Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 12 вересня 2002 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Чудейської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис №23. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Спільне життя з чоловіком не склалося, шлюб носить формальний характер та не відповідає своєму призначенню. Сторони спільно не проживають з 2017 року. Дані обставини призвели до втрати позивачем будь-яких почуттів до чоловіка. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та буде негативно впливати на виховання малолітньої дитини. Позивач просила шлюб розірвати, відновити їй дошлюбне прізвище "[PERSON]" та стягувати з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Необхідність стягнення аліментів обґрунтовано тим, що відповідач ухиляється від утримання дітей, а вона самостійно не може утримувати дітей. Провадження у справі відкрито 11.12.2018 року з призначенням підготовчого судового засідання на 10.01.2019 р. Ухвалою Сторожинецького районного суду від 01.02.2019 р. сторонам по справі надано двохмісячний строк на примирення. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу так як наданий, за його ініціативою, термін на примирення позитивних наслідків не дав, позовні вимоги в частині стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця визнав. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 12 вересня 2002 року, який зареєстрований виконкомом Чудейської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис № 23 (а.с.5). Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На думку суду, дана сім`я, в результаті різних поглядів на шлюб та сім'ю, відсутності порозуміння між ними та не проживання подружжя спільно розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача. В суді було встановлено, що позивач [PERSON] бажає відновити своє дошлюбне прізвище та в подальшому іменуватися прізвищем "[PERSON]", що не суперечить вимогам ст.113 СК України, згідно яких особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом також встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні (а.с.6, 7). Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік" встановлено прожитковий мінімум з 1 січня 2019 року для дітей віком від 6 років в сумі 2027 гривень. Дитина відповідача перебуває саме в такому віці, а відповідно має право на матеріальне забезпечення в законодавчо закріпленому розмірі, яке їй зобов'язані, надати, згідно вимог ст.180 СК України, її батьки. Тобто, обов'язок забезпечення дитині, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму, лежить в рівній мірі як на батькові так і на матері дитини, виходячи з чого, суд знаходить запрошений позивачем розмір аліментів, справедливим і можливим до стягнення із відповідача. Суд вважає, що розмір аліментів має складатися із 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, який визнав саме такий розмір і цей розмір аліментів в сукупності із обов'язком матері по утриманню дитини буде необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. При цьому суд виходить також із правила ч.2 ст.182 СК України щодо того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначену суму аліментів на утримання дітей, суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 12 листопада 2018 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.267 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, покладає на відповідача, у зв'язку з тим, що діти сторін проживають з матір'ю, яка до суду зверталась для захисту інтересів неповнолітньої дитини, а будь-які інші грошові, а також аліментні обов'язки у відповідача відсутні.

Outcome: approved