Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на земельну частку (пай), зазначивши, що [PERSON] являлася власницею земельної частки (паю) КСП "Дніпро", розміром 3,98 га в умовних кадастрових гектарах в адмінмежах Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0123247. 06 лютого 1997 року [PERSON] померла. Позивач, будучи спадкоємцем майна померлої [PERSON] відповідно до закону, як її син, просить визнати за ним право власності на вищевказану земельну частку (пай), оскільки нотаріус відмовив йому в оформленні спадкового майна і рекомендував звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в зв"язку із відсутністю оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай). Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, прохав їх задовольнити та визнати за позивачем право власності на вказану земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0123247, пояснивши, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна померлої, оскільки він в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON], але оскільки правовстановлюючі документи на дане спадкове майно відсутні нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, тому позивач просить суд визнати за ним право власності на вказану земельну частку (пай). Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився, надіславши заяву в якій позов визнав і згідний на задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши представника позивача, враховуючи лист відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 06 лютого 1997 року відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-СР № 095091 від 21.10.1998 року померла [PERSON] (а.с.7). [PERSON] являлася власницею земельної частки (паю) в КСП "Дніпро", загальною площею 3,98 га в умовних кадастрових гектарах в адмінмежах Стецівської сільської ради Чигиринського району, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0123247, який зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 338 на [PERSON], що вбачається з архівних довідок від 12.05.2017 року № 75/04-02 та від 19.06.2017 року № 106/04-02 (а.с.11-12). Спадкоємцем майна [PERSON] є позивач, як її син, що встановлено судовому засіданні та вбачається з копії свідоцтва про народження серії XV-УА № 029765 від 20.03.1947 року (а.с.8). Як вбачається з постанови про нотаріальну відмову, видана завідувачем Чигиринської державної нотаріальної контори [PERSON] №508/02-31 від 21.06.2017 року гр. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) площею 3,98 га в умовних кадастрових гектарах в адмінмежах Стецівської сільської ради Чигиринського району, після смерті матері - [PERSON], яка померла 06 лютого 1997 року (а.с.15). Згідно даних нотаріуса черкаського обласного державного нотаріального архіву [PERSON] № 1029/01-17 від 08.08.2017 року за заявою [PERSON] (сина [PERSON]І.) відкрилась спадкова справа після смерті [PERSON] (а.с.23) Як вбачається з довідки Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області від 01.06.2017 року № 559, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.10.1998 року, реєстраційний номер 2724, [PERSON] дійсно прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 06.02.1997 року. [PERSON] фактично вступив у користування житловим будинком, земельною ділянкою, на якій він розташований, проводив ремонтні роботи будівель і споруд, володів та користувався майном померлої (а.с.13). Крім того, як вбачається з заповіту від 20 березня 1996 року, посвідченого секретарем виконкому Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, [PERSON] заповіла [PERSON] належний їй жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Стецівка Чигиринського району Черкаської області, де 21.10.1998 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказаний будинок (а.с.9-10). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після померлої матері, вступивши в управління спадковим майном та користуючись ним, що підтверджується матеріалами справи. Так, з огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. За змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно зст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Заповіт повинен бути укладений письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. (ст.541 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно дост.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Європейський суд з прав людини в своїх рішенням вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що оскільки інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після померлої [PERSON] не має, тому суд вважає можливим позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved