Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму банківського вкладу та завданого збитку в сумі 13912,88 грн., а саме 10000 грн. розмір вкладу на банківському рахунку, 1512,88 грн. розмір процентів згідно договору, 2 400 грн. витрати на правову допомогу та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 10.01.2014 р. між ПАТ "Міський комерційний банк" в особі Хоми О.Р. та нею було укладено договір про банківський строковий вклад в національній валюті на вимогу № 2630/62/152344. Згідно умов вказаного договору банк приймає від вкладника грошову суму (вклад) на строковий депозитний рахунок на наступних умовах: валюта депозиту - гривні; строк депозиту - 273 дні; процентна ставка - 19,95 %; сума вкладу - 10 000 гривень. Відповідно до даного договору - автоматична пролонгація здійснюється на той же термін, у разі відсутності заяви вкладника про намір отримати вклад в день закінчення терміну дії договору. Вказує, що нею до банку була надіслана вимога про повернення банківського вкладу, проте дана заява банком не задоволена, банківській вклад їй повернений не був. Просить позов задоволити повністю. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву у якій позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задоволити, справу розглянути без його участі. У випадку неявки відповідача, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомляв. Суд, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, зі згоди представника позивача (про що зазначено у заяві), вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.01.2014 року між ПАТ "Міський комерційний банк" в особі Хоми О.Р. та [PERSON] було укладено договір про банківський строковий вклад в національній валюті на вимогу № 2630/62/152344. Відповідно до якого банк приймає від вкладника грошову суму (вклад) на строковий депозитний рахунок на наступних умовах: валюта депозиту - гривні; строк депозиту - 273 дні; процентна ставка - 19,95 %; сума вкладу - 10 000 гривень. Відповідно до п.1.4 Статті №1 частини 1 Договору здійснюється автоматична його пролонгація на той же термін, у разі відсутності заяви вкладника про намір отримати вклад в день закінчення терміну дії даного Договору. Відповідно до п. 1.1. ст. 1 ч. №2 Договору Відповідач приймає від Позивача грошові кошти на строковий депозитний рахунок, в сумі та на умовах, що викладені в ст. 1 ч. №1 Договору на строк з 10 січня 2014 року по 10 жовтня 2014 року зі сплатою Відповідачем Позивачу процентів за зазначений період. Сума банківського вкладу (депозиту) 10000 грн. була внесена [PERSON], на депозитний рахунок Відповідача, що підтверджується квитанцією відділення № 62 Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» № 5451 від 10.01.2014 року. Таким чином, позивачем було виконано зобов'язання по Договору й внесено кошти на депозитний рахунок. Згідно з п. 4.3.2. ст. 4 ч. № 2 Договору Відповідач зобов'язується на вимогу Позивача повернути Вклад та виплатити нараховані на суму вкладу проценти на умовах та в строки, що встановлені Договором. Так, повернення Вкладу та нарахованих процентів Позивачу здійснюється Відповідачем шляхом видачі коштів готівкою через касу Відповідача або безготівкового перерахування на власний поточний рахунок Позивача. 13.10.2014 року, позивачем було подано до банку заяву з вимогою про повернення вкладу з рахунку № 2630/62/152344 від 10.01.2014 в розмірі 10 000 грн. та проценти в розмірі 1 512,88 грн., однак остання залишена відповідачем без відповіді. У відповідності до вимог ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплач) вати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Таким чином з ПАТ «Міський комерційний банк» підлягають до стягнення кошти на користь [PERSON] за договором вкладу в розмірі 10 000 грн. та проценти в розмірі 1 512,88 грн. У Постанові Пленуму ВС України від 12.04.1996 р. № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" зазначено, судам слід мати на увазі, що до відносин, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів", належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Враховуючи наведене суд прийшов до висновку, що на вказані правовідносини розповсюджується дія Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до п. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Відповідно до положень ч. 3. ст. 88 ЦПК України з відповідача в прибуток держави підлягають до стягнення судові витрати, пов'язанні зі сплатою судового збору. Таким чином, судовий збір підлягає до стягненню з відповідача. Стосовно стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає їх недоведеними, оскільки згідно ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Враховуючи те, позивач заяви про визнання його представника особою, яка надає правову допомогу не подавав, судом відповідна ухвала не приймалась, суд вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними. На підставі ст. ст. 526, 530, 610, 1058, 1060 ЦК України,

Outcome: approved