Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначили, що рішенням виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів № 310 від 04 липня 1958 року [PERSON] виділено у безстрокове користування земельну ділянку площею 720 кв.м. під індивідуальне будівництво житлового будинку за адресою: с. Комаровка, вул. Ватутіна, 35 (на теперішній час м. Південне, вул. Ватутіна, 7). 16 грудня 1958 року між виконавчим комітетом Харківської районної ради народних депутатів та [PERSON]Р укладено договір про надання земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва житлового будинку на праві приватної власності. 19 грудня 1969 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON]. В період шлюбу на вказаній земельній ділянці подружжя до 1992 року побудувало житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, право власності на який зареєстровано не було. 12 квітня 1999 року [PERSON] померла. 03 січня 2005 року помер [PERSON] Після їх смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: м. Південне Харківського району Харківської області, пл.. Ватутіна, 7. Єдиною спадкоємицею після смерті батьків була їх донька та його дружина [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]). Вона у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталася, проте спадщину прийняла, оскільки фактично постійно проживала зі спадкодавцями. 30 грудня 2010 року [PERSON] померла. Позивачі зазначають, що після її смерті спадкоємцями за законом є вони, чоловік та син, а також син [PERSON] Вони спадщину прийняли, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на момент смерті. Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом по 1/3 частині за кожним на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: м. Південне Харківського району Харківської області, пл.Ватутіна, 7. Позивач [PERSON], який також діє в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача Південноміської ради Харківського району Харківської області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив Враховуючи умови, встановлені ч.1 ст.224 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів № 310 від 04 липня 1958 року [PERSON] виділено у безстрокове користування земельну ділянку площею 720 кв.м. під індивідуальне будівництво житлового будинку за адресою: с. Комаровка, вул. Ватутіна, 35 (на теперішній час м. Південне, вул. Ватутіна, 7). 16 грудня 1958 року між виконавчим комітетом Харківської районної ради народних депутатів та [PERSON]Р укладено договір про надання вказаної земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва житлового будинку на праві приватної власності, проте цей договір нотаріально не засвідчений. 19 грудня 1969 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), з якою мав спільну доньку [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу на підставі вищевказаного договору та рішення виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів № 310 від 04 липня 1958 року, відповідно до проектної документації на зазначеній земельній ділянці побудували житловий будинок загальною площею 92,90 кв.м., житловою площею 63,60 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами. Оскільки в період будівництва спірного житлового будинку, що розташований за адресою: м. Південне Харківського району Харківської області, пл. Ватутіна, 7 (колишня адреса с.Комарівка, вул. Ватутіна, 35) [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, вони набули право спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок згідно ст. 22 КпШС України 08 жовтня 1982 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], після укладання шлюбу їй було присвоєно прізвище [PERSON]. 12 квітня 1999 року [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини вказаного будинку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли її чоловік [PERSON] та донька [PERSON] в рівних частках шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном, оскільки проживали у спадковому будинку, що підтверджується будинковою книгою. З заявами про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не заводилася, що підтверджується інформацією Харківського обласного державного нотаріального архіву № 2288/01-21 від 07 вересня 2015 року. 03 січня 2005 року помер [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його донька [PERSON], оскільки постійно проживала із батьком на час відкриття спадщини, що підтверджується відміткою про реєстрацію у будинковій книзі. Згідно відомостей Першої державної нотаріальної контори Харківської області № 2006/01-16 від 20 липня 2015 року після померлого 03 січня 2005 року [PERSON] з заявами про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався. 30 грудня 2010 року померла [PERSON] Спадкоємцями після її смерті є чоловік [PERSON] та сини [PERSON] та [PERSON], які згідно відомостей будинком книги на час смерті спадкодавця [PERSON] були зареєстровані у спірному будинку. В травні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Першої державної нотаріальної контори Харківської області з питання оформлення спадщини після смерті дружини [PERSON], проте йому було рекомендовано звернутися до суду, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності померлої на житловий будинок за адресою: м. Південе Харківського району Харківської області, пл. Ватутіна, 7. Згідно положень чинного законодавства, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог\~ст. 549 ЦК України в редакції 1964 року, ст. 1268- 1270 ЦК України. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до абз. 3 ч. 2\~ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3.\~ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями\~ЦК УРСР\~1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ "Про місцеві [PERSON] народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",\~Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат",\~постановою [PERSON] Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських [PERSON] депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23 березня 1999 року № 12/5-125 «Щодо оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію», по обєктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок технічного стану будинку. Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24 травня 2014 року, житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські будівлі та споруди, збудовані до 05 серпня 1992 року, не відносяться до категорії самочинних. Згідно п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року, № 868, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна. Судом встановлено, що всі будівлі та споруди, розташовані на вказаній земельній ділянці, збудовані подружжям [PERSON] до 1992 року, але право власності на них в КП «Харківське районне БТІ» зареєстровано не було. 12 березня 2015 року на спірний будинок КП «Харківське районне БТІ» виготовлено технічний паспорт. Згідно технічного висновку з оцінки стану будівельних конструкції житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: м. Південне Харківського району Харкіської області, пл. Ватутіна,7, виконаного 27 квітня 2015 року ТОВ «Архітектрське бюро Харківського району», несучі та огороджувальні конструкції житлового будинку з надвірними будівлями не мають дефектів, які свідчать про зниження їх несучої здатності, в результаті чого, загальний стан будівельних конструкцій - задовільний. За результатами обстеження можливо встановити, що технічний стан конструкцій обстеженого житлового будинку забезпечує надійну експлуатацію та безпеку для життя та здоровя людей. З огляду на наведене, а також враховуючи, що відповідно до вимог чинного законодавства, спірний житловий будинок, що збудований до 05 серпня 1992 року, не підлягає прийому до експлуатації та відповідно до вимог Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24 травня 2014 року, не відноситься до категорії самочинних, позивачами спадщина після смерті [PERSON] була прийнята, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved