Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

[PERSON] у лютому 2014 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні житлом шляхом зняття з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Пирятинської міської ради Полтавської області 19 квітня 2007 року вона є власником 69/100 частин житлового будинку [ADDRESS] У вказаній частині будинку також зареєстрована її колишня невістка [PERSON]. З лютого 2011 року відповідачка не проживає у вказаному будинку, тому відповідно до закону втратила право користування житловим приміщенням. Реєстрація відповідачки у будинку порушує право позивачки на володіння та користування власністю, а також унеможливлює оформлення субсидій по оплаті житлово-комунальних послуг. Оскільки зняття з реєстраційного обліку здійснюється на підставі рішення суду, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку у вказаному будинку. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, пояснив, що позивачка є власником 69/100 частин житлового будинку [ADDRESS] У цій квартирі проживали після реєстрації шлюбу її син з дружиною [PERSON], тому позивачка зареєструвала відповідачку в будинку як свою невістку. У 2011 році вони розлучилися і стали проживати окремо. Добровільно знятися з реєстраційного обліку в будинку, що належить позивачці, відповідачка відмовляється. Представник позивача просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку у вказаному будинку. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] не визнала, пояснила, що з 2008 року у вказаному будинку не проживає після того як припинила шлюбні відносини із сином позивачки. На даний час вона з неповнолітньою дочкою проживає в м. Києві в орендованій квартирі, власного житла не має, тому зареєструватися в іншому житловому приміщенні не має можливості. Представник третьої особи Пирятинського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Полтавській області у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що частина будинку, у якій зареєстрована відповідачка, належить його матері, яка на власний розсуд розпоряджається ним. Нині в будинку він не проживає, там проживає його рідний брат, якому матір має намір подарувати будинок, тому реєстрація в ньому сторонніх осіб створює перешкоди для користування житлом. Представник третьої особи - служби у справах дітей Пирятинської райдержадміністрації Войтенко Л.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову [PERSON] про зняття з реєстрації [PERSON]., оскільки неповнолітня дитина відповідачки повинна бути зареєстрована за місцем проживання одного з батьків. Так як неповнолітня [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу батьків проживає з відповідачкою, то зняття її з реєстрації порушуватиме права неповнолітньої дитини на користування житлом. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Пирятинської міської ради Полтавської області 19 квітня 2007 року позивачка [PERSON] є власником 69/100 частин житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 5,6). З 11.01.2005 року у вказаному будинку зі згоди позивачки вселилася та була зареєстрована дружина її сина [PERSON], що підтверджується копією будинкової книги (а.с. 10-11). У 2008 році (зі слів відповідачки) припинивши шлюбні відносини із сином позивачки [PERSON], [PERSON] виїхала з будинку [ADDRESS] та не проживає у ньому, а на даний час проживає разом з неповнолітньою дочкою [PERSON] у м.Києві. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 08.02.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 Житлового кодексу (далі- ЖК України), громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 7 Закону України в ред. від 05.07.2012 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Системний аналіз наведених та інших норм права, які містить Цивільний та Житловий Кодекси України (зокрема, ст.405 ЦК України, ст.ст.156,163 ЖК України) свідчить про те, що ними урегульовані відносини з фактичного користування житловим приміщенням членів (колишніх членів) сім"ї власника будинку, які, у разі вибуття на інше постійне місце проживання та припинення сімейних стосунків із власником це право втрачають. Таким чином, право члена сім"ї власника жилого будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком, відповідно до ст.156 ЖК України, обумовлене наявністю сімейних відносин із власником, спільним із ним проживанням у даному будинку, веденням із ним спільного господарства. Судом встановлено та не заперечувалося відповідачем, що вона припинивши фактично сімейні стосунки із сином власника житла, з власної волі більше року тому змінила місце свого проживання, їй не чинилося жодних перешкод у користуванні житлом, за вказаний час витрат по утриманню будинку, оплаті комунальних послуг відповідач не несла, тому суд приходить до висновку, що вона добровільно втратила правовий зв'язок із приміщенням. Сама відповідачка у судовому засіданні пояснила, що вона не претендує на користування спірним житловим приміщенням, проте знятися з реєстрації у ньому відмовляється, так як зареєструвати своє місце проживання та відповідно місце проживання своєї дитини їй більше немає де. Оскільки відповідачка вільно обрала місцем проживання для себе м.Київ, де вона постійно проживає протягом тривалого часу, і відповідачем ця обставина визнається, підстави для реєстрації її за іншою адресою, а саме у будинку [ADDRESS] відсутні. З огляду на те, що неповнолітня дитина відповідачки проживає разом з матір'ю в орендованому жилому приміщенні у іншому населеному пункті без реєстрації постійного місця проживання, що не перешкоджає їй відвідувати там дитячий садок та стояти на обліку у дитячій консультації, позивачка спілкується з неповнолітньою онукою, яка приїжджає до неї в гості і перешкод для користування спірним житлом чи житлом, у якому остання проживає, для неї немає, порушення прав дитини у разі задоволення позовних вимог про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд не вбачає. Таким чином, оскільки відповідачка понад п'ять років не проживає у будинку, що належить позивачці, а її реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися житловою площею у належному їй житловому будинку, позовні вимоги щодо визнання відповідачки такою, що втратила право на користування жилим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У зв'язку з цим у задоволенні позовних вимог щодо зняття із реєстрації відповідачки [PERSON] у спірному будинку задоволенню не підлягають, оскільки рішення про позбавлення права власності або права користування житлом є підставою для зняття з реєстрації компетентним органом, а тому ставити у суді питання про зняття з реєстрації можливо за відмови органу уповноваженого на здійснення таких дій.

Outcome: partial