Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Заступник прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до [PERSON] з вказаним вищем позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07.09.2007 року за відповідачкою було визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по [ADDRESS]. На підставі зазначеного вище рішення суду, [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по [ADDRESS]. Зазначений акт виданий та підписаний Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі та зареєстрований. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.05.2009 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 07.09.2007 року було скасовано та справу направлено на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. При новому розгляді справи, ухвалою суду від 25.10.2010 року по цивільній справі № 2-8452/10 позов було залишено без розгляду, у зв'язку з повторною неявкою сторін. На підставі викладеного, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати державний акт на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по [ADDRESS] (кадастровий номер 5110137500:51:003:0293), витребувати земельну ділянку з незаконного володіння на користь Одеської міської ради та встановити порядок виконання рішення. В судове засідання сторони не з'явилися, прокуратур Приморського району м. Одеси, [PERSON], надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю заочно, позовні вимоги викладені в позові підтримує повністю та просить їх задовольнити, відповідач про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю та заперечень на позов не надав. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. Як випливає із матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07.09.2007 року за відповідачкою було визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 5110137500:51:003:0293), яка розташована по [ADDRESS]. На підставі зазначеного вище рішення суду, [PERSON] отримала державний акт серія ЯЕ № 670325 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по [ADDRESS]. Зазначений акт виданий 08.10.2007 року та підписаний Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі та зареєстрований. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.05.2009 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 07.09.2007 року було скасовано та справу направлено на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. При новому розгляді справи, ухвалою суду від 25.10.2010 року по цивільній справі № 2-8452/10 позов було залишено без розгляду, у зв'язку з повторною неявкою сторін. Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності. Відповідно до п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в України", ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"здійснюють повноваження власника майна. Згідно з рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 р. за № 3 - рп/99 "інтереси держави"є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та ін.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної безпеки, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання. Відповідно до пункту 2 ст. 121 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, зазначених законом. В тому числі такі випадки передбачені ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру", ст. 45 ЦПК України, згідно яких прокурор має право звертатися до суду з заявами про захист прав і свобод, інтересів держави. Згідно п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради. У зв'язку з цим, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Одеська міська рада. Відповідно до ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальної громади міст, є комунальною власністю, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності на землі за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації. Пунктом 3 статті 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Відповідачу земельна ділянка безоплатно у власність або в користування Одеською міською радою, як власником землі, не надавалася. Статтею 81 ЗК України встановлений вичерпний перелік підстав набуття права власності на земельні ділянки, а саме громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийнятті спадщини; виділення в натурі належної їм земельної частки. Підстав для набуття відповідачем права власності на земельну ділянку не має, а рішення суду, на підставі якого він отримав державний акт на землю, як вище зазначалося, скасоване. Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном. Стаття 387 ЦПК України передбачене право власника витребувати майно від особи, яка незаконним чином ним заволоділа. Відповідно до ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна пред'являються за місцем знаходження майна. Оскільки предметом спору є правовстановлюючий документ на нерухоме майно, цим спором фактично вирішується право власності на це майно, тому підсудність спору повинна визначатися з урахуванням правил виключної підсудності. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради є законними та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача підлягає до стягнення в дохід держави сума судового збору у розмірі 243,60 грн. згідно Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року (із змінами та доповненнями). На підставі ст. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 57-60, 88, 114, 209, 212-215, 217-218, 224-226, 294 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved