Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Виконавчий комітет Комишанської селищної ради м. Херсона (правонаступник Виконавчий комітет Херсонської міської ради) звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути солідарно з [PERSON] та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на свою користь відшкодування заподіяних збитків майну, внаслідок ДТП в розмірі 15400,00 грн., та витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування позову вказали, що в ніч з 08.02.2019 р. на 09.02.2019 р. [PERSON] , не впоравшись із керуванням легковим транспортним засобом по вулиці Центральній у смт. Комишани, порушив правила дорожнього руху, спричинив дорожньо-транспортну пригоду, у результаті якої пошкоджено електроопору для зовнішнього освітлення вулиці. Внаслідок вказаної події, відбулося роз`єднання в мережі зовнішнього освітлення вулиці Центральної (Радянської) в смт. Комишани, а також часткове знеструмлення і погіршення видимості на дорозі у нічний час. Постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 01.03.2019 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. За даними страхового полісу, транспортний засіб застраховано у ПрАТ "СК "ВУСО". За даними онлайн сервісу власником транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки є [PERSON] . Вказали, що Комишанською селищною радою витрачено кошти у сумі 15400,00 грн. на проведення ремонтних робіт з відновлення зовнішнього освітлення дороги по вул. Центральній, відповідачі повинні відшкодувати вказані збитки. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.11.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.04.2020 року у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про закриття провадження у справі відмовлено; заяву про уточнення позовних вимог повернуто позивачу, підготовче засідання відкладено. 01.07.2020 року представником Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" подано процесуальну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що страхову компанію винною особою не було повідомлено про факт настання ДТП, а відтак, страхова компанія була позбавлена можливості вчасно провести розслідування, направити свого представника на місце ДТП або на місце збереження пошкодженого майна для його огляду та визначення розміру збитків. Крім того, позивач із заявою про відшкодування збитків звернувся лише через 4 місяці після ДТП, надав платіжне доручення про оплату 15 400,00 грн. на рахунок якоїсь фізичної особи підприємця за поточний ремонт з відновлення лінії освітлення. Позивачем не надано страховику та суду доказів виконання вимог ст. 35 Закону України №1961-ІV. Ухвалами Херсонського міського суду Херсонської області від 16.03.2021 року, 02.04.2021 року забезпечено участь представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" в режим відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.06.2021 року залучено до участі у справі правонаступника позивача виконавчий комітет Херсонської міської ради, підготовче засідання відкладено. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.07.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду, забезпечено участь представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" в режим відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів. Представником позивача подано заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомляв, відзив не подано. Представник ПрАТ "СК "ВУСО" в судове засідання не прибув, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи у відсутність представника. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини не явки суд не повідомляла. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 01.03.2019 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 340,00 грн. Постанова набрала законної сили 12.03.2019 р. (арк. справи 12). Постановою встановлено, що 09.02.2019 р. о 00 год. 20 хв. [PERSON] в м. Херсоні, смт.Комишани, вул. Радянська, 84, керуючи транспортним засобом Subaru Legacy, державний номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та не впорався з керуванням і скоїв наїзд на електроопору. При дорожньо-транспортній пригоді транспортний засіб отримав механічні пошкодження. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За договором №26/02-01 від 21.05.2019 р., укладеним між Виконкомом Комишанської селищної ради та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , останній зобов`язався у 2019 році виконати Поточний ремонт з відновлення лінії зовнішнього освітлення після ДТП по вул. Центральна смт. Комишани в м.Херсоні, відповідно до умов договору, на підставі представлених документів об`єкту (проект електромереж, електросхеми), а замовник прийняти і оплатити ці послуги (арк. справи 5-6). За п. 3.1 договору ціна договору становить 15 400,00 грн. в тому числі єдиний податок. Згідно платіжного доручення №103 від 21.05.2019 р., Виконавчим комітетом Комишанської селищної ради сплачено на рахунок ФОП [PERSON] 15400,00 грн. на виконання умов договору №26/02-01 від 21.05.2019 р. (арк. справи 7). 02.07.2019 р. за вих. №838/0219 Виконавчий комітет Комишанської селищної ради на адресу [PERSON] надіслав листа з проханням відшкодування збитків у розмірі 15 400,00 грн. (арк. справи 10). Управлінням патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції листом від 25.02.2019 р. за вих. №3053/41/23/03-2019 повідомлено Комишанську селищну раду, що 09.02.2019 р. згідно інтегрованої інформаційно-пошукової системи органів внутрішніх справ України за адресою: смт.Комишани, вул. Радянська, 84 зареєстрована дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля SUBARU LEGASY, д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який скоїв наїзд на електроопору. На водія складено адміністративний протокол за ст. 124 КУпАП (БД №041853). Додатково інформовано, що автомобіль SUBARU LEGASY, д/н [NUMBER] застрахований в ПрАТ СК "ВУСО" (АК №127895311) (арк. справи 11). 12.06.2019 р. за вих. №741/0219 Виконавчий комітет Комишанської селищної ради звернувся із листом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО", у якому повідомлялося про факт ДТП, понесення витрат, та просили забезпечити відшкодування збитків у розмірі 15 400,00 грн. (арк. справи 13). 12.06.2019 р. за вих. №743/0219 Виконавчий комітет Комишанської селищної ради на адресу [PERSON] надіслав листа з вимогою відшкодування збитків у розмірі 15400,00 грн. (арк. справи 15). 18.11.2019 р. за вих. №9487/1052186 ПрАТ СК "ВУСО" на лист Виконавчого комітету Комишанської селищної ради повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п. 37.1.3, п. 37.1, ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (арк. справи 64). Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Приписами ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2808 цс15 від 20 січня 2016 року). Під реальними збитками відповідно до ст. 22 ЦК України є витрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Судом встановлено, що [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, його дії призвели до наїзду на електроопору, а відтак, суд дішой висновку про стягнення з останнього на користь позивача завдані його діями збитки. Судом не встановлено солідарного обов`язку винуватця [PERSON] та страхової кампанії. Щодо вимог про стягнення збитків зі страхової компанії, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно п.п. 31.1, 31.1.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси. За п. 33.3 вищевказаного закону водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. За п. 37.1.3 підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. До страхової компанії виконком Комшанської селищної ради звернувся 12.06.2019 року, тоді як ДТП відбулося з 08.02 на 09.02 2019 р., тобто більше ніж через 4 місяця, ремонті роботи проведені 21.05.2019 р., при цьому ще 25.02.2019 р. селищній раді було достовірно відомо про особу, яка керувала транспортним засобом та про наявність страхування відповідальності особи, яка керувала транспортним засобом, при ДТП, за якою пошкоджено опору. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] , яким не надано доказів своєчасного повідомлення страхової компанії про ДТП, внаслідок якого була спричинена шкода майну, тобто про наявність страхового випадку. У частині 3\~ст. 2 ЦПК України\~однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у\~ст. 12 цього Кодексу. Згідно частин 1, 3, 4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17). Частинами 1, 3\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Приписами ч. 2\~ст. 43 ЦПК України\~встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.\~79,\~80 ЦПК України). Згідно приписів ст.\~12, ч. 1,\~5-7\~ст.\~81, ч. 1 ст.\~89 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити,\~із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Згідно частини другої, п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Виходячи із наведеного, суд, проаналізувавши наведені норми права та обставини справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог стосовно відшкодування шкоди з відповідача [PERSON] , оскільки він керував джерелом підвищеної небезпеки та допустив зіткнення із електроопорою, обставини чого встановлені постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 01.03.2019 р. (справа №648/531/19), завдав збитки позивачу, розмір яких встановлено довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат від 21.05.2019 р. (арк. справи 7 зворотній бік). На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 29 грудня 2021 року. На підставі викладеного, ст.ст. 6-13, 81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial