Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, який у подальшому уточнили, до Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області, управління Держземагентства у м. Кременчуці Полтавської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення районної ради від 30.07.2009 "Про передачу [PERSON] безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража по [ADDRESS]", визнання недійсним державного акта від 26.08.2009 серії ЯЗ № 013122 на право власності на земельну ділянку за вказаною адресою, площею 24 кв. м., кадастровий номер 5310436100:08:005:0632, скасування державної реєстрації акта на право власності на землю. У подальшому позивачі збільшили розмір позовних вимог, просили визнати протиправним та скасувати також рішення Автозаводської районної ради м. Кременчука від 03.03.2009 "Про затвердження матеріалів вибору місця розташування земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів та надання дозволів і вимог на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність" в частині надання дозволу і вимог на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у дворі буд. [ADDRESS] земельної ділянки [PERSON] Також, уточнили вимогу про скасування реєстрації державного акта на право власності на спірну земельну ділянку, а саме: просили скасувати державну реєстрацію шляхом зобов'язання управління Держкомзему в м. Кременчуці скасувати відповідний запис про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку в Книзі записів про держану реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, Свої вимоги позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримали та мотивували їх тим, що на спірній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно - сарай, яким позивачі користуються більше ніж 20 років. Зазначають, що право власності на це нерухоме майно 30.05.2012 року зареєстровано КП "Кременчуцьке міжміське БТІ" за [PERSON] на підставі рішення суду від 28.09.2011, яке набрало законної сили. Передача у власність спірної земельної ділянки [PERSON] здійснено з порушенням їх прав, оскільки на момент її здійснення залишалось не вирішеним питання щодо майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці. Також, вказують що на час відведення земельної ділянки діяв мораторій Кременчуцької міської ради на передачу ділянок для будівництва гаражів в межах житлової забудови в м. Кременчуці, а також не враховано думки мешканців, оскільки земельна ділянка знаходиться на прибудинковій території у дворі багатоквартирних житлових будинків. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити. Представник позивача [PERSON]- [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити. Прокурор у справі позов підтримав повністю. Представник відповідача - Автозаводської районної ради м. Кременчука проти позову в частині визнання незаконними рішень районної ради заперечив. Зазначив, що районна рада при прийнятті оскаржуваних рішень діяла у межах своїх повноважень та у спосіб передбачений законом. Щодо решти позовних вимог поклався на розсуд суду. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив повністю. У поясненнях зазначив, що він звернувся з відповідною заявою, отримав дозвіл, замовив проект землеустрою, який був розроблений та погоджений всіма органами, та отримав у власність спірну земельну ділянку для будівництва гаража у відповідності до вимог земельного та містобудівного законодавства. Крім того, вказав, що орган місцевого самоврядування при наданні згоди на розробку проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність діяв в межах своїх повноважень. Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування та розробленої землевпорядної документації. Також вказав, що його право власності на землю виникло раніше, а саме у 2009 році, у той час як право власності на сарай, що розташований на вказаній земельній ділянці оформлено позивачем лише у 2012 році. Представник відповідача - управління Держземагентства у м. Кременчуці позов визнав та зазначив, що у разі його задоволення скасування державної реєстрації державного акта на право власності на землю можливе шляхом скасування відповідного запису про державну реєстрацію у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди. Представник відповідача - управління містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради заперечив проти позову. Зазначив, що оскаржувані рішення районної ради відповідають вимогам містобудівного законодавства, а тому підстав для визнання їх протиправними та скасування не має. Проти решти позовних вимог заперечив із зазначених підстав. Також пояснив, що не має підстав вважати, що спірна земельна ділянка знаходиться на прибудинковій території будинків по [ADDRESS] та [ADDRESS], оскільки державний акт на право власності чи користування цією прибудинковою територією не оформлявся та не видавався. Представником третьої особи у справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Кременчуцької міської ради надано суду заяву про розгляд справи без його участі у зв'язку із неможливістю взяти участь у судовому засіданні. Будь-яких письмових чи усних пояснень з цього приводу суду не надано. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Автозаводської районної ради м. Кременчука від 03.03.2009 року [PERSON] затверджено вибір місця розташування земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража та надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 24 кв. м. у дворі будинку [ADDRESS]. Вибір спірної земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража погоджено: висновком від 20.02.2009 року № 321 управління містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради, висновком від 24.02.2009 року № 555 Управління Держкомзему у м. Кременчук Полтавської області, листом від 23.02.2009 року № 16-21-459 Кременчуцького відділу охорони навколишнього природного середовища Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області. Водночас, висновком від 20.02.2009 року № 321 Управління містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради передбачено можливість надання [PERSON] земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража при додержанні певних умов, зокрема, вирішення питання з управлінням житлово-комунального господарства щодо знесення напівзруйнованих сараїв на цій земельній ділянці. Крім того, листом від 23.02.2009 року № 0487/03-01 Кременчуцької міської санітарно-епідеміологічної станції Полтавської області, висновком від 20.02.2009 року № 01-78/273 Управління культури і туризму Кременчуцької міської ради, вказані органи повідомили, що не заперечують проти відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 24 кв. м. у дворі будинку [ADDRESS]. У подальшому [PERSON] замовлено проект відведення земельної ділянки за вказаною адресою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки також погоджено: висновком від 24.03.2009 року № 0727 управління містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради, висновком від 02.04.2009 року № 1061 управління Держкомзему у м. Кременчуці Полтавської області. Рішенням Автозаводської районної ради м. Кременчука від 30.07.2009 року затверджено технічну документацію зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку та проект відведення земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] та передано [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку площею 24 кв. м. для будівництва індивідуального гаража за вказаною адресою. Відповідно до державного акта від 26.08.2009 року серії ЯЗ № 013122 право власності на земельну ділянку, площею 24 кв. м., кадастровий номер 5310436100:08:005:0632, за вказаною адресою зареєстровано за [PERSON] Крім цього, судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09.04.1999 № 1144/98, зареєстрованим за № 3-860 у Кременчуцькому міжміському БТІ у квітні 1999 року за реєстровим № 279, [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS]. В цій квартирі на даний час проживає позивач у справі, її батько, [PERSON], який є інвалідом ІІ групи (довідка серії МСЕ № 0327726 від 17.11.2003, наявна в матеріалах справи). Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.09.2011 року у справі № 2-2868/2011 за позовом [PERSON] до Кременчуцької міської ради Полтавської області за [PERSON] визнано право власності за набувальною давністю на нерухоме майно - сарай, що розташований у подвір'ї житлового будинку [ADDRESS]. Судовим рішенням встановлено, що [PERSON] добросовісно, безперервно та відкрито з 1992 року користується вказаним сараєм. Зазначене судове рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 13.05.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2014 року. Відповідно до свідоцтва управління містобудування та архітектури виконкому Кременчуцької міської ради № 1621 від 25.01.2012 року про присвоєння поштової адреси об'єкту державної реєстрації, розташованому на території міста Кременчука Полтавської області вищезазначеному об'єкту нерухомого майна - сараю, присвоєно поштову адресу [ADDRESS]. Згідно з Витягом про державну реєстрацію прав від 30.05.2012 року КП "Кременчуцьке міжміське БТІ Полтавської обласної ради" сарай за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. Також судом встановлено, що буд. [ADDRESS] та буд. [ADDRESS] мають спільне подвір'я, оскільки розташовані на перехресті перпендикулярних [ADDRESS] та [ADDRESS]. Сарай по [ADDRESS], як і спірна земельна ділянка знаходиться у дворі вищевказаних будинків. Рішенням Кременчуцької міської ради від 27.11.2012 року [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування вказаного сараю по [ADDRESS]. На виконання зазначеного рішення [PERSON] замовлено проект землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки для експлуатації та обслуговування сараю по [ADDRESS]. Згідно з планом місця розташування запроектованої до відведення земельної ділянки, розробленим в складі проекту землеустрою, вбачається, ця ділянка (її межі) майже повністю співпадає із земельною ділянкою відведеною оспорюваним рішенням [PERSON] Сарай належний на праві приватної власності [PERSON] майже повністю розташований на земельній ділянці переданій [PERSON] Зазначене підтверджується висновком від 12.09.2013 року за № 44 управління Держземагентства в м. Кременчуці, яким відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON], оскільки згідно земельно-кадастрової документації частина земельної ділянки, яка планується для передачі в оренду [PERSON] для експлуатації та обслуговування сараю, перебуває у приватній власності іншої особи. Зазначене також не заперечувалось відповідачем [PERSON] у ході судового засідання та, серед іншого, підтверджується наявним у матеріалах справи листом від 17.09.2012 року управління Держкомзему в м. Кременчуці адресованим на ім'я першого заступника міського голови м. Кременчука Погрібного А.М. Таким чином, суд приходить до висновку, що об'єкт нерухомого майна - сарай належний на праві власності [PERSON] за адресою: [ADDRESS] розташовано на земельній ділянці відведеній оспорюваним рішенням [PERSON] (у дворі будинку по [ADDRESS]). Разом з тим, суд не враховує доводи позивача [PERSON] щодо протиправності відведення земельної ділянки [PERSON] з підстав розташування її на прибудинковій території житлового будинку по [ADDRESS], оскільки суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували оформлене у будь-якої особи відповідно до вимог земельного законодавства право власності чи користування землею прибудинкової території та встановлення її меж в натурі. Додане до листа ТОВ "Житлорембудсервіс" від 01.08.2014 року № 01-05/700 викопіювання схеми прибудинкової території житлового будинку [ADDRESS] не підтверджує відведення вказаної території у користування чи власність будь-якої особи для обслуговування житлового будинку, оскільки земельним законодавством передбачено, що такими документами можуть бути або державний акт на право власності чи користування земельною ділянкою або договір її оренди. У вказаних документах визначається також межі та площа земельної ділянки. Крім цього, рішенням Кременчуцької міської ради від 24.04.2009 року вирішено призупинити розгляд заяв на надання земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів в житловій забудові м. Кременчука, яка зазначена генеральним планом міста (затвердженим рішенням КМР від 25.12.2007) до затвердження Правил забудови міста Кременчука Полтавської області. Однак, на час прийняття зазначеного рішення заява [PERSON] про надання земельної ділянки була розглянута, розроблено та погоджено відповідними державними органами проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідно до рішення Кременчуцької міської ради від 23.05.2006 року "Про визначення обсягів і меж повноважень Автозаводської та Крюківської районних у місті рад та їх виконавчих комітетів" обсяги і межі повноважень Автозаводської та Крюківської районних у місті рад вступають в силу з 01 липня 2006 року. Згідно з п. 3 розділу 7 Додатку до зазначеного рішення до повноважень райрад віднесено прийняття рішень про безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність громадян із земель державної або комунальної власності для цілей і в розмірах визначених ст. 121 Земельного кодексу України. Статтею 11 Земельного кодексу України передбачено, що повноваження районних у містах рад у галузі земельних відносин визначаються міськими радами. До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу (ст. 12 ЗК України). Згідно зі ст. 79 ЗК України (в редакції від 03.02.2009 чинній на час прийняття оспорюваних рішень райради) земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Суб'єктами права власності на землю є, зокрема, громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності (ст. 80 ЗК України). Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (п. "б" ч. 1 ст. 81 ЗК України). Власники земельних ділянок зобов'язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням (п. "а" ч. 1 ст. 91 ЗУ України). Відповідно до ст. 116 ЗК України (в редакції чинній на час прийняття оспорюваних рішень райради) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Пунктом "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до п. 1, 2, 6, 7, 10 ст.151 ЗК України (в редакції чинній на час прийняття оспорюваних рішень райради) особи, зацікавлені у вилученні (викупі), виборі земельних ділянок, зобов'язані погодити з власниками землі і землекористувачами та органами державної влади або органами місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, розміри земельних ділянок, передбачені для вилучення (викупу), умови їх вилучення (викупу), а також розміри земельної ділянки, передбачені для її передачі (надання), умови її передачі (надання) з урахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці і прилеглих територіях усіх об'єктів та умови проживання населення і охорону довкілля. Вибір місця розташування земельних ділянок здійснюють відповідні сільські, селищні, міські, районні, обласні ради, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, Кабінет Міністрів України відповідно до їх повноважень щодо вилучення та передачі (надання) цих ділянок. Типова форма заяви (клопотання) про вибір місця розташування земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування згідно із своїми повноваженнями розглядає заяву (клопотання) і в тижневий строк з дня її реєстрації направляє її копії на розгляд територіальних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органів містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронних і санітарно епідеміологічних органів, а також до відповідних територіальних органів виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду). У разі вилучення органами виконавчої влади земельних ділянок державної власності у межах населеного пункту матеріали заяви (клопотання) подаються для розгляду до відповідного органу місцевого самоврядування. Зазначені органи протягом трьох тижнів з дня одержання заяви (клопотання) надають відповідній сільській, селищній, міській, районній, обласній раді чи Кабінету Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевій державній адміністрації висновок про можливість відведення земельної ділянки для цілей, зазначених у заяві (клопотанні), граничні розміри земельної ділянки та її площу, склад угідь земель, вимоги щодо відведення земельної ділянки. Вимоги щодо відведення земельної ділянки надаються цими органами у межах їх повноважень, визначених законом. Склад та зміст вимог щодо відведення земельної ділянки, які надаються уповноваженими органами, визначаються Кабінетом Міністрів України. Після отримання висновків органів, зазначених у частині сьомій цієї статті, про можливість відведення земельної ділянки для цілей, зазначених у заяві (клопотанні), та рішення Верховної Ради України (у разі необхідності) відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування, згідно із своїми повноваженнями, у двотижневий строк розглядає матеріали вибору земельної ділянки і приймає рішення про затвердження зазначених матеріалів та надає дозвіл і вимоги на розроблення проекту відведення земельної ділянки або мотивоване рішення про відмову. Згідно з п. 6, 7, 8, 9, 10 ст. 118 ЗК України (в редакції чинній на час прийняття оспорюваних рішень райради) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п'ятою статті 151 цього Кодексу. Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Пунктом "д" ч. 1 ст. 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Статтею 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. ст. 317 ЦК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що при відведенні земельної ділянки [PERSON] для будівництва індивідуального гаража органами місцевого самоврядування, земельних ресурсів, містобудування та архітектури не враховано наявність на ній майна (сараю). Таким чином, оскаржуваними рішеннями органу місцевого самоврядування та виданим управлінням Держкомзему на їх підставі державним актом на право власності на земельну ділянку порушуються майнові права позивачів, а саме права володіння, користування та розпорядження нерухомим майном позивача [PERSON] та право користування нерухомим майном позивачем [PERSON], яке розташоване на спірній земельній ділянці. Суд також враховує, що право власності на вказане нерухоме майно встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, та зареєстровано у встановленому законом порядку. Крім того, цільове призначення спірної земельної ділянки - будівництво індивідуального гаража - не може бути реалізоване відповідачем у майбутньому, так як на цій земельній ділянці розміщено об'єкт нерухомого майна. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Необхідно скасувати рішення Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області від 03.03.2009 року двадцять першої сесії п'ятого скликання "Про затвердження матеріалів вибору місця розташування земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів та надання дозволів і вимог на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність" в частині надання дозволу і вимог на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON], площею 24 кв. м. для будівництва індивідуального гаража та рішення від 30.07.2009 року Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області двадцять четвертої сесії п'ятого скликання "Про передачу гр. [PERSON] безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража по [ADDRESS]"; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 013122, виданого на ім'я [PERSON] Скасувати державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 013122, виданого на ім'я [PERSON] в Державному земельному кадастрі шляхом зобов'язання Управління Держземагенства в м. Кременчуці Полтавської області скасувати відповідний запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку під кадастровим номером 5310436100:08:005:0632 в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди. Позовні вимоги до управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради безпідставні та задоволенню не підлягають Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ч. 3 цієї статті якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. Судові витрати розподілені згідно ст.. 88 ЦПК України з врахуванням Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах ". щодо розподілу судових витрат за позовні вимоги немайнового характеру. Так, позовна заява містить чотири позовні вимоги немайнового характеру, одна з яких оплачена позивачем [PERSON], враховуючи кількість відповідачів (243, 60*4/3), останні підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача та на користь держави з кожного. Враховуючи викладене,

Outcome: partial