Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом в якому просила визнати за нею та відповідачем право власності, без виділення в натурі, по 1/2 частині квартири [ADDRESS] , В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з 08 серпня 1992 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Козятинського міськрайонного суду від 21.03.2006 року було зареєстровано. У шлюбі в них [INFO] народився син - [PERSON] . 14 вересня 2001 року у шлюбі, за спільні кошти, ними було придбано квартиру [ADDRESS] Право власності на придбану квартиру було зареєстровано за відповідачем [PERSON] . На даний час у неї виник намір оформити свої права на свою частку у квартирі, тому вона звернулась із даним позовом до суду. Ухвалою суду від 22.10.2019 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 06.11.2019 року відповідач надав заяву про визнання позову в повному обсязі. Позивач та її представник в судове засідання не з"явились, проте надали заяву про слухання справи у їхню відсутність, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі., просять позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, проте надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на законі, відповідач позов визнав повністю і визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 1992 року, який рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 березня 2006 року було розірвано (а.с.5) У шлюбі сторонами 14.09.2001 року була придбана квартира [ADDRESS] , загальною площею 49,9 м.кв., що підтверджується копією договору купіві-продажу, від 14.09.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Даніловою І.В. та зареєстрованого в реєстрі №2079 (а.с.7) Право власності на придбану сторонами квартину було зареєстровано Вінницьким обласним об"єднаним бюро технічної інвентаризації за відповідачем [PERSON] (а.с.7 зворотня сторона) Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч.2 ст.61 СК України об"єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із вимогами ч.1ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007№11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира [ADDRESS] , набута сторонами за час шлюбу, та є об"єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв"язку з чим суд приходить до висновку про його поділ між сторонам, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визначивши сторонам право власності, без виділення в натурі, по 1/2 частині квартири [ADDRESS].

Outcome: approved