Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 квітня 2021 року звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про стягнення моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 300000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з 02.04.1999 року як пенсіонер МВС, отримувач пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Постановою Верховного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 235/3038/16-а його касаційна скарга про визнання протиправною бездіяльності Головного Управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області по перерахуванню пенсії згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23.12.2015 року № 900, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та інших нормативно-правових актів, залишена без задоволення, а постанова Донецького апеляційного суду від 01.11.2016 року без змін. Згідно пункту 20 Постанови Верховного суду судом встановлено, що він безумовно має підстави для перерахунку пенсії, як колишній працівник міліції. Як зазначено у пунктах 22, 23, 26 Постанови Верховного суду, Міністерство внутрішніх справ згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 повідомляє у п`ятиденний строк Пенсійному Фонду України про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що «станом на момент виникнення спірних правовідносин та на момент розгляду справи без повідомлення МВС та отримання відповідної довідки у Головного Управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області були відсутні підстави та повноваження для перерахунку пенсії позивача». За таких підстав (пункт 29 Постанови), колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову. Таким чином, вина МВС у відмові йому в перерахунку пенсії однозначно не викликає сумніву. Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. Відповідно до положень Конституції України, зокрема, статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Також моральна шкода полягає у психологічному дискомфорті та значному порушенні душевної рівноваги, яке виразилося у почуттях постійного відчаю, турботливості, тривозі, роздратованості, в почуттях страху перед майбутнім, пригноблювання та порушення сну. У зв`язку з наведеним він став замкнутим, це перешкоджає повноцінному спілкуванню з близькими, родичами, друзями та знайомими. Відтоді йому потрібні додаткові зусилля для організації свого життя. Все це постійно негативно впливає на його душевний стан, є причиною його моральних страждань. Судова тяганина з відповідачем почалася з його звернення до суду першої інстанції з травня 2016 року. За цей час, він не виключає, що у результаті тривалих душевних переживань, у нього з`явилась злоякісна пухлина легень (рак), яка прогресувала. 19 жовтня 2017 року йому зробили операцію, внаслідок якої видалили половину лівого легеня. З тих пір він перебуває під постійним наглядом лікарів, змушений витрачати значні кошти на лікування. Згідно довідці лікаря-нарколога він потребує коштовного лікування. Він пройшов кілька курсів хіміотерапії, але продовжувати їх не може, оскільки один курс коштує більше ніж його пенсія. Його постійно переслідує почуття глибокої образи за «нехлюйське» відношення до його довгої роботи у міліції (стаж 24 роки), знехтування керівництвом МВС діючого законодавства. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює в 300000,00 грн, при цьому він виходив із тривалості й глибини його душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 268 ЦК України загальна позовна давність складає три роки. Остаточне рішення за його позовом прийнято Верховним судом 14 листопада 2019 року, в пункті 27 якого вказана бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України при наданні Пенсійному Фонду України відповідної довідки для перерахунку пенсії, що є підставою його звернення до суду з приводу моральної шкоди. Таким чином, строк позовної давності не пропущений. 23 квітня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Філь О.Є. Ухвалою судді від 26 квітня 2021 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 28 квітня 2021 року позивач усунув недоліки позовної заяви. 29 квітня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 26 травня 2021 року. 18 травня 2021 року до суду надійшов відзив Міністерства внутрішніх справ України на позовну заяву, в якій відповідач просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що МВС України не було стороною у справі № 235/3038/16-а за позовом [PERSON] до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області. Як вбачається з тексту позовної заяви позивач акцентує увагу на тому, що йому начебто завдана моральна шкода МВС України внаслідок відмови йому в перерахунку пенсії, проте перерахунок пенсії здійснюється виключно Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, отже МВС України є неналежним відповідачем у справі № 235/2834/21. Крім того, у позовній заяві та доданих до неї матеріалах відсутні докази вини МВС України у спричиненні позивачеві моральної шкоди. Позовна заява містить стандартні фрази, котрі жодним чином не відображають індивідуальні психофізичні особливості позивача та не доводять виникнення у останнього моральної шкоди та в чому саме вона полягає (при умові наявності такої). Позивач зазначає, що погіршення стану його здоров`я відбулось через судову тяганину з відповідачем, яка почалась з травня 2016 року. Представник відповідача звертає увагу, що судова тяганина з травня 2016 року у позивача з Головним управлянням Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке є самостійною юридичною особою та не має відношення до МВС України. Необхідною умовою для стягнення моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем належних та допустимих доказів обставин, викладених в позовній заяві щодо заподіяння йому моральної шкоди, її розміру суду не надано, факт завдання йому моральної шкоди не доведено. 20 травня 2021 року до суду надійшли пояснення від третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в яких зазначено, що лише сам факт порушення прав позивача не може слугувати виключно підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. 21 травня 2021 року судом була отримана відповідь позивача [PERSON] на відзив Міністерства внутрішніх справ на його позовну заяву, в якій позивач зазначив, що вина МВС України в неперерахунку пенсії доказана Постановою Верховного суду від 14 листопада 2019 року. Є безпідставним ствердження, що МВС України є неналежним відповідачем у справі № 233/2834/21, оскільки, по-перше, про вказаній справі предмет спору перерахунок пенсії, а не моральна шкода, по-друге, дійсно МВС України є неналежним відповідачем у справі № 235/2834/31, але до МВС як до відповідача він не звертався. Однак, ця справа розглянута Верховним судом, для розгляду цієї справи ключове значення має ствердження Верховним судом, що вина МВС в ненаданні ПФУ необхідних для перерахунку даних, а саме посадовий оклад, вислуга років, плата за звання та інше. Без даних МВС перерахунок пенсії неможливий, що підтверджено постановою Верховного суду від 14 листопада 2019 року по справі № 235/3038/16-а. Необхідною умовою для стягнення моральної шкоди є доведення перед судом факту протиправної поведінки відповідача. Протиправна поведінка МВС доказана Верховним судом постановою від 14 листопада 2019 року у справі № 235/3038/16-а. Відносно розміру шкоди, то методи розрахунку моральної шкоди не існує та існувати не може, бо вона індивідуальна. Надані ним суду медичні документи однозначно свідчать про його стресовий стан, визнаваний тяжкою хворобою, що призвело до погіршення можливості реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми та інших негативних наслідків морального характеру. На підставі вищевикладеного, позивач вважає, що відзив МВС безпідставний, базується на помилкових висновках, не грунтується на законі. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Міністерства внутрішніх справ України в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив на позовну заяву (а.с. 33-39). Представник третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав пояснення на позовну заяву (а.с. 40-41). Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатній і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з 02.04.1999 року як пенсіонер МВС, отримувач пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с. 7). Позивач [PERSON] в 2016 році звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності по перерахуванню пенсії згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23.12.2015 №900, ст. 63 Закону України «Про пенсіонне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та від 18.11.2015 № 947 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268»; зобов`язання здійснити перерахунок пенсії згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23.12.2015 № 900, ст. 63 Закону України «Про пенсіонне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та від 18.11.2015 № 947«Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268». Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31.05.2016 позов задоволено. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 01.11.2016 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено. Зазначену постанову позивач оскаржив в касаційному порядку. Постановою Верховного суду від 14 листопада 20219 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 01.11.2016 року без змін (а.с. 8-10). Верховний суд в зазначеній Постанові прийшов до наступних висновків: Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-XIII (далі - Закон №2262-XII) "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених для поліцейських. Статтю 63 Закону №2262-XII доповнено вказаною частиною згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" від 23.12.2015 №900-VIII, який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування (з 29.12.2015). Згідно з ч. 4 ст. 63 Закону №2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. Таким чином, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців. Відповідно до абзацу другого розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Кабінет Міністрів України постановою від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова № 988) та постановою від 18 листопада 2015 року № 947 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268" встановив розміри грошового забезпечення працівникам поліції за посадовими окладами і спеціальними званнями, що значно перевищують посадові оклади і плату за спеціальні звання колишніх працівників органів внутрішніх справ. Відтак, збільшення грошового забезпечення поліцейських, яке за своїми складовими є ідентичне складовим грошового забезпечення колишніх працівників міліції, але за розміром більшим, є безумовною підставою для перерахунку пенсії позивача, як колишнього працівника міліції. Проте з приводу зобов`язання відповідача перерахувати пенсію суд зазначає наступне. Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Порядок проведення перерахунку). Згідно п. 2 Порядку на підставі зазначеного в пункті 1 цього Порядку рішення Кабінету Міністрів України Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держприкордонслужби, ДПтС, ДСНС (далі - державні органи) повідомляють у п`ятиденний строк Пенсійному фонду України про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям. Пенсійний фонд України повідомляє у п`ятиденний строк з моменту надходження інформації від державних органів своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки). Головні управління Пенсійного фонду України складають у десятиденний строк з моменту надходження зазначеної інформації списки за формою згідно із додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії. Таким чином, Порядком № 45 передбачено, що Міністерство внутрішніх справ України повідомляє Пенсійний фонд України про підстави перерахунку пенсій. В свою чергу, Пенсійний фонд України повідомляє головні управління в областях про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку. Головні управління складають відповідні списки таких осіб та подають їх органам, які уповноважені видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії - органам, з яких особи були звільнені із служби. Отже, станом на момент виникнення спірних правовідносин та на момент розгляду справи без повідомлення МВС та отримання відповідної довідки у Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецької області були відсутні підстави та повноваження для проведення перерахунку пенсії позивача (а.с. 8-10). Також судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря-онколога КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» з діагнозом Периферичний Са н/долі лівої легені, стан після оперативного лікування, з курси хіміотерапії (а.с. 6). Згідно виписки з амбулаторної карти [PERSON] вперше звернувся в КОД в листопаді 2017 року, хворим себе вважає з липня 2017 року, 19.10.2017 року був прооперований, були проведені курси ПХТ, рекомендовано продовження лікування (а.с. 11-16). Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Вимога ефективності судового захисту кореспондується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема,стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішенні порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно. Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала,за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади,органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковими умовами відшкодування моральної (немайнової) шкоди є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно з ст.ст. 12, 76, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Виходячи з викладеного та вимог законодавства, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] не довів наявності такої обов`язкової умови відшкодування моральної шкоди, як наявність причинного зв`язку між шкодою у вигляді його онкологічного захворювання і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Як зазначає сам позивач в позовній заяві, він не виключає, що в результаті тривалих душевних переживань у нього з`явилась злоякісна пухлина легень (рак), яка прогресувала. Доказування не може грунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Крім того, в позовній заяві позивач посилається на те, що судова тяганина з відповідачем почалася з його звернення до суду першої інстанції з травня 2016 року. Але судом встановлено, що відповідачем у справі про зобов`язання перерахунку пенсії було Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, а не Міністерство внутрішніх справ України. Разом з тим, загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі N 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач пов`язує з непроведенням йому перерахунку пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області внаслідок не повідомлення Міністерством внутрішніх справ України в п`ятиденний строк Пенсійному фонду України про підстави перерахунку пенсії згідно п. 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45, про що було встановлено Постановою Верховного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 235/3038/16-а за позовом [PERSON] до Головного Управління Пенсійного фонду України про зобов`язання перерахунку пенсії (а.с. 8-10). Дійсно, відповідач Міністерство внутрішніх справ України не був стороною у зазначеній справі № 235/3038/16-а. Але суд виходить з того, що відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. В зазначеному випадку ці обставини не спростовані відповідачем Міністерством внутрішніх справ України. Окрім того, позивач зазначав, що моральна шкода також полягає у психологічному дискомфорті та значному порушенні душевної рівноваги, яке виразилося у почуттях постійного відчаю, турботливості, тривозі, роздратованості, в почуттях страху перед майбутнім, пригноблювання та порушення сну. У зв`язку з наведеним він став замкнутим, це перешкоджає повноцінному спілкуванню з близькими, родичами, друзями та знайомими. Відтоді йому потрібні додаткові зусилля для організації свого життя. Все це постійно негативно впливає на його душевний стан, є причиною його моральних страждань. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема, через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (Рисовський проти України, N 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, N 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди. Вищезазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 27 липня 2019 року у справі № 750/6330/17. Враховуючи зазначене, суд, враховуючи характер протиправних дій та ступінь вини відповідача, глибини душевних страждань позивача, вимог розумності та справедливості, вважає за доцільне визначити розмір моральної шкоди в сумі 3000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 9,08 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial