 2009 р. по лютий 2015 р. не в повному обсязі сплачували за послуги з централізованого опалення, а тому станом на 01.02.2015р. заборгували 6278,90 грн. Від отримання послуг не відмовлялись. У Законі України "Про житлово-комунальні послуги" визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки. Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальними послугами, зокрема є: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно п. 5 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону, споживач зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст. 64, 68, 162 Житлового кодексу України, наймач (власник) та члени його сім`ї зобовязані своєчасно вносити квартирну плату і оплату за комунальні послуги. Статтею 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затвердженні постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005р. №630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Отже, між сторонами фактично існують правовідносини по наданню та отриманню послуг з централізованого опалення на підставі відкритого особового рахунку, а тому відповідачі будучи співвласника квартири є споживачами послуг та зобов'язані згідно статей 20,21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 64, 68, 162 ЖК України, оплачувати житлово-комунальні послуги та нести відповідальність як солідарні боржники. Відповідачі не надали суду доказів своєчасної та у повному обсязі оплати послуг позивача, або відмови від їх отримання. Хоча, позивач обґрунтовано звернувся з позовом щодо стягнення з відповідачів 6278,90грн., з матеріалів справи вбачається, що позивачем було пропущено строк позовної давності за частиною вимог. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, а також у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. Згідно ч.3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що оплата послуг мала місце в жовтні 2010 року після чого наступна проплата відбувала в березні 2014 року, а з позовом до суду про стягнення заборгованості в сумі 6278,90грн., яка утворилася станом на 01.02.2015р. позивач звернувся 03.06.2015р. Оскільки, з жовтня 2010 року по жовтень 2013р. проплат не було, і позивач не звертався з позовом до суду щодо стягнення заборгованості за вказаний період (тобто не мало місця переривання строку позовної давності) і по березень 2014 року минуло бульше 3-х років, вбачається, що при розрахунку слід виходити з того, що перебіг позовної давності після переривання почався заново саме в березні 2014 року. На момент переривання строку позовної давності існувала заборгованість, яка утворилась за три роки до моменту переривання (березень 2011року - березень 2014р.). Оскільки, після переривання строк позовної давності почав свій перебіг заново, а згідно ч.3 ст. 264 час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за три роки до переривання та сума боргу яка утворилась після переривання строку позовної давності до моменту звернення з позовом (з урахуванням періоду розрахунку та строків оплати визначених в п.18 Правил). Станом на 01.04.2011 року сума боргу становила 2228,46грн., а станом на 01.02.2015р. сума боргу становила 6278,90грн. Таким чином, з урахуванням переривання строку позовної давності з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню солідарно заборгованість в розмірі 4050,44грн. (6278,90грн. - 2228,46грн. = 4050,44грн.). В частині стягнення 2228,46грн. боргу слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності та поданням заяви про його застосування. Оскільки позов заявлено обґрунтовано та з відповідачів підлягає стягненню частина боргу, згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню також по 121,80грн. з кожного витрат на оплату судового збору позивачем в сумі 243, 60грн.

Outcome: partial