Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

17.10.2016 року [PERSON] звернулась до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту народження дитини. Справу передано судді 18.10.2016 року. В своїй заяві [PERSON] зазначає, що 21.09.2016 року перебуваючи на тимчасово окупованій території у м. Ялта на території Автономної республіки Крим, в Ялтинському пологовому будинку народила доньку [PERSON]. Через відмову прикордонних сил Автономної республіки Крим надати дозвіл на виїзд з тимчасово окупованої території, 26.09.2016 року отримала медичне свідоцтво про народження дитини зразка, що використовується на тимчасово окупованій території. Заявниці Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції Запорізькій області, було відмовлено у реєстрації народження дитини у звязку із відсутністю медичного свідоцтва про народження, передбаченого ч.2 ст.1 розділу Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні № 52/5 від 18.10.2000 року, що стало підставою для звернення до суду. Посилаючись на вказані обставини, просить суд встановити факт народження 21.09.2016 року дитини [PERSON], місце народження м. Ялта, зазначити матір*ю [PERSON]. В судове засідання представник заявниці за довіреністю [PERSON] не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник заінтересованої особи Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції Запорізькій області не зявився, повідомлений про час та місце розгляду належним чином, зокрема, Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції Запорізькій області повідомлявся шляхом направлення повідомлення. Відповідно до ст.257-1 ЦПК України суд розглянув справу без участі заявниці, її представника, а також заінтерисованої особи. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що заява є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до п.1 ст.3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території" від 15 квітня 2014 року (далі Закон), сухопутна територія Автономної Республіки Крим визначається тимчасово окупованою територією. Згідно ч.1 ст. 18 Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Судом встановлено, що 21.09.2016 року в місті Ялта Автономної республіки Крим [PERSON] народила дівчинку, про що свідчить довідка медичної установи Ялтинського міського пологового будинку. Зі змісту ч.ч. 2, 3 ст.9 Закону вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. За таких обставин зазначена довідка не визнана органом державної реєстрації актів цивільного стану України. Разом з тим, відповідно до ст. ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обовязковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі обєкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. \~При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки", згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. \~Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобовязані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів". Відповідно до ст.144 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до п.п. а) п. 2 ч. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Згідно з абз. 5 ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Враховуючи викладене, а також те, що заявниця не має можливості надати інші документи, необхідні для проведення державної реєстрації народження дитини, зокрема медичне свідоцтво про народження, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви щодо встановлення факту народження дитини, оскільки вказаний факт знайшов підтвердження під час судового розгляду, невизнання довідки про народження для подальшої реєстрації народження є серйозним порушенням прав громадян, іншим чином зареєструвати народження дитини неможливо.

Outcome: approved