Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

13.08.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Волноваської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11.01.2002 року по 21.09.2005 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу неповнолітня донька залишилася проживати з нею. Вона матеріально її утримує і піклується про стан здоров'я, її фізичне та духовне виховання, моральний розвиток. На даний час виникла необхідність поїхати до родичів у Російську Федерацію. Однак для виїзду неповнолітньої дитини за межі України необхідним є дозвіл обох батьків, тому вона звернулася до відповідача з проханням надання такого дозволу, проте він безпідставно відмовив в тому. У зв'язку з чим просить суд надати дозвіл на виїзд за кордон [PERSON], [INFO] без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] до повноліття дитини та дозволити їй, без згоди батька оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої доньки за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, наполягаючи на задоволенні позову (а.с.18). Відповідач до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його присутності, визнаючи позовні вимоги (а.с.15) Третя особа в судове засідання також не з'явилась, надала клопотання про розгляд справи без присутності представника (а.с.17) У відповідності до вимог частини 2 статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію сторін у справі, викладених у письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 05.06.2003 року народилась [PERSON], в графі "батьки" зазначені [PERSON] та [PERSON] що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції Донецької області 09.09.2006 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], замінивши прізвище на «[PERSON]» (а.с.7). Судом встановлено, що донька [PERSON] проживає з позивачем, що підтверджено відповідною довідкою №280, виданою ПП «Будинкоуправління №2 м. Волноваха (а.с.8). Відповідно до змісту статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Проте, діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Позивач [PERSON] не довела дійсного наміру на тимчасовий виїзд дитини за кордон, в резолютивній частині позову не вказала країну, куди має намір виїхати дитина. Також не надала жодного доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дитини за кордон для захисту її життя, здоров'я, інтересів. В позовній заяві позивач зазначила, що має намір виїхати з донькою у Російську Федерацію до родичів, однак не вказала, до яких саме, де вони проживаюсь та інше. Окрім того, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Позивач заявила вимогу надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди за кордон доньки без згоди відповідача - батька дитини та надати дозвіл оформлювати проїзні документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої доньки до країн ближнього та дульного зарубіжжя без згоди відповідача, до настання повноліття дитини. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивача суперечать наведеним нормам закону, які регулюють порядок виїзду за кордон дитини, яка не досягла шістнадцяти років, та порядок оформлення проїзного документа дитини та інтересам дитини. Тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі статті 313 ЦК України, статті4 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», пункту 18 постанови КМ України від 31.03.1995 р. № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону України та

Outcome: dismissed