Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

До Лебединського районного суду Сумської області надійшла вищевказана позовна заява. Позивачка мотивує свої вимоги тим, що вони з відповідачем проживали в шлюбі, у них є спільний син - [PERSON] [INFO] . На даний час син є повнолітнім. Він навчається за контрактом на денній формі факультету агротехнологій та природокористування по спеціольності 101 - "Екологія" Сумського національного аграрного університету. Відповідач коштів не надає, хоча має таку можливість. Оскільки повнолітній [PERSON] навчається на денній формі навчання він не може суміщати навчання з роботою. Матері самій складно утримувати сина. Тому вона звернулася до суду з позовом яким просить ухвалити рішення про стягнення аліментів з [PERSON] [INFO] на її користь на утримання [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі 3500 грн. на місяць, починаючи з дати подання позову та закінчення навчання чи до досягнення ним двадцяти трьох річного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги не визнав проти позову заперечив з тих підстав, що він не має змоги їх сплачувати. Пояснив, що на даний час у нього інша сім`я, є інші діти і у нього низька заробітна плата. Під час судового розгляду були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Сторони зареєстрували шлюб 16 листопада 2002 року у Смському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Сумського обласного управління юстиції, актовий запис № 1539 що стверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] (а.с.5). Вказаний шлюб був розірваний 04.08.2010 року, актовий запис № 638. В шлюбі [INFO] народився син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Зарічного районного управління юстиції м. Суми 10 червня 2003 року, актовий запис № 503. (а.с.6) [PERSON] зареєстрований - [ADDRESS] , що стверджено довідкою про реєстрацію місця особи від 20.10.2017 № 1806 (а.с. 7). З довідки за вих. № 431 від 11.08.2021 року (а.с. 13) встановлено, що [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою разом з матір`ю [PERSON] , вітчимом - [PERSON] та братом - [PERSON] . Факт того, що [PERSON] навчається у Сумському Національному Аграрному Університеті на факультеті "Агротехнологій та природокористування", період навчання з 15.09.2020 по 30.06.2024, стверджено довідкою від 18.05.2021 року за вих. № 348 (а.с. 10) копією студенського квитка (а.с. 9), копією договору в якому також зазначено, що розмір плати за весь строк навчання становить 68300 грн. (а.с. 8). [PERSON] працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Л-ПАК" з 7 липня 2021 року за основним місцем роботи та займає посаду укладальник-пакувальник. Посадовий оклад становить 6200 грн., заробітна плата за місяць склала 5072,73 грн. , що стверджено довідкою від 11.08.2021 року вих. № 11/08-21-1 (а.с.11) та наказом №4 про прийняття на роботу (а.с. 12). Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повнолітня (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно частини першої статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошові сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою, а також до подібного висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від 4 грудня 2019 року в справі справа № 212/6120/18, (провадження № 61-16034св19) та від 27 лютого 2019 року в справі № 760/17457/16-ц (провадження № 61-34814св18). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені статтею 182 СК України, а саме: що повнолітній син [PERSON] проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, повнолітня дитина навчається на денній формі навчання, на комерційній основі, потребує витрат на навчання та проживання і у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги, відповідач має змогу їх сплачувати, оскільки ним не надано жодного доказу на обгрунтування своїх заперечень. За таких обставин, суд вважає за необхідне частково задовольнити стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина - [PERSON] я в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання чи до досягнення ним двадцяти трьох річного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Задовольняючи позовні вимоги , суд одночасно стягує з відповідача судовий збір в сумі 908 грн. на користь держави, оскільки позивачка звільнена від сплати цих сум. На підставі вищевикладеного

Outcome: approved