Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.07.2015 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб та від даного шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON] . В квітні 2019 року відповідач звернулась до суду з позовом до нього про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з нею. Позовні вимоги було задоволено та визначено місце проживання [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Як зазначає позивач, він як батько має безмежне бажання щодо піклування свого сина але фактично з моменту розлучення у нього почались непорозуміння з відповідачем та вона перешкоджає у зустрічах з сином. Згідно з Розпорядженням Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 11.06.2019 року « Про визначення способів участі у вихованні дитини [PERSON] » було встановлено йому такі способи участі вихованні та спілкуванні І, ІІІ п`ятниця з 18 год. 00 хв. до неділі 18 год. 00 хвилин. Позивач зазначає, що вказане розпорядження протягом більше півроку не виконується відповідачем. Враховуючи вищевикладене, просить суд зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, [PERSON] , [INFO] . Визначити таки способи участі у вихованні та спілкуванні з сином: без присутності будь яких третіх осіб І, ІІІ п`ятниця з 18 год. 00 хв. до неділі 18 год. 00 хв., вдома у батька за адресою [ADDRESS] ; особисті зустрічі, без присутності будь яких третіх осіб, у будь який робочий день на тиждень, без обмеження кількості днів: за місцем навчання сина або за місцем його проживання, перебування за бажанням батька та/або дитини, з повідомленням про цю зустріч мати [PERSON] ; 20 днів влітку під час відпустки батька; необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку. Зобовязати [PERSON] раз на два дні, надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин, письмово, шляхом електронного зв`язку. Стягнути з відповідача на його користь суму сплачених судових витрат. 28.11.2019 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків (а.с. 14-15). 09.12.2019 року до суду надійшла заява про усунення недоліків на виконання ухвали суду. 09.01.2020 року ухвалою суду справу прийнято до свого провадження та прийнято рішення про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 22). В судове засідання сторони не з`явились, однак до суду надійшли заяви від позивача та відповідача у яких вони просили, розглянути справу за їх відсутності (а.с.74-75) Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.06.2019 року №399 «Про визначення способів участі у вихованні дитини громадянина [PERSON] » визначено такі способи участі батька, громадянина [PERSON] , у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] : перші три зустрічі щосуботи з 10 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв.; І, ІІІ п`ятниця з 18 год. 00 хв. до неділі 18 год. 00 хв.; 20 днів влітку під час відпустки батька (а.с. 18). Згідно висновку №03 від 05.01.2021 року психологічного обстеження виданого виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) служба у справах дітей та сім`ї міський центр дитини, хлопчик комфортно почувається поруч із матір`ю. Мама для [PERSON] важлива людина, із нею в дитини тісний емоційний зв`язок. До батька в дитини амбівалентне ставлення. [PERSON] багато говорить про те, що боїться його, сердиться та ображається. Дитина згадує про травматичні для себе ситуації, коли батько хотів його забрати, обзивав його, кричав на нього. Також дитина у своєму ставленні до батька повністю орієнтується на матір, хвилюється за маму, хоче її захистити від батька: «папа меня не любит, потому что он не любит маму», «я хочу маму защищать», «мне нравится, что он далеко живет. Если бы он жил рядом с нами, то тогда бы мы с мамой переехали, потому что он будет что-то маме что-то делать». Дитина транслює думку та оцінку поведінки батька значимою людиною, тобто мамою (а.с. 54-61). Згідно висновку про визначення способів участі громадянина [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] від 04.03.2021 №107-40/1382, рекомендовано визначити способи участі громадянина [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , а саме: І, ІІІ п`ятниця з 18 год. 00 хв. до неділі 18 год. 00 хв. з урахуванням бажання дитини (а.с. 69-72). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1ст. 4 ЦК України). Відповідно до п. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України. Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Згідно положень ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. За змістом ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Суд звертає увагу на те, що позивач виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись з дитиною, приймати участь не тільки в її утриманні а і у вихованні, що враховуючи заперечення відповідача без рішення суду змоги зробити не має. Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 17.08.2017 р. №9-1580/0/4-17 «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини» враховуючи необхідність забезпечення однакового правозастосування у справах про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог національного сімейного законодавства, а також врахування практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі "Зоммерфельд проти Німеччини" ("Sommerfeld v. Germany") від 08.07.2003 р., "Цаунеггер проти Німеччини" ("Zaunegger v. Germany") від 03.12.2009 р.). В рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України» суд зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden від 27 листопада 1992 року), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року). Суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється. Суд, вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом. При цьому, на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком (дружиною), зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування з дитиною, а також беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, стан їх здоров`я, вік дитини, беручі до увагу що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина та приймаючи до уваги висновок про визначення способів участі громадянина [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial