Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду перебуває на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 08 вересня 2012 року у відділі ДРАЦС Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис 1344. Заявлені вимоги мотивує тим, що сімейне життя не склалося із-за різних характерів та переконань, тривалий час сторони спору не проживають сім'єю, не ведуть спільного господарства, не пов'язані сімейним побутом та стали чужими людьми один одному. В останнє судове засідання позивач не з'явилася, направила заяву з клопотанням про розгляд справи за власної відсутності за наявними доказами, позов підтримує. Відповідач в останнє судове засідання не з'явився, направив суду заяву про визнання позову з клопотанням не надавати додаткового строку на примирення. Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини: Сторони перебувають у шлюбі з 08 вересня 2012 року, котрий був зареєстрований у відділі ДРАЦС Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис 1344. Судом встановлено, що у сторін спору є спільні діти: син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечитиме інтересам одного з них. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Юридичною підставою для застосування судами України прецедентів ЄСПЛ є положення п. 1 Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", відповідно до якого Україна визнала обов'язковою "і без укладання спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції". У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 р. "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647\\98). В судовому засіданні при вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивачка та відповідач уже тривалий час не проживають сім'єю, у них різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами спору припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо. В судовому засіданні 15.03.2016 року судом, зважаючи на клопотання сторони відповідача, сторонам спору було надано строк на примирення до 15.04.2016 з метою збереження шлюбу та сім'ї. По завершенню наданого судом строку на примирення позивач позову не відкликав, а відповідач навпаки склав заяву про визнання позову з клопотанням не надавати додаткового строку на примирення. Системний аналіз наданих сторонами спору доказів дозволяє суду зробити висновок, що зважаючи на відносили, які склалися між сторонами спору, та бажання ініціатора спору вільно визначати свій «приватний простір», збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін спору.

Outcome: approved