Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

02.07.2019 [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] , прийнятий нею у спадщину після смерті баби, посилаючись на неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріуса у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок та реєстрації права власності за померлою (а.с.2-3). Ухвалою суду від 05.07.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі, надано відповідачеві строк для подання відзиву, витребувано від нотаріуса матеріали спадкової справи, справу призначено до підготовчого засідання, в яке викликано учасників справи (а.с.15-16). Ухвалою судді Баранівського районного суду від 01.08.2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті (а.с.21-22). Позивач до суду не з`явилася, подала письмову заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просила їх задовольнити (а.с.46 ). Баранівської міської ради відзиву на позов не надала, у судове засідання свого представника не направила, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника, позовні вимоги визнає, за умови їх підтвердження належними доказами (а.с. 25). Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, враховуючи те, що відповідач позов визнає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] в с. Стара Гута Баранівського району Житомирської області померла баба позивачки [PERSON] , що підтверджується, копією свідоцтва про смерть (а.с.27). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Згідно копії заповіту від 05.07.1997 року [PERSON] заповіла все своє майно онуці [PERSON] -позивачці по справі ( а.с. 4). Згідно заяви [PERSON] від 18.03.2019 , приватним нотаріусом Присяжнюком В.О. заведена спадкова справа (а.с. 6). Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] отримала постанову нотаріуса від 31.05.2019 року №04/2016/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.11), за змістом якої, нотаріус відмовив видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок та реєстрації права власності за померлою. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва позивачкою не оскаржувалася. Отже, у [PERSON] відсутні умови для оформлення прав на нерухоме майно в нотаріальній конторі. Відповідно до копії архівної довідки від 18.01.2019 року № 17-Ц , на день смерті [PERSON] з нею проживали і були зареєстровані - [PERSON] - внука, [PERSON] - правнук, [PERSON] - внук ( а.с. 5 ). Згідно з довідкою виданною виконавчим комітетом Баранівської міської ради від 26.12.2018 року за № 1587, за померлою [PERSON] рахується житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом, виготовленим Новоград - Волинським МБТІ станом на 19.02.2019 року, житловий будинок по [ADDRESS] загальною площею 46,7 м2, складається з двох кімнат, кухні, коридора, веранди та комори. До будинку відносяться господарські будівлі (а.с. 8-10). У технічному паспорті відсутній штамп «Самовільне будівництво». За змістом повідомлення Новоград - Волинського МБТІ від 19.02.2019 року №26, право власності на будинок [ADDRESS] за померлою [PERSON] не зареєстроване, вартість будинку становить 57983 грн. (а.с.13). Зазначені обставини також підтверджені матеріалами спадкової справи № 42/2019 наданими приватним нотаріусом Баранівського районного нотаріального округу Присяжнюком В.О. на запит суду (а.с. 26-45 ). З досліджених судом письмових доказів вбачається, що спадкове майно належало померлій на праві власності, однак за життя вона не отримала правовстановлювальний документ та не зареєструвала право власності. Спадковий будинок був збудований в 1950 році. Згідно ст.ст. 100, 101 ЦК УРСР 1963 року громадяни могли мати у власності житловий будинок, причому глава 10 «Особиста власність» цього ж кодексу не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою реєстрацією. Згідно зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За приписами ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч.1 ст.1296 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини. Виходячи зі змісту п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до положень ст.ст. 100,101 ЦК УРСР, 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок, при чому норми глави 10 "Особиста власність" цього Кодексу не пов`язували наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved