Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ДП Міністерства внутрішніх справ «Інформ ресурси» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні. На обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що 16 лютого 2009 року Державним підприємством МВС України «Полтава-Інформ-Ресурси» в особі Міністерства внутрішніх справ України в особі Міністра внутрішніх справ [PERSON] укладено із [PERSON] контракт про призначення її на посаду директора на строк з 16 лютого 2009 року по 16 лютого 2010 року. Наказом Міністерства внутрішніх справ по особовому складу №521 о/с від 24.03.2009 року призначено [PERSON] на посаду директора з 16 лютого 2009 року. Наказом Державного підприємства МВС України «Полтава-Інформ-Ресурси» №1к від 31 березня 2015 року [PERSON] було звільнено з посади директора з 31 березня 2015 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Позивач вважає, що станом на день звільнення Державним підприємством МВС України «Полтава-Інформ-Ресурси» із нею не було проведеного повного розрахунку по заробітній платі та не було видано трудову книжку у зв`язку із чим просить стягнути із відповідача на її користь 24\~886,67 грн. заборгованості з виплати заробітної плати та 296\~675,84 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні. 17.03.2020 за даним позовом будо відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 28.07.2020 року від третьої особи - Міністерства внутрішніх справ України, надійшли пояснення на позовну заяву, згідно яких останні вважали позовну заяву безпідставною, так як позивачем не надано належних та допустимих доказів на наявність заборгованості відповідача перед позивачем та відсутність обґрунтованого розрахунку вказаних позивачем сум. А також клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що дана справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. 20.08.2020 від позивача надійшли письмові пояснення, згідно яких остання позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити з підстав викладених у позові та даних поясненнях, додатково вказала, що її позов обґрунтований, так як суми заявлені до стягнення виходять з висновків експертів проведених економічних експертиз, та доводиться наступними доказами: формою ОК-7, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, історією по картковому рахунку, висновками вказаних економічних експертиз, розрахунковою квитанцію та ін.. 20.08.2020 проведено підготовче судове засідання за наслідками якого, ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи про закриття провадження у справі та клопотання про відкладення підготовчого судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 21.09.2020 до суду надійшли пояснення від третьої особи МВС України, згідно яких останні повідомляють, що на їх запит до відповідача про надання пояснень та документів щодо наявності/відсутності заборгованості відповідача перед позивачем, отримали відповідь про те, що Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ «Полтава-Інформ-ресурси» припинено, про що зроблено запис у Єдиному державному реєстрі фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та громадських формувань. Усі документи, що підлягають довгостроковому зберіганню здано до архіву Полтавської міської ради, а тому жодної інформації вони надати не можуть. 25.11.2020, ухвалою суду, задоволено клопотання позивача та замінено відповідача - Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ "Інформ-Ресурс"\~на належного Голову ліквідаційної комісії\~Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ "Інформ-Ресурс"\~- Єфіменко Олександра Анатолійовича. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач - Голова ліквідаційної комісії\~Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ "Інформ-Ресурс"\~- Єфіменко О.А. в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки, правом на подання відзиву не скористався. Представник третьої особи - Міністерства внутрішніх справ України Щепанський А.М. в судовому засіданні підтримав раніше подані пояснення. Враховуючи, що відповідач, який був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки та з урахуванням клопотання позивача, суд вирішив на підставі ст. ст.\~247,\~280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступне. 16 лютого 2009 року Державним підприємством МВС України «Полтава Інформ -Ресурси» в особі Міністерства внутрішніх справ України в особі Міністра внутрішніх справ [PERSON] укладено контракт № 22 із [PERSON] про призначення її на посаду директора. Контракт укладений на строк з 16 лютого 2009 року по 16 лютого 2010 року. Відповідно до п. 1.1. Контракту орган управління майном Міністерство внутрішніх справ України зобов`язувався створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Директора. Згідно п. 1.2. Контракту виникають трудові відносини між Директором Підприємства та Органом управління майном Міністерством внутрішніх справ України. Пунктами 1.5, 2.6 Контракту встановлено, що Директор підзвітний та підконтрольний лише Органу управління майном, звільнити чи тимчасово відсторонити Директора від виконання функцій покладених на нього Контрактом із збереженням заробітної плати може тільки Міністерство внутрішніх справ України. Відповідно до п. 3.1 Контракту за виконання обов`язків, передбачених Контрактом, Директорові нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності. Наказом Міністерства внутрішніх справ по особовому складу №521 о/с від 24.03.2009 року призначено [PERSON] на посаду директора з 16 лютого 2009 року. 07.07.2009 року між [PERSON] та Міністерством внутрішніх справ України в особі Міністра внутрішніх справ [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до контракту № 22 від 16 лютого 2009 року за змістом якого погоджено внести зміни до Контракту, виклавши пункт 5.5. в наступній редакції: У разі коли протягом двох місяців, що залишились до закінчення строку дії цього контракту, жодна із Сторін не повідомила в письмовій формі іншу Сторону про припинення Контракту, цей Контракт вважається автоматично пролонгованим ще на один рік.» У наступному, Додатковими угодами від 01.03.2010 та № 2 та від 25.10.2012 умови Контракту від 16.02.2009 № 22 змінювались лише в частині розміру заробітної плати, інші умови Контракту залишались без змін та визнавались обов`язковими для сторін. Наказом Державного підприємства МВС України «Полтава-Інформ-Ресурси» №1к від 31 березня 2015 року [PERSON] звільнено з посади директора з 31 березня 2015 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. 03 січня 2018 року [PERSON] звернулась до Керівника Міністерства внутрішніх справ із заявою, в які просила здійснити із нею повний розрахунок при звільненні, в тому числі заборгованість по заробітній платі за 2015 рік, середній заробіток за час прострочення виплати заробітної платні, повернути їй трудову книжку. У відповідь на вказану заяву Департаментом державного майна та ресурсів надіслано позивачу лист № 25/4/2-6-7 від 19.01.2018 року, яким повідомлено, що відповідно до п. 4 Постанови КМУ від 19.03.1993 № 203, оплата праці керівника державного підприємства провадиться за рахунок коштів підприємства у зв`язку із чим направлено заяву від 03.01.2018 до ДП МВС України «Полтава-Інформ-Ресурси» для розгляду та надання відповіді по суті. Державне підприємство МВС України «Полтава-Інформ-Ресурси» листом від 22.01.2018 року № 11-18 повідомило, що у ліквідаційної комісії відсутні документи, що підтверджують заборгованість по заробітній платі працівникам ДП МВС України «Полтава-Інформ-Ресурси» за 2014-2015 роки. Відповідно до даних реєстру Міністерства юстиції України, Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Полтава-Інформ-Ресурси» було державним комерційним підприємством, яке станом на 18.10.2019 припинено шляхом приєднання та визначено його правонаступника Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси». Відповідно до листа Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» № 346 від 08.09.2020 дане підприємство перебуває у процесі ліквідації та його управління та розпорядження майном ДП МВС «Інформ-Ресурси» здійснюється Головою ліквідаційної комісії Єфіменко Олександром Анатолійовичем. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд, або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до ЦК України призначають комісію з припинення юридичної особи, голову комісії або ліквідатора до якої з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що в силу вищевикладених положень Законодавства, Голова ліквідаційної комісії [PERSON] є належним відповідачем у справі. Відповідно до наявної у матеріалах справи історії по картковому рахунку [PERSON] , остання дійсно отримувала від ДП МВС «Полтава-Інформ-Ресурси» заробітну плату, що підтверджується відповідними платежами від 06.02.2014, 28.03.2014, 29.05.2014, 02.06.2014, 27.01.2015, 13.03.2015, 20.03.2015. Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 2018 рік, наданих Державною податковою інспекцію листом № 117/16-03-08-01-11 від 01.02.2018, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) отримувала від ДП МВС «Полтава-Інформ-Ресурси» заробітну плату. Відповідно до наявної у матеріалах справи звітності поданої Державним підприємством МВС України «Полтава-Інформ-Ресурси» до податкового органу, що знайшли своє відображення у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, [PERSON] було нараховано за 1 квартал 2015 року 13\~837 грн. 86 коп., виплачено 3729,49 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до виписки банку з карткового рахунку [PERSON] в АТ «Райфайзен Банк Аваль» № [NUMBER] за період з 01 січня по 31 березня 2015 року відповідачем проведені виплати із цільовим призначенням погашення заборгованості по заробітній платі за грудень 2014 року, погашення заборгованості по заробітній платі за 2015 рік відсутні. З огляду на викладене, беручи до уваги наявні у матеріалах справи докази, зокрема, дані звітності за формою 1-ДФ та Форми ОК-7, суд приходить до висновку, що заробітна плата позивачу у 2015 році і по момент звільнення була нарахована, але фактично не виплачувалась, а тому заробітна плата в сумі 13\~837,36 грн. на момент звільнення є заборгованістю. Висновком експерта Ліхтіної Л.Р. № 10 від 21 листопада 2019 року, складеного за результатами проведення економічної експертизи за замовленням позивача встановлено, що нарахована заробітна плата в сумі 13\~837,36 грн. є заборгованістю із заробітної плати. У вказаному висновку експерта № 10 від 21 листопада 2019 року, також зазначено, що сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції станом на 31 липня 2019 року становить 24866,67 грн.; середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні за період з квітня 2015 року по 31 липня 2019 року становить 296\~675,84 грн. Крім того суд бере до уваги висновки викладені у висновку експерта №11 експерта Ліхтіної Л.Р. від 18 квітня 2018 року, складеного за результатами проведення економічної експертизи за замовленням позивача де встановлено, що нарахована позивачу заробітна період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, станом на 30.03.2018 року, була виплачена не у повному обсязі. Вказані висновки експерта, які суд вважає належним, допустимим та достовірним доказом підтверджують, що позивачці на день звільнення не було у повному обсязі виплачену належну їй заробітну плату. Відповідачем у свою чергу не було надано до матеріалів справи жодних доказів, які б спростовували вищевказаний висновок експерта № 10 від 21.11.2019 року. Відповідно до\~ч.1\~ст.47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України . Згідно із ч.1\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 КЗпП України\~у взаємозв`язку з положеннями статей\~117,\~237-1 цього\~Кодексу\~роз`яснив, що за\~статтею 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в\~Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає суду підстави вважати, що невиплата звільненій [PERSON] всіх сум, що належать їй від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, [PERSON] правомірно визначила остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці»\~встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Разом з тим, компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34\~Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427\~(зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Відповідно до пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що індексація заробітної плати провадиться в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до\~Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"\~і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 р. № 663\~(з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення. Ураховуючи вищевикладене, беручи до уваги доведення позивачем належними доказами факт свого перебування у трудових відносинах із відповідачем, ґрунтуючись на положеннях норм КЗпП України, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість з виплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції в сумі 24\~886 грн. 67 коп. та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2015 по 31.07.2019 в сумі 296\~675 грн. 84 коп. Відповідно до розрахункових квитанцій АААП № 139735 та АААП №139754 позивачем сплачено за проведення двох економічних експертиз 1600 грн. та 1200 грн., що в свою чергу відноситься до судових витрат та підлягає стягненню із відповідача. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи процент задоволеності позовних вимог [PERSON] , який складає 100 %, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2966,75 грн.,

Outcome: approved