Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

позивач просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі розміром 1\~000,00 гривні, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дати подання даного позову та на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі розміром 1\~000,00 гривні, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дати подання даного позову, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про судовий збір" звільнити її від сплати судового збору, рішення суду у частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання, мотивуючи позов наступним. 07 серпня 2009 року між нею, [PERSON], та [PERSON] було укладено шлюб, у зв'язку з чим Відділом реєстрації акті цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області було видано свідоцтво про шлюб, та в Книзі реєстрації шлюбі зроблено відповідний актовий запис за № 119. Від спільного шлюбу вона та відповідач мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Вже тривалий час вона з відповідачем спільного побуту не ведуть та разом не проживають. Станом на сьогодні, у провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 368/83/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обоє їхніх дітей проживають з нею, та повністю знаходяться на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач, взагалі не бере участі у вихованні та утриманні їхніх спільних дітей. [PERSON] взагалі будь-яким чином не допомагає їм. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини. її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, кожній дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум, і вона одна у повній мірі не може його забезпечити своїм дітям. Зі свого боку, вона прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дочки та сина, але це не дозволяє їй повністю забезпечити та задовольнити погреби неповнолітніх дітей, їх повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків у разі хвороби, та належно забезпечити інші життєві потреби дітей. Відповідно до ст. 141 та ст. 180 Сімейного кодексу України, обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття є спільним обов'язком батьків: як батька, так і матері, який має виконуватись з дотриманням загального принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини. Станом на сьогодні весь обов'язок матеріального забезпечення дітей відповідач переклав на неї, що неприпустимо з огляду на діючі норми законодавства України, а також усі моральні та етичні засади їхнього суспільства. Вона прикладає всіх зусиль для повноцінного розвитку дітей та намагається забезпечити їм рівень життя, який сприятиме створенню належних умов проживання для дитини. Так, наприклад, її діти забезпечені сезонним одягом, та необхідним харчуванням, син відвідує навчальний заклад. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідач наданий момент не працевлаштований, тому, єдиним допустимим рішенням у даному випадку є встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. З огляду на те, що відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня по 30 червня 2018 року 1 492 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років - становить 1860 грн., а також те, що відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватись як аліменти на дитину визначається судом, розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей у даній справі має становити 1\~000,00 гривень на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття щомісяця. На її думку, при сплаті відповідачем щомісяця 1\~000,00 гривен на кожну дитину, забезпечується їхня рівність при несенні обов'язку їх утримання. Окрім цього, дана виплата не погіршить його власного фінансового становища та забезпечить сумлінне і своєчасне виконання судового рішення. Оскільки, добровільно про сплачу аліментів домовитися їм не вдалося, вона змушена звертатися до суду, прохаючи задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти. Враховуючи те, що відповідач зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, але добровільно матеріальної допомоги на утримання не надає, вважає свої позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У судове засідання позивачка не прибула, направила до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала повністю, просила заслухати справу у її відсутності не заперечила проти винесення заочного рішення. В судове засідання відповідач та його представник не прибув, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, направив до суду відзив на позовну заяву, в якому\~щодо сплати аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 1000,00 грн. на кожного не заперечує. Його дочка [PERSON] має певні хвороби, а саме: вроджена дисплазія тазобедрених суглобів та косоокість. У 2016 р. їй робили операції на очах, на яку ним було надано кошти. Вони як сімя проживали до 18 січня 2018 року, а з 19 січня 2018 р. він знову поїхав на заробітки. Йому прикро, що позивачка не намагається зберегти сімю. Він сильно любить своїх дітей, цікавиться їхнім життям та утримує їх, висилаючи дітям гроші. Суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін з ухваленням рішення та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обовязки сторін. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем письмові докази та пояснення до позову відповідача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глави 15 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України\~\~рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна зі сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Судом встановлено, що\~між сторонами [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований 07.08.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 119. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками: малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 9), та неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Згідно довідки, виданої виконкомом Кагарлицької міської ради Київської області від 16.02.2018 року вбачається, що діти позивача - дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [INFO] та знаходяться на утриманні [PERSON] Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року\~«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: розмір\~прожиткового мінімуму на дітей віком до від 6 до 18 років, який на час розгляду справи в суді відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» № 2246-VIII від 07.12.2017, становить 1860 грн.; матеріальне становище та стан здоровя дитини, стан здоровя, матеріальне становище відповідача та позивача, інші обставини, що мають істотне значення для справи. Суд вважає, що\~отримання аліментів в меншому розмірі, ніж законодавчо визначено, є порушенням прав дитини. Згідно із\~ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], на утримання дітей\~дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, в розмірі 1000,00 гривень щомісячно на кожну дитину і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, тобто з 16.02.2018 року. \~\~\~\~\~\~\~\~ Суд вважає за необхідне на підставі ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у звязку з розглядом цієї справи в розмірі 704,80 гривень, з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року щодо встановленого мінімального розміру судового збору за подання до суду позовів майнового характеру та того, що на час подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved