Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, згідно якого просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним доовором № б/н від 24.11.2010 року у розмірі 47 960 грн. 58 коп. та судові витрати, вказуючи, що відповідно до укладеного договору б/н від 24.11.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 6.03.2010 року та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк виконав умови договору та надав відповідачу кредит, однак відповідач свої зобов'язання за договором не виконує, в зв'язку з чим станом на 28.02.2017 року має заборгованість в розмірі 47 960 грн. 58 коп., яка складається з: 4 873 грн. 50 коп. - заборгованість за кредитом; 37 177 грн. 05 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 150 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 договору - 500 грн. - штраф (фіксована складова); 2 260 грн. 03 коп. - штраф ( процентна складова). 20.06.2017 року відповідач [PERSON] надав письмові заперечення на позовну заяву (вх. № 16970), згідно яких вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнає, вважає їх незаконними та необґрунтованими. Зазначає, що кредитний договір він не підписував, грошей від банку не отримував. ПАТ КБ «Приватбанк» не надав суду доказів, що підтверджують, що нібито він отримав за цим кредитним договором гроші. Разом з цим, він посилається на норми Закону України «Про захист прав споживачів», вказуючи, що позивач зловживає своїм правом та навмисно уклав з ним договір, умови якого є несправедливими, нерівним за правами та обов'язками, який поставив його у вкрай скрутне матеріальне становище, своїми діями порушив вимоги вищевказаного Закону. Нарахування занадто великої суми відсотків за користування кредитом є несправедливим та незаконним. Підставою для такого рішення є непропорційно великий розмір компенсації у разі невиконання умов договору - понад 50 % суми кредиту, а також відсутність аналогічної умови про відповідальність банку. Звертає увагу суду на істотний дисбаланс між сумою заборгованості у 4 873,50 грн. та нарахуваннями банка заборгованості за процентами у розмірі 37 177,05 грн. Очевидно, що банк уклав кабальний договір, який порушує його права. Стягнення такої великої суми заборгованості за процентами не відповідає принципу розумності в цивільному праві, та порушує права споживача. Також позивач не враховує заборону нарахування штрафів та пені у зоні АТО передбачену ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», згідно якого нарахування та стягнення штрафу та пені в зоні АТО (до якої входить м. Бахмут) забороняється. В доказ своїх позовних вимог позивач надав лише свій внутрішній розрахунок без будь-яких доказів. Цей розрахунок не є належним доказом. До того ж процентна ставка, яка там зазначена, не була узгоджена з ним. Представник позивача Фольварчук В.М., який діє на підставі довіреності № 7949-К-О від 8.08.2017 року, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Також згідно заперечень відповідача зазначив, що [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 24.11.2010 року дійсно отримував картку № [NUMBER], яка мала термін дії до останнього дня липня 2014 року. На підтвердження укладення договору надав копію анкети-заяви № 0009070600184032574 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, та довідку про умови кредитування з використання картки «Універсальна», які були підписаний відповідачем з позначенням дати 24.11.2010 року. Щодо зміни процентної ставки вказує, що відповідно до умов договору розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Представник відповідача [PERSON] (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 4.05.2017 року) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в запереченнях та зазначив, що позовні вимоги відповідач визнає частково, лише в сумі 9 259 грн., яка з його розрахунку складається з тіла кредиту 4 873 грн. 50 коп. та відсотків за заборгованість в сумі 4 386 грн. 15 коп. при процентній ставці 2,5%, як було передбачено умовами. З розрахунком ПАТ КБ «ПриватБанк» не погоджується, вважає його необґрунтованим та таким, що ніякими доказами не підтверджується. Щодо суми нарахованих штрафів зазначив, що оскільки [PERSON] проживає у м. Бахмут, яке входить до переліку міст, на які поширюється Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», нарахування будь-яких штрафних санкцій заборонено. Тобто вказані вимоги позивача є необґрунтованими, тому вони не можуть бути задоволені. Вказав, що підтверджує, що [PERSON] укладав з банком кредитний договір та картку отримав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 24.11.2010 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON], як клієнтом, укладено договір шляхом заповнення позичальником анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої відповідачу була видана кредитка картка «Універсальна» (а.с.6). Згідно з вказаною анкетою-заявою, заявник вказав, що згоден з тим, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства «Приватбанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з закритого акціонерного товариства «Приватбанк» на публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.36). 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 "Умов та правил надання банківських послуг", - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач підписав анкету - заяву, отримав кредитну карту, ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що свідчить про погодження з його умовами, на момент розгляду справи є дійсним, підписаний відповідачем з метою реального настання прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст. 13, 14 ЦК України цивільні права і цивільні обов'язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства. Позивач зобов'язання за договором виконав повністю. У свою чергу, відповідач користується коштами банку, однак не виконує свої зобов'язання перед банком належним чином, не здійснює погашення кредиту, не сплачує проценти за його користування. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 28.02.2017 року (за розрахунком позивача) має заборгованість у розмірі 47 960 грн. 58 коп., яка складається з: 4 873 грн. 50 коп. - заборгованість за кредитом; 37 177 грн. 05 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 150 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 договору - 500 грн. - штраф (фіксована складова); 2 260 грн. 03 коп. - штраф ( процентна складова). Разом з тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка за кредитом в розмірі 2,5% в місяць, тобто 30,00% на рік, далі процентна ставка була збільшена, а саме 1 вересня 2014 року встановлена у розмірі 34,80%, з 1 квітня 2015 року встановлена у розмірі 43,20%. Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Згідно п.1.1.3.2.3 "Умов і правил надання банківських послуг" банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. Позивачем відповідно до вимог договору не було проінформовано відповідача про збільшення процентної ставки, на підтвердження надсилання повідомлення та інформування клієнта щодо зміни тарифу суду не було надано ніяких доказів. Крім того, Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Саме такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374 цс17. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем на час дії відсоткових ставок 34,80% та 43,20% погашення заборгованості не здійснювалося. В анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг обумовлено проценту ставку за користуванням кредитом 30,00% річних на залишок заборгованості. Тобто, виходячи з процентної ставки за весь час користування кредитом 30,00% річних та кількості днів за період з 1 вересня 2014 року (дати першого підвищення відсоткової ставки за користування кредитом) по 28 лютого 2017 року, яка складає 912 днів, заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить 3 703 грн. 85 коп. з наступного розрахунку: 4 645 грн. 13 коп. (поточна заборгованість за кредитом) х 30,00% : 360 днів (передбачених п.2.1.1.12.7 «Правил користування платіжною карткою») х 912 дня = 3 530 грн. 29 коп.; 228 грн. 37 коп. (прострочена заборгованість за кредитом) х 30,00% : 360 днів (передбачених п.2.1.1.12.7 «Правил користування платіжною карткою») х 912 дня = 173 грн. 56 коп.; 3 560 грн. 29 коп. + 173 грн. 56 коп. = 3 703 грн. 85 коп. Разом із процентами, нарахованими до 1 вересня 2014 року (нараховані за процентною ставкою 30% відповідно до умов договору), у сумі 1 090 грн. 41 коп. та заборгованості за кредитом у сумі 4 873 грн. 50 коп., стягненню підлягає 9 667 грн. 76 коп. (3 703 грн. 85 коп. + 1 090 грн. 41 коп. + 4 873 грн. 50 коп.). Таким чином, виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути станом на 28 лютого 2017 року заборгованість в сумі 9 667 грн. 76 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 4 873 грн. 50 коп. та заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 4 794 грн. 26 коп. До тверджень відповідача про те, що кредитний договір він не підписував, ніякої картки та грошей від банку не отримував суд відноситься критично, оскільки вони не знайшли свого підтвердження, відповідачем не було надано ніяких доказів щодо неправомірних (шахрайський) дій банку на укладення без його відома кредиту (звернення до правоохоронних органів тощо). Крім того, у своїх запереченнях він також зазначає, що «позивач зловживає своїм правом та навмисно уклав з ним кабальний договір», тобто з цього вже вбачається, що відповідач укладав з банком договір, але на невигідних для нього умовами. Щодо стягнення неустойки (пеня та штраф) суд враховує наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положенням ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Разом з тим, суд враховує положення статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до яких на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 5.11.2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р, до таких населених пунктів було віднесено і місто Часів Яр Донецької області, де зареєстрований та проживає відповідач. Вказане розпорядження було зупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №1079-р. Розпорядження від 5 листопада 2014 року №1079-р. було оскаржено ТОВ «ТАР АЛЬЯНС» до суду в порядку адміністративного судочинства. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р було визнано не чинним. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 липня 2015 року вказані судові рішення скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Розпорядження втратило чинність на підставі Розпорядження КМУ від 2.12.2015 року № 1275-р. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з цим переліком м. Часів Яр Донецької області увійшло до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно матеріалів справи (паспортних даних відповідача (а.с.32) та довідки Часовоярської міської ради № 02-57/452 (а.с.42), [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Пеня та комісія відображені у розрахунку за період з 1.07.2014 року по 28.02.2017 року в сумі 3 150 грн. З огляду на вищевказане, у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь Банку пені (та комісії яка в розрахунку окремо не виділена) за період з 1.07.2014 року по 28.02.2017 року в сумі 3 150 грн. (арк.с.4-5), а також штрафів: 500,00 грн. фіксована частина, 2 260 грн. 03 коп. - процентна складова, слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом N 3674-VI). Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1 600 грн. (відповідно до платіжного доручення № PROM3BSSEU від 23.03.2017 року (а.с.1). Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості задоволені частково, тому суд в порядку ст.141 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат пропорційно сумі задоволених позовних вимог 9667,76*1600/47960,58=322,52 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial