Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , Виконавчого комітету Мологівської сільської ради ОТГ, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.01.2021 року, за реєстровим № 11, він є співвласником житлового будинку [ADDRESS] . Іншими співвласниками є члени його родини - дружина, [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] . При цьому кожному з співвласників належить по 1/4 частині спірного домоволодіння. Вказує, що даний житловий будинок вони придбали у [PERSON] . За даними довідки, виданої виконкомом Мологівської сільської ради № 76 від 18.01.2021 року, у житловому будинку за вищевказаної адресою зареєстроване місце проживання : [PERSON] та [PERSON] , які були власниками цього будинку, у яких [PERSON] придбав його 11.03.2008 року. Продавши належний відповідачам будинок, вони мали знятися з реєстрації через встановлений сторонами місячний строк, але чомусь чого не зробили. Незважаючи на той факт, що вони вже більше 13 років не проживають в належному позивачу та членам його сім`ї будинку, вони досі не знялися з реєстрації. Зі слів колишнього власника будинку [PERSON] , він неодноразово пропонував відповідачам знятися з реєстрації, проте попри їх обіцянки, відповідачі не зробили вказаного і по теперішній час, без поважних причин не дотримались їх домовленостей. Тому, вказує, що реєстрація відповідачів у належному позивачу та членам його сім`ї будинку порушує їх право власності та не дає можливості вільного розпорядження ним, покладаючи надмірний тягар на власників, зокрема несення витрат на комунальні послуги. Враховуючи вищевикладене, він і звернувся до суду за захистом своїх прав. 26 січня 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду провадження по справі було відкрито та вона призначена до її підготовчого розгляду. 17 березня 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України належним чином, про причину неявки суду не сповістили. Так, у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Представник виконкому Мологівської сільської ради ОТГ в судове засідання не з`явився , в матеріалах справи наявна його заява з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Зі згоди позивача, про що свідчить заява його представника, суд ухвалою від 15 квітня 2021 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивчи матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/4 частки житлового будинку за [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку серії НМК 745495 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 240431209 від 14.01.2021 року /л.с.9-13,14/. Згідно наведеного вище Договору купівлі-продажу вбачається, що позивач придбав у власність разом з членами своєї сім`ї - дружиною [PERSON] та дітьми /в т.ч. і в їх інтересах [PERSON] / - [PERSON] . Подавцем за договором виступав [PERSON] /л.с.9-13/. Між тим, згідно письмової заяви продавця будинку [PERSON] повідомлено, що [PERSON] та [PERSON] були колишніми власниками будинку. Після відчуження нерухомого майна [PERSON] , дані особи зобов`язались знятися з реєстрації місця проживання через обумовлений місячний строк, але цього не зробили. Він неодноразово їм пропонував знятися з реєстрації самостійно, проте без поважних на те причин, його вимоги були проігноровані. Незважаючи на те, що тривалий час / вже більше 13 років/ вони не проживають за місцем реєстрації, вони досі є зареєстровані за місцем вже набутого у власність позивачем будинку. У відповідності до ч.4 ст.334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності до частини першої статті 316 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). При цьому згідно статті 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна. Таким чином, після укладення договору відчуження від 11.03.2008, право власності відповідачів перейшло від них до набувача [PERSON] , тобто право власності [PERSON] та [PERSON] вказаного житлового будинку припинилось. Згодом будинок було відчужено вже позивачу, проте питання самостійного зняття з реєстрації колишніх власників/ [PERSON] та [PERSON] / не було вирішено. Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки № 02-24/156 від 11.02.2021 року, виданої Мологівською сільською радою, повідомлено,що [PERSON] зареєстрований з 08.06.2006 року за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до довідки, виданої виконавчим комітетом Мологівської сільської ради № 76 від 18.01.2021 року, згідно запису в по господарській книзі № 2 особовий рахунок № [NUMBER] в житловому будинку, розташованому в [ADDRESS] , який належить по 1/4 частці гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , малолітні та неповнолітні діти, недієздатні чи обмежено дієздатні не зареєстровані та не проживають. В будинку зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . /л.с.15/ Між тим, згідно акту про фактичне місце проживання /не проживання/, складеного 17.01.2021 року депутатом Мологівської сільської ради [PERSON] , в присутності власника [PERSON] та свідків [PERSON] , [PERSON] , повідомлено, що [PERSON] та [PERSON] згідно опитувань сусідів більше 10 років не проживають в будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказане також підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON] у своїх письмових заявах від 19.01.2021 року, посвідчених секретарем виконкому Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області [PERSON] . Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Отже як вбачається з матеріалів справи відповідачі не є членом сім`ї позивача, їх право власності на спірний житловий будинок припинилося укладенням договору відчуження у 2008 році, вони не проживають у будинку з моменту укладання договору, тобто вже більше 10 років. Тому, зважаючи на вищевикладене, відповідачі своєю реєстрацією у житловому будинку [ADDRESS] порушують право позивача як власника на користування та розпорядження його майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Таким чином, не зняття з реєстрації колишніх власників житлового будинку порушує право власності дійсного власника, тобто позивача. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на 1/4 частку житлового будинку за [ADDRESS] , ту обставину, що попередні власники [PERSON] та [PERSON] вказаного вище житлового будинку не проживають в ньому з моменту укладання договору відчуження, а саме з 2008 року, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом. Стосовно вимог позивача про зняття з їх реєстрації, суд приходить до наступного. У відповідності до ч. 3 п.34 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК України; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У ч.2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи визначений чинним законодавством порядок зняття з реєстрації осіб, про які судом вирішено питання про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] в частині зняття з реєстрації [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial