Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись, що відповідно до укладеного з відповідачем договору без номера від 13.10.2009, останній отримала кредит у розмірі 7000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначає, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг і що підтверджується підписом відповідача у заяві. Посилається, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом станом на 19.02.2019 на загальну суму 25119.90 грн., в тому числі: тіло кредиту - 8350.77 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 5340.53 грн., 0.00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 9573.32 грн. - пеня за прострочене зобовязання, 182.90 грн. - пеня за несовєчасність сплати боргу на суму 100.00 грн., штраф (фіксована частина) 500.00 грн., штраф (процентна складова) - 1172.38 грн. Просить стягнути на свою користь з відповідача вказану загальну суму заборгованості, а також понесені судові витрати по оплаті судових витрат в сумі 1921.00 грн. У відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від сторін не надходили. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Дослідивши надані суду позивачем письмові матеріали справи, суд доходить висновку про відмову в задоволені позову, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що 13.10.2009 відповідачем було підписано заяву якою останній виявив бажання оформити на своє імя кредитку "30 днів пільгового періоду", бажаний кредитний ліміт 500.00 грн. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 пільгового періоду" базова відсоткова ставка за місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів на рік) становить 3.0%; розмір щомісячних платежів становить 7% заборгованості, но не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; за несовєчасне погашення заборгованості стягується: пеня (1) - базова відсоткова ставка по договору / 30 - нараховується за кожен день прострочки кредиту, та пеня (2) - 1% від заборгованості, но не менше 30 грн. на місяць, нараховується один раз на місяць при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. і більше; при порушенні строків плітежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів сплачується штраф у розмірі 500 грн +5% від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісії. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Обгрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ "Приват Банк" зазначає, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши заяву постачальника. Разом з тим, із наявних в матеріалах справи доказів, не вбачається підтвердження того, що відповідач отримав та ознайомився за особистим підписом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Дані документи є складовою договору про надання банківських послуг, а отже на підставі наявних в матеріалах справи доказів не можна встановити, що сторони дійшли згоди із усіх істотних умов договору. Зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Наявні в матеріалах справи Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи Банку не містять підпису відповідача. На виконання вимог статті 81 ЦПК України позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме надані суду Умови і Тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови і Тарифи мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22.03.2017 (справа № 6-2320цс16). Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до пункту першого частини другої якої такою є також договори та інші правочини. За вимогами статті 510 вказаного Кодексу сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Таким чином, судом встановлено, що звернувшись до банку із вищезгаданою заявою позичальника, відповідач висловив пропозицію на отримання кредиту на загальну суму 500.00 грн. В той же час доказів того, чи було задоволено таку його заяву, чи були перераховані кошти матеріали справи не містять (згідно позовної заяви відповідач отримав кредит у розмірі 7000.00 грн). Не містять матеріали справи й визнання такого факту відповідачем. Тобто, належного доказу про перерахування кредитних коштів на рахунки визначені у заяві позичальника позивачем не надано. Суд також звертає увагу, що на час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем не було надано суду відомостей, що підтверджують також розмір заборгованості відповідача за кредитним договором. Крім того, відповідно до ст. ст. 1048, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів на переконання суду суду, сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, оскільки нічим іншим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити судом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Разом з тим, у матеріалах справи міститься лише нічим не обгрунтований розрахунок заборгованості (який не є первинним документом, що підтверджує укладення договору на умовах зазначених у позовні заяві), а отже в силу принципу змагальності сторін, визначеного ст. 12 ЦПК України, позивач мав надати належні та допустимі докази о обгрунтування позовних вимог. Позаяк, заявляючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, АТ КБ "ПриватБанк" не надало суду жодного належного та допустимого доказу наявності зазначеної у позові кредитної заборгованості та обгрунтування її розміру. Зокрема, позивачем не подано жодного доказу про обставину отримання відповідачем кредитних коштів. Не містить жодного посилання на це і жодний з наданих до суду документів як і не містять матеріали справи й визнання такого факту відповідачем. Із наданої позивачем копії заяви позивальника [PERSON] не можливо встановити, чи перераховані на його картковий рахунок кошти в сумі зазначені позивачем у позовній заяві чи в сумі зазначені ним у заяві позичальника від 13.10.2009. Підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що викладені у позові обставини не знайшли свого належного підтвердження, а тому підстави для задоволення позову відсутні. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору у разі відмови в позові відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed