Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Піщанського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. У вказаній позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідаач на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошові сумі, яка становитиме не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі і в розмірі 2000 гривень щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ним 23 років за умови продовження навчання. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилося двоє дітей. На даний час їхній з відповідачем шлюб розпався та вони проживають окремо. Діти проживають разом з нею та повністю знаходяться на її утриманні. Старший син досяг повноліття та навчається на четвертому курсі Військової академії м. Одеса, перебуває на державному утриманні, проте потребує матеріальної допомоги. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча є працездатною особою, може працювати та частину своїх доходів віддавати на утримання дітей. Також просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Відповідно до ухвали суду від 13 серпня 2019 року в даній цивільній справі було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07 жовтня 2019 року в даній цивільній справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Гордаш Н. М. в судове засідання 05 грудня 2019 року не з`явилися, проте від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без їхньої участі та про підтримання вимог, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання 05 грудня 2019 року не з`явився, проте на адресу суду від нього надійшла заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає частково, згоден сплачувати аліменти на утримання молодшого сина в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання старшого сина, який досяг повноліття та навчається має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1000 гривень, оскільки ніде не працює та доходів не має. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, перешкод для здійснення розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення у судом не встановлено, суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позов слід задовольнити часткового з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6), та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5). З свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , який народився [INFO] в с. Студена Піщанського району Вінницької області змінив ім`я на [PERSON] , про що в Книзі реєстрації зміни імені 08 лютого 2012 року Відділом реєстрації актів цивіольного стану Піщанського рйаонного управління юстиції Вінницької області зроблено відповідний актовий запис № 1 (а.с.7). Відповідно до довідки виконавчого комітету Студенянської сільської ради Піщанського району Вінницької області за вих. № 312 від 20 березня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , постійно проживає біля матері [PERSON] і знаходиться на її утриманні (а.с.11). Відповідно до довідки виконавчого комітету Студенянської сільської ради Піщанського району Вінницької області за вих. № 565 від 07 червня 2019 року, [PERSON] , знаходиться на утриманні матері [PERSON] (а.с.12). Відповідно дол довідки № 22 від 14 березня 2019 року, виданої [PERSON] Товариством з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД", вона працює в ТОВ "СІЛЬПО-ФУД" на посаді завідувача відділу свіжих продуктів в магазині № 29-С, що знаходиться в м. Київ пр. Лісний, 39, з 17 листопада 2016 року по теперешній час (а.с.13). Згідно довідки про доходи виданої [PERSON] Товариством з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД", загальна сума її доходу за період з 01 вересня 2018 року по 28 лютого 2019 року становить 100199 гривень 60 копійок (а.с.14). Згідно з довідки Військової академії (м. Одеса) від 11 травня 2019 року № 1/55/1866 вбачається, що [PERSON] , перебуває на одному із видів військової служби, а саме на навчанні та навчається на 4-му курсі денної форми навчання Військової академії м. Одеса з 29 липня 2015 року та знаходиться на утриманні за рахунок державних коштів на видах забезпечення за курсантськими нормами, як: грошове, продовольче, речове, медичне, квартирно-експлуатаційне та оплата транспортних послгу, термін начання навчання становить п`ять років по 2020 рік (а.с.10). Відповідач по справі - батько дитини проживає окремо, добровільно коштів на утримання своїх дітей не надає. Відповідно до довідки виконавчого комітету Студенянської сільської ради Піщанського району Вінницької області за вих. № 613 від 12 вересня 2019 року, [PERSON] з жовтня 1997 року ніде не працює. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. В силу ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В частині 1 ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В положеннях ст.184 СК України зазначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2019 рік", для дітей віком від 6 до 18 років з 01 грудня 2019 року встановлено прожитковий мінімум в розмірі 2218 гривень. Згідно положень абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та вважає, що спосіб стягнення аліментів має бути визначений в твердій грошовій сумі, за вибором позивача, з яким проживає неповнолітня дитина, в силу вимог ч.3 ст.181 СК України, яка має становити 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на день розгляду справи, тобто 1109 гривень щомісячно. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що відповідач є працездатною особою, може працювати та отримувати дохід, частину якого віддавати на утримання своїх дітей, оскільки протилежнгого під час судового розгляду не доведено, враховуючи, що мінімальний розмір аліментів, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а дитині має забезпечуватися такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя та повноцінного розвитку, беручи до уваги рівний обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення повноліття, виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1109 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, оскільки аліменти в даному розмірі будуть необхідними та достатніми для забезпечення потреб неповнолітньої дитини. Відповідно до розяснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потребу у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог, беручи до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, може працювати та отримувати дохід, суд вважає, що відповідач може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, самостійних доходів не має, і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. На підставі наведеного, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, який вказує на обов`язок суду розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, враховуючи матерільне становище відповідача, який ніде не працює, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, та стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання їхнього повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі за вибором позивача, з яким проживає дитина, в розмірі 1200 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років за умови продовження ним навчання. При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Суд виходить із того, що відповідно до ст.4, 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому у порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи, ціну позову, яка у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок, який підлягала сплаті на день звернення до суду із вказаним позовом. В п. 1 ч. 3 ст. 113 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно положень ч. 3 ст. 134 ЦПК України, попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В частині 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В частині 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат понесених за надання правничої допомоги позивачем надано квитанцію № 10 від 10 червня 2019 року, з якої вбчається, що адвокатом Гордаш Н. М.отримано від [PERSON] 1700 гривень за надання юридичної допомоги, проте жодних доказів того які саме види юридичної допомоги надавлися вказана квитанція не містить. Разом з тим, з матерілів справи вбачається, що адвокатом Гордаш Н. М. здійснювалася лише підготовка позовної заява та клопотання про розгляд справи без її участі та у відсутності позивача. Доказів вчинення адвокатом [PERSON] інших дій, зокрема збирання доказів, участь в судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи тощо, матеріали справи не містять. Враховуючи, надані позивачем докази, беручи до уваги категорію справи, відсутність доказів, які підтверджують час, витрачений адвокатом на підготовку та складання позовної заяви, обсяг доказів, які долучені до позовної зяави, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 1000 гривень плачених за надання правничої допомоги, оскільки суд вважає, що витрати саме в даному розмірі є співмірними із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Outcome: partial