Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] являється дочкою [PERSON], який проживав за адресою [INFO], про свідчить наявне в матеріалах справи свідоцтво про народження [PERSON] від 28.09.1993 р.(а.с.8). [PERSON] помер 14.05.2016 р., про що свідчить наявне в матеріалах справи свідоцтво про смерть актовий запис №34 від 08.06.2016 р.(а.с.11). Заповіту на випадок своєї смерті не склав. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок в с. Клесів по вул. І. Франка,14 Сарненського району Рівненської області. [PERSON] з метою оформлення спадщини, звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в Сарненську районну державну нотаріальну контору, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, їй було відмовлено відповідно до п.4.15 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, а саме в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа щодо належності майна спадкодавцеві та роз'яснено право звернутися в суд за правилами позовного провадження.(а.с.9). Згідно копії рішення виконавчого комітету Клесівської селищної ради народних депутатів Сарненського району №86п7 від 20.12.1995 року "Про відведення земельної ділянки" [PERSON] було відведено земельну ділянку у безстрокове користування, площею 0,15 га., розташовану в с. Клесів по вул. І. Франка, для будівництва індивідуального житлового будинку. Зобовязано забудовника протягом двох місяців одержати документацію, заключити договір забудови з виконкомом і нотаріально його засвідчити. До будівництва приступити на протязі двох років. Будівництво провести згідно технічного плану забудови. Вказаним рішенням також було попереджено забудовника про те, що будівництво тимчасових споруд на відведеній ділянці, не передбачених проектом заборонено (а.с.13). З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 27.12.2016 р., де власником зазначений [PERSON] вбачається, що даний будинок побудовано самочинно за відсутності дозволу на виконання будівельних робіт.(а.с.14-15). На підставі повідомлення начальника Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області, встановлено, що у єдиному реєстрі документів які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, не міститься інформації щодо документів які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт або підтверджують прийняття в експлуатацію обєкта по вул. І. Франка,14, с. Клесів Сарненського району Рівненської області замовник [PERSON]П.(а.с.21). Згідно ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до\~п. 6 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6\~"Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218\~ЦК\~та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 7\~Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7"Про судову практику у справах про спадкування". За змістом зазначених роз'яснень спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із частинами 3, 5 ст. 376\~ЦК\~і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (статті 1216, 1218 ЦК). Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини 3, 5 ст. 376\~ЦК) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3, 5 ст. 376\~ЦК\~є суб'єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до норм статей 1216, 1218 ЦК. Відповідно до положень п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" №7 від 30.05.2008 року - якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Відповідно до ч.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року №6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 Цивільного кодексу україни, частина перша статті 13 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку з цим зверненням до суду з позовом про встановлення факту належності особі майна на праві власності, визнання права власності на будівельні матеріали в порядку спадкування за законом має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Згідно ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Також, відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій", фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад дозволів на будівництво об'єкта містобудування. Як визначено\~ст.26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених\~статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Відповідно до\~ст. 29 Закону "Про планування і забудову територій", дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається на підставі проектної документації, документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, угоди про право забудови земельної ділянки, рішення виконавчого органу відповідної ради або місцевої державної адміністрації про дозвіл на будівництво об'єкта містобудування, комплексного висновку державної інвестиційної експертизи, документа про призначення відповідальних виконавців робіт. Згідно з ч.1\~ст. 376 ЦК України\~поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом, закріпленим у ч. 2\~ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до вимог ч. 3\~ст. 375 ЦК України\~право власника на забудову здійснюється за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил. Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному\~статтею 24 Закону України "Про планування і забудову територій"\~(ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність"). Будівництво без належного дозволу має місце як при відсутності дозволу на будівництво, так і при відсутності дозволу на виконання будівельних робіт. Із матеріалів справи вбачається, що згідно Рішення Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області №86 п.7 від 20.12.1995 р. [PERSON] передано в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с. 13).\~На даній земельній ділянці спадкодавець без затвердженого проекту та дозвільної документації побудував вказаний будинок. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 ЦК України /про правовий режим самочинного будівництва/" зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до\~ст.26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Будь-який власник земельної ділянки або користувач земельної ділянки може звернутись до суду з вимогою про визнання за ним права власності на самочинно збудований об»єкт, якщо це не порушує права інших осіб. Його безпечність має бути підтверджена висновками санітарного, пожежного, архітектурного нагляду. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво відповідно до припису ч.1\~ст.15 ЦПК України\~може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Проте, з матеріалів справи не вбачається, що відповідні компетентні органи з контролю за додержанням будівельних, санітарних, пожежних норм і правил надали погодження для узаконення самочинних споруд. Крім того, відповідно до частини другої\~статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Відповідно до ст.ст.\~5,18 Закону України «Про основи містобудування»\~будівництво нерухомого майна повинно вестись згідно із затвердженим у встановленому порядку проектом, закінчені будівництвом об»єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За змістом\~статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"\~право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених\~статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Відповідно до вимог\~ст.12 Закону України "Про планування і забудову територій"\~міська рада вирішує питання щодо надання дозволу на будівництво, прийняття його в експлуатацію і дотримання при цьому відповідних норм і правил. З огляду на відсутність документів, які дають право на виконання будівельних робіт за вищевказаною адресою, беручи до уваги, що об'єкт в експлуатацію не приймався, відсутність порушення позивачем питання визнання права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу в матеріалах справи, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про правою, в матеріалах справи відсутні як і погодження для узаконення самочинних споруд з органами контролю за додержанням будівництва, санітарних, пожежних норм і правил, відсутня інформація про ступінь готовності, суд не вбачає підстав для задоволення даного позову, а тому в позові слід відмовити. На підставі ст. 328, 375, 376, 1216 1218, 1220, ЦК України,\~п. 6 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6\~"Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7"Про судову практику у справах про спадкування",Закону України "Про планування і забудову територій",Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Закону України "Про основи містобудування", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",

Outcome: dismissed