Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

25.08.2020 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду міста Києва з позовною заявою, в якій просить суд встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] з померлим [PERSON] без реєстрації шлюбу, визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на ј частину квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право на спадкування за законом після смерті [PERSON] у першій черзі спадкоємців за законом. В обґрунтування позову посилається на те, що з 19.11.2004 року вона та [PERSON] проживали спільно, однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вони робили спільні витрати, мали спільний бюджет, купували побутові речі для спільного користування, тобто були пов`язані веденням спільного побуту та домашнім господарством, мали взаємні права та обов`язки притаманні сім`ї. Розпочав жити разом, позивач та [PERSON] оселився в квартирі позивача, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належить [PERSON] , в якій він проживав до утворення сім`ї з позивачем, періодично здавали в оренду, а іноді в ній проживав його брат [PERSON] . За кошти орендної плати за квартиру та додатково спільні кошти вони погашали заборгованість за надані комунальні послуги по квартирі, яка існувала у [PERSON] до початку спільного проживання. Позивач разом зі своїм цивільним чоловіком спільно святкували визначні дати та спільно планували свій відпочинок і систематично під час відпустки разом з онуками позивача їздили відпочивати в різні місця для відпочинку. Через деякий час вони спільно вирішили продати квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для чого [PERSON] в лютому 2020 року звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Гросаль» для складання звіту про ринкову вартість квартири. В середині лютого 2020 року [PERSON] занедужав, до лікарів звертатися не хотів, так як необхідно було вистоювати в великих чергах. Позивач систематично доглядала за ним та купувала йому необхідні ліки для стабілізації тиску. [INFO] помер [PERSON] , позивач за власний кошт організувала похорони, отримала дозвіл на поховання та самостійно платила за місця на кладовищі та витрати на похорони. 31.07.2020 року позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Красновської Т.В., яка відмовила у прийнятті заяви та повідомила, що спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита за заявою доньки померлого [PERSON] . Скільки спадкоємців першої черги є всього, після смерті [PERSON] позивачу не було відомо. Зі слів померлого [PERSON] їй було відомо лише, що у нього є донька та син. Діти з батьком зв`язку жодним чином ніколи не підтримували та не виявляли бажання спілкуватися чи якимось чином допомагати йому. При цьому діти та онуки позивача навпаки завжди мали добрі відносини з [PERSON] та відносилися до нього, як до батька та дідуся. Позивач, проживаючи з [PERSON] довгий період часу, майже шістнадцять років, постійно проявляла турботу про нього, адже [PERSON] був хворий на цукровий діабет, в нього було захворювання шкіри (псоріаз), трофічна язва лівої стопи, три міжхребетні грижі та проблеми з суглобом коліна лівої ноги, вона як любляча дружина, разом з ним ходила до лікарів, постійно цікавилась його здоров`ям, купувала необхідні ліки, робила масаж ніг, натирала мазями шкіру, їздила з ним на лікувальні процедури. З врахуванням наведеного, вона вважає підставним відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України за рішенням суду одержати право на спадкування першої черги. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27.08.2020 року відкрите провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чмирука О.В. належним чином завірену копію спадкової справи, відкритою після смерті [PERSON] ; витребувано у КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва» інформацію про звернення на лінію «103» [PERSON] швидкої медичної допомоги 13.04.2020 року у період часу з 03.20 год. по 03.40 год. та інформації щодо фіксації смерті [PERSON] та вирішено викликати у судове засідання свідків. 25.09.2020 року відповідач [PERSON] направила до суду відзив, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог та зазначила, що це вона забирала тіло покійного [PERSON] з Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, займалася купівлею необхідного ритуального інвентарю та інших необхідних речей, займалася оформленням документів. Вона останнім часом спілкувалась з покійним здебільшого у телефонному режимі. Після розлучення батьків відповідачки перепоною у спілкуванні з батьком стала позивачка. Також зазначає, що після виходу на пенсію [PERSON] працював водієм, а позивачка окрім пенсії додаткового доходу не мала, тобто доход покійного перевищував дохід позивачки, що нівелює застосування такої обставини як матеріальне забезпечення спадкодавця. Враховуючи зазначене, позивачкою не надано належних доказів, які б давали їй право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом та не доведено відповідними засобами доказування наявність вище перелічених юридичних фактів їх сукупності, а тому її вимоги до спадкування першої черги за законом про зміну черговості та одержання права на спадкування задоволенню не підлягають. 28.09.2020 року на виконання ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 13.04.2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чмирук О.В. надав суду копію спадкової справи № 16/2020, після померлого [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані письмові докази. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову, з підстав, викладених у письмових запереченнях, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову частково. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чмирук О.В. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи третю особу було повідомлено належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін у справі, допитавши свідків, приходить до наступних висновків. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що [INFO], [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 14.04.2020 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 6227 (т.1, а.с.8). З наданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмирук О.В. копії спадкової справи № 16/2020, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , вбачається, що 31.07.2020 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Красновська Т.В. звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (т.1, а.с.175). 30 квітня 2020 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чмирук О.В. звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] , зазначивши, що крім неї спадкоємцями є син померлого [PERSON] (т.1, а.с.181). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмирук О.В. зареєстрована спадкова справа № 16/2020 від 30.04.2020 року (т.1, а.с.180). Крім того, відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 14 серпня 1986 року, виданого Ленінградським РАЦС м. Київ, № 2947, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , та в графі батько зазначений - [PERSON] (т.1, а.с.184). Відповідно до договору купівлі-продажу, зареєстрованого Київською біржею нерухомості «Джі-Ай-Пі» від 10.02.1997 року № 1-0051/97 та зареєстрованого в Бюро від 11.06.1997 року за № 1225, квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] (т.1, а.с.185). Також дана обставина підтверджується інформаційною довідкою КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2020 № 11454 від 06.05.2020 року (т.1, а.с.186). За адресою: [ADDRESS] - [PERSON] був зареєстрований один, що підтверджується витягом Реєстру територіальної громади м. Київ № 49076359 від 24.04.2020 року (т.1, а.с.193). Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, даних у п. 1 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що позивачка та померлий [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, наведене свідчить, що з 19.11.2004 року по 13.04.2020 року між позивачкою та [PERSON] склалися відносини, що притаманні сім`ї. Проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки як чоловік та жінка. Ці обставини беззаперечно визнав в судовому засіданні представником відповідачка [PERSON] та відповідачкою у відзиві наданому до суду. На підтвердження факту проживання однією сім`єю свідок [PERSON] пояснив суду, що знайомий з померлим [PERSON] з 2005 року, вони були сусідами, позивачка та померлий [PERSON] проживали у цивільному шлюбі, поводилися як чоловік та дружина, у них був сумісний бюджет. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона проживає у сусідній квартирі та з 2004 року знайома з померлим [PERSON] , коли він помер позивачка запрошувала її до квартири на вимогу поліції для освідчення. Зазначила, що позивачка та померлий [PERSON] проживали, як одна сім`я, відпочивали разом та коли їхали у відпустку залишали [PERSON] кота. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є донькою позивачки та їй відомо, що її мати 16 років проживала разом з [PERSON] , її сім`я вважала його дідом. Після смерті [PERSON] була розмова з відповідачкою, з якою була домовленість про те, що квартира за адресою: [ADDRESS] , буде здаватися в оренду, щоб за отримані кошти від оренди позивачка поставила пам`ятник померлому, однак після похорон все змінилось. Законодавцем встановлено, що "сім`я" на відміну від "шлюбу" є проживання осіб, пов`язаних спільним побутом та у яких є взаємні права та обов`язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім`ї не існує спеціального порядку реєстрації. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст.12 Конвенції встановлено і право на шлюб. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем. Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів того, що у період спільного проживання без реєстрації шлюбу позивач або [PERSON] перебували у будь-якому іншому шлюбі не надано. Встановлено, що позивачка, яка у встановлений законом строк звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , необхідність встановлення юридичного факту обґрунтовує визнанням її юридичного статусу спадкоємця четвертої черги. Приймаючи до уваги, що положення ЦК України, якими передбачено право на спадкування за законом у четверту чергу особами, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини ( ст.1264 ЦК України ), які набрали чинності з 01.01.2004 року, а тому суд вважає необхідним саме з цієї дати встановити факт проживання позивача [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] до його смерті [INFO] . Таким чином, в ході судового розгляду, доведений доказами та показами свідків, факт, що відповідно до ст. 1264 ЦК України позивач має право на четверту чергу спадкування за законом. Стосовно позовних вимог позивача про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права на спадкування разом із спадкодавцями першої черги, суд вважає, що у задоволені вказаних позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного. За правилами ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Отже, зміна черговості одержання права на спадкування у судовому порядку можлива за наявності таких обставин: спадкодавцю надавалася матеріальна або інша допомога з боку спадкоємця; така допомога надавалася протягом тривалого часу; безпорадний стан самого спадкодавця; фізична особа відноситься до кола спадкоємців за законом. У Законі міститься вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення. Відсутність хоча б однієї із таких обставин зумовить застосування загального порядку черговості спадкування, визначеного у ст. 1258 ЦК. При цьому факт проживання із спадкодавцем протягом певного часу і відповідна взаємна турбота осіб, які проживають разом, не є підставою для зміни черговості спадкування. За змістом ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Відповідно п.5.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вище зазначених обставин. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК. Таким чином, згідно змісту вказаної норми закону, при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. При цьому, суд враховує, що поняття «тривалий час» належить до оціночних категорій і саме суд повинен визначитися з його змістом, ураховуючи конкретні обставини справи та виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості. Судом встановлено, що [PERSON] , як особа, що проживала зі спадкодавцем більше п`яти років, відповідно до ст. 1264 ЦК України відноситься до спадкоємців четвертої черги за законом, проте позивачем не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] знаходився у безпорадному стані і протягом тривалого часу знаходився під опікою та на матеріальному забезпеченні [PERSON] .. Замість того в матеріалах справи міститься витягу з табелю використання робочого часу від 25.02.2021 року сформований Товариством з обмеженою відповідальністю «Ягуар», що [PERSON] працював водієм автотранспортних засобів першого класу до 13.04.2020 року. Був виключений із списку працівників у зв`язку зі смертю [INFO] , про що свідчить запис у трудовій книжці, а тому не має підстав для надання [PERSON] права на спадкування разом зі спадкодавцями першої черги. Одночасно, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позовної заяви в іншій частині, з огляду на передчасність заявленої вимоги, так, встановлення черговості спадкоємців за законом прямо передбачена Цивільним кодексом України та відноситься до дискреційних повноважень органів нотаріату України, а відтак, оскільки право особи ще не порушене, у встановленні даного факту, слід відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial