Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач 26.10.2016 року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 10 червня 2016 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «ВАШ АВТО» було укладено договір Фінансового лізингу №№004822, відповідно до умов якого він сплатив на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 15 000 грн. Зазначає, що зазначені кошти, як він вважав, були першим внеском за придбання предмета лізингу після чого йому мав бути переданий предмет лізингу. Після цього, представником відповідача було повідомлено, що для остаточного передання предмету лізингу потрібно зачекати кілька днів для вирішення організаційних питань. Через кілька днів, на його усну вимогу передати йому предмет лізингу представник відповідача повідомила, що в звязку з відсутністю на складі відповідача предмета лізингу марки та моделі, яку він обрав, потрібно зачекати ще кілька тижнів. У подальшому, зрозумівши, що відповідач не збирається передавати предмет лізингу, та детально ознайомившись із умовами договору він зрозумів, що при укладенні договору його було введено в оману, оскільки, як зясувалось умовами договору було передбачено інші умови ніж ті, які обумовлювались ним до підписання договору, та на які він розраховував при його укладенні. В звязку з цим 10.07.2016 року він звернувся до відповідача із письмовою заявою в якій вказуючи на недійсність даного договору вимагав повернення сплачених коштів в сумі 15 000 грн. У відповідь на його заяву відповідач відмовився повертати сплачені ним грошові кошти, в звязку з чим змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Вважає, що умови договору фінансового лізингу не відповідають чинному цивільному законодавству та порушують його права як споживача в звязку з чим укладений договір фінансового лізингу має бути визнано судом недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину з наступних підстав. Вказує, що у Договорі прослідковується істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків, що призвело до порушення прав позивача, а розділом 12 Договору лізингу встановлено жорстку відповідальність лише лізинг одержувача. Так пунктами 12.1-12.14 виключається відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо виконання умов договору. Відмовляючи у поверненні сплачених коштів в сумі 15 000 грн., відповідач посилався на п. 12.1 договору лізингу відповідно до якого: При розірванні договору за ініціативою Лізинг одержувача «...Адміністративний платіж даного Договору Лізинг одержувачу не повертається». Така умова договору є несправедливою, адже її зміст суттєво обмежу право Лізинг одержувача на розірвання договору. Окрім цього така умова договору передбачає накладення штрафу в розмірі 40% від ціни сплачених авансових платежів. Така умова надає можливість Лізингодавцю не повертати кошти сплачені Лізинг одержувачем, в звязку з чим останньому завдається матеріальна шкода. Також зазначає, що в даному договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, що і свою чергу суперечить положенням статті 808 ЦК України. Крім того, покликається на те, що виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. При цьому, при укладенні спірного договору лізингу такий не було нотаріально посвідчено, а отже даний правочин не вчинявся у формі встановленій законом. Враховуючи вищезазначене, несправедливі умови договору фінансового лізингу, що характеризуються істотним дисбалансом прав та обовязків сторін на користь відповідача, відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, вказують на недійсність вказаного договору лізингу. З огляду на наведене, просить суд визнати Договір фінансового лізингу №004822 від 10.06.2016року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова Компанія «ВАШ АВТО» недійсним, а також стягнути з відповідача в його користь сплачені кошти в сумі 15000гривень. В судове засідання позивач не зявився, проте подав заяву, в якій просить суд справу розглядати у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» було своєчасно і належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак його представник в суд не зявився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку позивача, який не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності представника відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що 10.06.2016року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (лізингодавець) та [PERSON] (лізинг одержувач) сторонами у справі, було укладено Договір фінансового лізингу №004822. Згідно п.1.1 цього Договору предметом фінансового лізингу за даним договором є транспортний засіб - трактор марки «Булат 254». Відповідно до п.1.3 даного Договору лізингодавець взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування лізинг одержувачу на термін та на умовах, передбачених цим Договором, а лізинг одержувач користується предметом лізингу на умовах даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства. Відповідно до п.1.7 Договору предмет лізингу передається в користування лізинг одержувачу протягом терміну, який становить не більше 30 робочих днів з моменту сплати лізинг одержувачем на рахунок лізингодавця: Адміністративного платежу; Авансового платежу; Комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці вже сплаченого Авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст.9 даного Договору або різниці до вже сплаченого Авансового платежу на умовах, викладених у п.9.6 ст.9 даного Договору. Згідно п.1.8 Договору сторони погодили укласти даний Договір у простій письмовій формі з дотриманням всіх його істотних умов. Відповідно до п.8.2 Договору, укладаючи даний договір, сторони погоджуються, що вартість предмета лізингу на момент укладення Договору становить 6000 доларів США з урахуванням ПДВ. На дату укладення цього договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 150000гривень з ПДВ. Пунктом 9.1 Договору передбачено, що Адміністративний платіж являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу у розмірі 10%, який лізинг одержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення Договору за його організацію та супроводження протягом терміну дії Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір Адміністративного платежу зазначено у Додатку №1 до даного договору. Адміністративний платіж входить до складу обовязкових лізингових платежів, які лізинг одержувач зобовязаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу. Відповідно до умов даного Договору, позивачем [PERSON] на розрахунковий рахунок відповідача ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» №26004601723800, що відкритий у АТ «Укрсиббанк» (код отримувача 39733392, код банку отримувача 351005), було проведено перерахунок грошових коштів у загальній сумі 15000 гривень, як сплата Адміністративного платежу згідно вищевказаного Договору фінансового лізингу №004822 від 10.06.2016року. Однак, позивач вважає, що даний договір порушує його права та суперечить вимогам Закону, зокрема Законам України «Про захист прав споживачів», «Про фінансовий лізинг», ЦК України, «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у звязку із чим просить визнати даний договір недійсним та повернути сплачені кошти. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією Договору фінансового лізингу №004822 від 10.06.2016року, копією Додатку №1 до Договору фінансового лізингу №004822 від 10.06.2016року (Графік сплати авансового платежу), копією Додатку №2 до Договору фінансового лізингу №004822 від 10.06.2016року (Специфікація); копією листа ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» Вих.№102 від 29.07.2016року; копією квитанції АТ «Артем-Банк» №331010011 від 10.06.2016року на суму 10000гривень; копією квитанції ПАТ «[PERSON] Аваль» від 13.06.2016року на суму 5000гривень. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг". Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізинг одержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізинг одержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізинг одержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -\~третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч.2 ст.627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону "Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Відповідно до умов, викладених у п.12.1 Договору фінансового лізингу №004822 від 10.06.2016року, лізинг одержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 та 4.1 Договору, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізинг одержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Вказана умова Договору, на думку суду, суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до п.4 ч.3 ст.18 цього Закону, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, є несправедливою умовою договору. Таким чином, аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізинг одержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України "Про фінансовий лізинг", положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізинг одержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізинг одержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізинг одержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Однак, у договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 111 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як вбачається із матеріалів справи, спірний договір фінансового лізингу нотаріально посвідчено не було. За таких обставин, у звязку із недотриманням нотаріальної форми при укладенні Договору фінансового лізингу №004822 від 10.06.2016року такий договір слід вважати нікчемним. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, враховуючи несправедливі умови спірного Договору фінансового лізингу №004822 від 10.06.2016року, відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, суд приходить до висновку, що даний договір слід визнати недійсним. Вказане відповідає також правовим позиціям Верховного суду України висловленим у Постановах Верховного суду України №6-2766цс15 від 16.12.2015року, №6-2491цс15 від 02.03.2016року, що прийняті в порядку п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України та є обовязковими до застосування. Відповідно до положень ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Оскільки Договір фінансового лізингу №004822 від 10.06.2016року укладений між сторонами є недійсним, то сума грошових коштів, отриманих відповідачем на виконання зазначеного договору у розмірі 15000 гривень в якості Адміністративного платежу, є такою, що отримана без достатніх правових підстав та підлягає поверненню на користь позивача в порядку ст. 1212 ЦК України. А відтак, з відповідача ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» в користь позивача слід стягнути грошові кошти в сумі 15000 гривень. Крім того, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню в користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на загальну суму 1102,40 гривень (551,20грн. за вимоги немайнового характеру +551,20грн. за вимоги майнового характеру =1102,40грн.). Таким чином, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved