Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на ст. ст. 11, 16, 321, 386, 405 ЦК України, ст. ст. 175, 184 ЦПК України, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Так, вимоги позивача мотивовані тим, що відповідно до договору дарування квартири № 438 від 26 березня 2019 року йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . У належній йому на праві власності квартирі зареєстрована відповідач, яка на протязі останніх десяти років в ній не проживає, особистих речей не залишила, будь - яких платежів за житло не сплачує. Відповідач проживала у квартирі в якості попереднього члена сім`ї власника і набула право користування чужим майном, він спільним побутом з відповідачем не пов`язаний, будь - яких зв`язків з відповідачем не має, її місце перебування йому також не відоме, жодних листів, повідомлень до нього вона не надсилала. На підставі вищевикладеного він і вимушений звернутися з вказаним позовом до суду. 05 серпня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області по вказаній справі відкрито загальне позовне провадження та вона призначена до підготовчого розгляду. 03 вересня 2019 року від представника третьої особи до суду надійшли письмові пояснення щодо позову, відповідно до яких просить суд прийняти законне, обґрунтоване рішення відповідно до вимог Конституції України та Законів України. Виконавчий комітет позовні вимоги не визнає, оскільки вважає, що позивач не довів факт відсутності відповідача у житловому приміщені більш шести місяців та відсутність поважних причин не проживання. 05 вересня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. В судове засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, з проханням задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує . Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України повідомлявся належним чином, також і через оголошення на сайті судової влади, причина неявки суду невідома. Зі згоди позивача, про що свідчить заява позивача, суд ухвалою від 03 грудня 2019 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно на підставі договору дарування квартири [ADDRESS] , зареєстрованому в реєстрі за № 438, позивач є власником квартири [ADDRESS] . /л.с. 6-8/ Відповідно до довідки ОСББ "Сонячна-6" від 15 липня 2019 року № 0033, наданої [PERSON] в тому, що [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] не мешкає за місцем реєстрації на протязі останніх десяти років, а саме з 2009 року. /л.с. 13/ Позивач у своїх позовних вимогах вказує, що відповідач зареєстрована у квартирі в якості попереднього члена сім`ї власника і набула право користування чужим майном, він спільним побутом з відповідачем не пов`язаний, будь - яких зв`язків з відповідачем не має, її місце перебування йому також не відоме, жодних листів, повідомлень до нього вона не надсилала. Правовий режим який регулює ці правовідносини системно входить до Глави 2 ЖК України і регулює порядок визнання наймача, або членів його сім`ї такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок їх відсутності понад встановлені строки. За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Відсутність відповідача за місцем реєстрації підтверджено довідкою ОСББ "Сонячна-6" від 15 липня 2019 року № 0033, з якої можливо встановити тривалість відсутності наймача за місцем реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ч.2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на квартиру [ADDRESS] , ту обставину, що відповідач не проживають в ньому з 2009 року, що станом на день винесення рішення перевищує встановлені чинним законодавством строки відсутності проживання наймача, втратила інтерес до вказаної житлової площі, а також те що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, виконавчий комітет Білгород - Дністровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved