Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач - [PERSON] 01.12.2017 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, в якому просить суд: - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 03.07.2014 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською Ольгою Василівною та зареєстрований в реєстрі за №1290; - визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер: 5110137300:55:013:0007, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 03.07.2014 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською Ольгою Василівною та зареєстрований в реєстрі за №1293; - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 24.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Запольською Ольгою Василівною та зареєстрований в реєстрі за №618; - скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеним 03.07.2014 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською Ольгою Василівною та зареєстрований в реєстрі за №1290, скасувати запис про проведену державну реєстрацію прав; - скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер: 5110137300:55:013:0007, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладеного 03.07.2014 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською Ольгою Василівною та зареєстрованого в реєстрі за №1293, скасувати запис про проведену державну реєстрацію прав; - скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 24.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Запольською Ольгою Василівною та зареєстрованого в реєстрі за №618, скасувати запис про проведену державну реєстрацію прав. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що у червні 2008 року він - [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі у розмірі 640 000,00 грн. Внаслідок небажання [PERSON] повертати борги та виконувати свої зобов`язання за договором позики, він був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. 28.01.2009 року Київським районним судом м. Одеси ухвалено заочне рішення (справа № 2-1074/09р.) про стягнення боргу за договором позички. В межах даної справи, на підставі заявлених клопотань позивача ( [PERSON] ),ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2008р. було накладено арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , та ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.11.2008 року накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,0368га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначив, що вказане нерухоме майно належить на праві приватної власності [PERSON] , арешт накладався з метою забезпечення його позову. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2012 року скасовано заочне рішення винесене Київським районним судом м. Одеси від 28.01.2009 року про стягнення боргу за договором позички, а справу передано до розгляду в загальному порядку. В подальшому, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2014 року, в позові відмовлено. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.05.2014р. були скасовані заходи забезпечення позову вжиті ухвалами Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2008р. та від 24.11.2008р. Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2014 року рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду були скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.04.2015р. накладено арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , та на земельну ділянку, площею 0,0368га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . За наслідками нового розгляду, Київським районним судом м. Одеси 16.07.2015 року було ухвалено заочне рішенням, яким позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково, та стягнуто на його користь із [PERSON] заборгованість за договором позики у загальній сумі 3644548 грн., в решті позовних вимог було відмовлено. Рішення набрало законної сили 27.07.2015р. На виконання вказаного судового рішення постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області від 29.02.2016 року було відкрите виконавче провадження. Також позивач вказав, що в забезпечення його вимог, щодо стягнення боргу з [PERSON] , судами по іншим судовим провадженням, в різний проміжок часу були постановлені ухвали про накладення арештів на майно [PERSON] , а саме по справі №523/5613/14-ц: - ухвалою від 15.04.2014р. Суворовський районний суд м. Одеси по справі про стягнення боргу за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] (поручитель за договором позики) - накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0368 га за адресою: [ADDRESS] та на Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; - ухвалою апеляційного суду Одеської обл. від 11.06.2014 р. - скасовано заходи забезпечення позову вжиті Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.04.2014р; - ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.09.2014р.- позовні вимоги позивача залишено без розгляду; По справі № 523/8194/14-ц: - ухвалою Суворовського районногосуду м. Одеса від 04.06.2014р. по справі про розірвання договору позики з [PERSON] та договору поруки з [PERSON] та стягнення солідарно суми боргу - накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0368 га за адресою: [ADDRESS] та Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; - ухвалою Суворовського районногосуду м. Одеса від 19.02.2015р., вже після укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 03.07.2014р., було скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса від 04.06.2014р.; - ухвалою апеляційного суду Одеської обл. від 09.06.2015р. - ухвалу Суворовського районногосуду м. Одеса від 19.02.2015р. скасовано - поновлено арешт застосований Ухвалою Суворовського районногосуду м. Одеса від 04.06.2014р.; - ухвалою Суворовського районногосуду м. Одеса від 15.09.2015р. - позов залишено без розгляду. Позивач зазначив, що дані заходи були вжиті судами за його клопотаннями з метою подальшого виконання рішення суду (повернення боргів) шляхом реалізації нерухомого майна, що належить відповідачу [PERSON] , з прилюдних торгів, як передбачено чинним законодавством. В судових засіданнях, представник позивача пояснила, що арешти на майно [PERSON] накладені ухвалами Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2008р. та від 24.11.2008р. та ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.04.2014р. були скасовані до моменту укладення спірних договорів купівлі-продажу від 03.07.2014 року. Але, арешт на майно [PERSON] накладений ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса від 04.06.2014р. по справі №523/8194/14-ц було скасовано ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса від 19.02.2015р., вже після укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 03.07.2014р. та в послідуючому поновлено ухвалою апеляційного суду Одеської обл. від 09.06.2015р., яка на даний час не скасована. Також, представник позивача зазначила, що ухвала Суворовського районного суду м. Одеса від 17.06.2014 року по справі № 523/8194/14-ц, яка зазначена в реєстрі прав власності на нерухоме майно, як підстава скасування арешту на нерухоме майно [PERSON] (земельну ділянку площею 0,0368 га за адресою: [ADDRESS] та Ѕ частину квартири [ADDRESS] ) накладеного Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса від 04.06.2014р. по справі № 523/8194/14-ц - в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня, засідання в цей день судом не проводилось, рішення про зняття арештів не приймалось. Позивач дізнався про існування спірних угод купівлі - продажу лише після отримання представником позивача копії ухвал Київського районного суду м. Одеси про накладення арешту, а саме коли 22.04.2015р. він звернувся до Реєстраційної служби ОМУЮ для внесення запису до Єдиного державного реєстру відомостей про арешт на нерухоме майно відповідача - [PERSON] . Однак, рішеннями державного реєстратора Шушулкова М. Д. «Про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень» від 22.04.2015р. за № 20861457 та № 20861743 йому було відмовлено у внесенні запису до ЄДР про арешт нерухомого майна, у зв`язку з відсутністю зареєстрованого за відповідачем [PERSON] нерухомого майна, а також зазначено, що квартира та земельна ділянка, які раніше належали [PERSON] , на даний час належать [PERSON] та [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу. Позивач зазначив, що саме після отримання рішень про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, йому стало відомо, що 03 липня 2014 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавці передали у власність покупця, а покупець прийняв у власність та сплатив відповідно за придбану квартиру під номером [ADDRESS] , грошову суму на умовах та у строки, визначені цим договором. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською Ольгою Василівною,зареєстровано у реєстрі за №1290. В той же день, 03 липня 2014 року між [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавці передали у власність покупцю, а покупець прийняв у власність та сплатив відповідно за придбану земельну ділянку під номером [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110137300:55:013:0007, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 39899815101, грошову суму на умовах та у строки, визначені цим договором. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською Ольгою Василівною, зареєстровано у реєстрі за №1293. Також, як стверджує позивач, в подальшому [PERSON] продав вказану квартиру [PERSON] , яка в свою чергу набула право власності на підставі договору купівлі-продажу № 618 від 24.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською Ольгою Василівною. Позивач вважає, що посвідчення договорів купівлі-продажу квартири та земельної ділянки здійснювались з грубим порушенням норм чинного законодавства України, з метою уникнення [PERSON] цивільної відповідальності по борговим зобов`язанням перед ним - [PERSON] , що в свою чергу підтверджує той факт, що вказані договори купівлі - продажу нерухомого майна не мають на меті настання реальних наслідків правочину, а є лише фіктивними угодами та інструментом для уникнення цивільної відповідальності [PERSON] . З урахуванням викладеного, вважаючи, що перереєстрація (продаж) нерухомого майна, яке належить [PERSON] , на третіх осіб є незаконною, оскільки здійснювалась в момент існуючої заборони (арешт) в ЄДР на відчуження конкретного нерухомого майна, [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання вищевказаних договорів купівлі-продажу недійсними. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13.11.2017 року відкрито провадження по справі на підставі вищевказаної позовної заяви та призначено по справі попереднє судове засідання на 26 грудня 2017 року. Станом на 15.12.2017 року судом по справі не розпочинався розгляд справи по суті. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України № 6232 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Пунктом 9 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції 15 грудня 2017 року зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 26.12.2017 року вирішено продовжити розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу недійсними - за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції 15 грудня 2017 року у відповідності до п. 9 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень, в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 22.05.2018 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надала до суду заяву про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 19.09.2018 року за клопотанням представника позивача витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Запольської Ольги Василівни належним чином завірені копії документів, а саме: - договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 03 липня 2014 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською Ольгою Василівною, зареєстрованого в реєстрі за №1290, а також копії усіх документів, що стали підставою для укладення вказаного правочину; - договору купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер: 5110137300:55:013:0007, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладеного 03 липня 2014 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською Ольгою Василівною, зареєстрованого в реєстрі за №1293, а також копії усіх документів, що стали підставою для укладення вказаного правочину; - договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 24 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Запольською Ольгою Василівною, зареєстрованого в реєстрі за №618, а також копії усіх документів, що стали підставою для укладення вказаного правочину. 10.04.2019 року на виконання вказаної ухвали суду, до суду, надійшли витребувані судом документи. 17.04.2019 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою позов [PERSON] залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України. 30.08.2019 року Одеським апеляційним судом ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу представника [PERSON] - задоволено частково. Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 17.04.2019 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 02.10.2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Київського районного суду міста Одеси, за наслідком чого ухвалою суду від 03.10.2019 року справу призначено до розгляду та визначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Верховного суду від 08.11.2019 року матеріали цивільної справи №520/3313/17 були витребувані з Київського районного суду міста Одеси для розгляду касаційної скарги [PERSON] , від імені якої діяла представник [PERSON] на постанову Одеського апеляційного суду від 30.08.2019 року, у зв`язку з чим Київським районним судом міста Одеси 27.11.2019 року були передані до касаційного суду матеріали вказаної справи. Постановою Верховного Суду від 13.02.2020 року касаційну скаргу [PERSON] , від імені якої діяла представник [PERSON] залишено без задоволення. Постанову Одеського апеляційного суду від 30.08.2019 року залишено без змін. Матеріали цивільної справи 02.03.2020 року надійшли до Київського районного суду міста Одеси для продовження розгляду. 13.08.2020 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу для розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні 15.06.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд в їх задоволенні відмовити. Інші відповідачі по справі у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення яких повідомлялись належним чином, шляхом надсилання копії ухвали суду про відкриття провадження по справі, копії позовної заяви з додатками до неї, разом з судовою повісткою на адресу відомого місця проживання, однак усі поштові повідомлення були повернуті до суду без вручення. Також відповідачами не повідомлено суд про поважність причин неявки, відзив на позовну заяву не надано. Відповідно до частини 2 статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч.2 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Згідно зі ст. 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Отже, з поверненням поштової кореспонденції без вручення, з підстав відсутності адресата за місцем зареєстрованого проживання, вважається, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання. Статтею 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом також враховується, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного, оскільки провадження по справі відкрито 13.11.2017 року, судом було здійснено усі можливі дії для належного сповіщення відповідачів по справі, судом з урахуванням думки учасників по справі, було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 15.06.2021 року за наявною явкою учасників судового процесу. Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу недійснимипідлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що станом на 03.07.2014 року [PERSON] належало на праві власності наступне нерухоме майно: - Ѕ частка квартири [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 05.10.2007 року за №2-6177/2007, за яким власником іншої Ѕ частки квартири була - [PERSON] ; - на праві спільної сумісної власності з [PERSON] - земельна ділянка під номером [ADDRESS] , площею 0,0368 га, з кадастровим номером №5110137300:55:013:0007, на підставі державного акту ЯГ №915284 на право власності на земельну ділянку, виданого 03.10.2006 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010650501280, право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором речових прав на нерухоме майно, номер запису 6216138. Також судом встановлено, що [PERSON] був учасників багатьох судових проваджень, ініціатором яких є [PERSON] , як позивач, який в свою чергу з метою забезпечення виконання майбутніх рішень судів про задоволення його вимог, звертався до суду з заявами про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне [PERSON] майно. Так, в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №1512/7397/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу та відсотків за договором позики. За наслідком розгляду вказаної справи 16.07.2015 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено заочне рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] ( [NUMBER] ) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) загальну суму заборгованості за договором позики (розписки) від 25.06.2008року у розмірі 3 644 548 (три мільйони шістсот сорок чотири тисячі п`ятсот сорок вісім) грн. 00 коп., яка складається з: 640 000 (шістсот сорок тисяч) грн. 00 коп. - основний борг; 2 359 548 (два мільйони триста п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот сорок вісім) грн. 00 коп. - відсотки за користування позикою; 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. - штраф за несвоєчасне повернення позики; 640 000 (шістсот сорок тисяч) грн. 00 коп. - пені. В решті позовних вимог - відмовлено. Зазначене рішення суду набрало законної сили. Також в провадженні Суворовського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №523/8194/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про розірвання договору та стягнення заборгованості. Під час розгляду вказаної цивільної справи, ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 04.06.2014 року заяву [PERSON] про забезпечення позову - задоволено частково. Накладено арешт на наступне нерухоме майно: на земельну ділянку площею 0,0368 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , державний акт № 010650501280 від 03.10.2006 року, яка належать [PERSON] на праві власності; на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності; на будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві власності. На підставі зазначеної ухвали суду від 04.06.2014 року по справі №523/8194/14-ц, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: - 12.06.2014 року був зареєстрований запис про обтяження за №5987274, про накладення арешту на Ѕ частку квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №23795964 від 03.07.2014 року; - 12.06.2014 року був зареєстрований запис про обтяження за №5987076, про накладення арешту на земельну ділянку під номером [ADDRESS] , площею 0,0368 га, з кадастровим номером №5110137300:55:013:0007, яка належить [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №23793696від 03.07.2014 року. В подальшому, 22.04.2015 року представник [PERSON] звернувся до Реєстраційної служби ОМУЮ Одеської області з заявами про державну реєстрацію обтяжень у виді накладення арешту на майно [PERSON] , а саме: вищевказану квартиру і земельну ділянку, однак державним реєстратором 22.04.2015 року були винесені рішення №20861457 про відмову у державній реєстрації обтяження арешту на земельну ділянку, та за №20861743 про відмову у державній реєстрації обтяження арешту на квартиру, з підстав того, що на час звернення до державного реєстратора вищевказане нерухоме майно вибуло з власності [PERSON] . З поданих до суду доказів вбачається, що 03 липня 2014 року між [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавці передають у власність покупця, а покупець приймає у власність та сплачує відповідно за придбану квартиру під номером [ADDRESS] , грошову суму на умовах та у строки, визначені цим договором. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В., зареєстровано у реєстрі за №1290. На підставі укладення вказаного договору, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською Ольгою Василівною 03.07.2014 року винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14202265, на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.07.2014 року зареєстровано запис №6216473, про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] . 03 липня 2014 року між [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавці передають у власність покупцю, а покупець приймає у власність та сплачує відповідно за придбану земельну ділянку під номером [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110137300:55:013:0007, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 39899815101. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В., зареєстровано у реєстрі за №1293. На підставі укладення вказаного договору, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською Ольгою Василівною 03.07.2014 року винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14202353, на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.07.2014 року зареєстровано запис №6216536, про реєстрацію права власності на земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110137300:55:013:0007, за [PERSON] . В подальшому як вбачається, а саме 24.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу від 24 червня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською Ольгою Василівною, зареєстрований в реєстрі за №618, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбала нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Під час розгляду справи, судом було витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Запольської Ольги Василівни копії нотаріальних справ стосовно посвідчення вищевказаних правочинів, з яких судом встановлено наступне. Так, у відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №23795964 від 03.07.2014 року, вбачається, що обтяження за №5987274, зареєстроване 12.06.2014 року про накладення арешту на Ѕ частку квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , 03.07.2014 року було припинено державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Перчик І.О. на підставі ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 17.06.2014 року по справі №523/8194/14-ц. На підставі зазначеної ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 17.06.2014 року по справі №523/8194/14-ц, державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Перчик І.О. 03.07.2014 року було також зареєстровано припинення обтяження за №5987076 від 12.06.2014 року про накладення арешту на земельну ділянку під номером [ADDRESS] , площею 0,0368 га, з кадастровим номером №5110137300:55:013:0007, яка належить [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №23793696від 03.07.2014 року. Отже, станом на момент вчинення [PERSON] спірних правочинів від 03.07.2014 року з продажу вищевказаної квартири та земельної ділянки, обтяження у виді арешту на це майно, зареєстроване на підставі ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 04.06.2014 року по справі №523/8194/14-ц, було припинено на підставі ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 17.06.2014 року по справі №523/8194/14-ц. Натомість, як вбачається з листа Суворовського районного суду міста Одеси від 04.11.2015 року за №28318, судом повідомлено, що в рамках цивільної справи №523/8194/14-ц за заявою позивача [PERSON] , ухвалою суду від 04.06.2014 року накладено арешт на нерухоме майно відповідачів. 04.06.2014 року судом до Реєстраційної служби ОМУЮ було скеровано ухвалу про забезпечення позову для виконання. Ухвала суду про забезпечення позову від 04.06.2014 року не оскаржувалась. Судом повідомлено, що 19.02.2015 року Суворовським районним судом міста Одеси в рамках цивільної справи №523/8194/14-ц постановлено ухвалу, якою позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] - про розірвання договору та стягнення заборгованості - залишено без розгляду. Скасовано заходи забезпечення позовних вимог, шляхом зняття арешту, накладеного ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04.06.2014р.. 09.06.2015 року Апеляційним судом Одеської області постановлено ухвалу, якою апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2015 року скасовано. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 15.09.2015 року позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду. Також, листом Суворовського районного суду міста Одеси від 18.10.2017 року за №5/2017/2017 повідомлено, що під час розгляду цивільної справи №523/8194/14-ц суддею Малиновським О.М. 17.06.2014 року справа не розглядалась, судове засідання не призначалось, суддею не приймалась ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову. Відповідачами під час розгляду справи не було жодним чином підтверджено існування ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 17.06.2014 року по справі №523/8194/14-ц, на підставі якої було 17.06.2014 року припинено обтяження на спірне нерухоме майно зареєстроване на підставі ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 04.06.2014 року. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, під час розгляду цієї справи, маючи сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, з метою перевірки вищезазначеної інформації стосовно не ухвалення Суворовським районним судом міста Одеси в особі головуючого судді Малиновського О.М. 17.06.2014 року ухвали суду про скасування заходів забезпечення позову в рамках цивільної справи №523/8194/14-ц, здійснив перевірку цих даних шляхом пошуку вказаного судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Під час перевірки судом в судовому засіданні 15.06.2021 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації про ухваленні Суворовським районним судом міста Одеси судові рішення в рамках цивільної справи №523/8194/14-ц, встановлено відсутність опублікованого судового рішення у виді ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 17.06.2014 року по справі №523/8194/14-ц: № рішенняФорма судового рішенняДата ухвалення рішенняДата набрання законної силиФорма судочинства№ судової справиНазва судуСуддя 39055398 Ухвала 04.06.2014 Цивільне 523/8194/14-ц Суворовський районний суд м. Одеси Малиновський О. М. 39055397 Ухвала 04.06.2014 Цивільне 523/8194/14-ц Суворовський районний суд м. Одеси Малиновський О. М. 73402341 Ухвала 21.11.2014 Цивільне 523/8194/14-ц Апеляційний суд Одеської області Виноградова Л. Є. 42415421 Ухвала 09.12.2014 09.12.2014 Цивільне 523/8194/14-ц Апеляційний суд Одеської області Виноградова Л. Є. 73402401 Ухвала 10.12.2014 Цивільне 523/8194/14-ц Апеляційний суд Одеської області Виноградова Л. Є. 42415429 Ухвала 15.01.2015 15.01.2015 Цивільне 523/8194/14-ц Апеляційний суд Одеської області Виноградова Л. Є. 43111452 Ухвала 19.02.2015 Цивільне 523/8194/14-ц Суворовський районний суд м. Одеси Малиновський О. М. 44030381 Ухвала 23.04.2015 Цивільне 523/8194/14-ц Апеляційний суд Одеської області Коротков В. Д. 45440409 Ухвала 09.06.2015 09.06.2015 Цивільне 523/8194/14-ц Апеляційний суд Одеської області Коротков В. Д. 52170463 Ухвала 15.09.2015 Цивільне 523/8194/14-ц Суворовський районний суд м. Одеси Малиновський О. М. 94714329 Ухвала 05.02.2021 05.02.2021 Цивільне 523/8194/14-ц Суворовський районний суд м. Одеси Малиновський О. М. 95333786 Ухвала 04.03.2021 04.03.2021 Цивільне 523/8194/14-ц Одеський апеляційний суд Заїкін А. П. 96091611 Ухвала 06.04.2021 06.04.2021 Цивільне 523/8194/14-ц Одеський апеляційний суд Заїкін А. П. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону. Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Доступ до окремих думок суддів через Реєстр забезпечується у тому самому порядку, що й до судового рішення, стосовно якого викладено окрему думку. Частиною 3 статті 6 Закону встановлено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Приймаючи вище встановлені обставини, підтвердження Суворовського районного суду міста Одеси стосовно не постановлення суддею Суворовського районного суду міста Одеси [PERSON] 17.06.2014 ухвали суду про скасування заходів забезпечення позову в рамках цивільної справи №523/8198/14-ц та не опублікування тексту вказаної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень, суд доходить до безумовного висновку, що ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 17.06.2014 року по справі №523/8198/14-ц не існує, за наслідком чого воно не може породжувати жодних правових наслідків, а внесенні 03.07.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Перчик І.О. відомості у Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до записів №5987076 та 5987274 про припинення обтяження у виді арешту на підставі вказаного судового рішення, є безпідставними і незаконними. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що з урахуванням наявної інформації про не постановлення Суворовським районним судом міста Одеси 17.06.2014 ухвали суду про скасування заходів забезпечення позову в рамках цивільної справи №523/8198/14-ц, зареєстровані на підставі ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 04.06.2014 року обтяження у виді арешту стосовно належного [PERSON] майна: Ѕ частки квартири [ADDRESS] та земельної ділянки під номером [ADDRESS] , площею 0,0368 га, з кадастровим номером №5110137300:55:013:0007, станом на час укладення спірних правочинів з його продажу - 03.07.2014 року, слід вважати чинними і діючими. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із частиною третьою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини першої статті 151 ЦПК України 2004 року суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження суд установлює в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України 2004 року). Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. З поданих до суду доказів вбачається, що станом на момент укладення [PERSON] спірних правочинів 03.07.2014 року, останній був обізнаний про багато кількісні судові провадження відносно нього з боку [PERSON] . За таких обставин, враховуючи те, що станом на момент укладення спірних правочинів купівлі-продажу від 03.07.2014 року, за р. №1290 та р.№1293, ухвала Суворовського районного суду міста Одеси від 17.06.2014 року по справі №523/8198/14-ц не породжувала жодних правових наслідків, ухвала Суворовського районного суду міста Одеси від 04.06.2014 року по справі №523/8198/14-ц про накладення арешту на: Ѕ частку вказаної квартири та земельну ділянку квартири [ADDRESS] та земельну ділянку під номером [ADDRESS] , площею 0,0368 га, з кадастровим номером №5110137300:55:013:0007, була чинною та діяла, у відповідача [PERSON] було відсутнє право 03.07.2014 року здійснювати дії щодо відчуження вищевказаного нерухомого майна. Враховуючи вищенаведене, оскільки станом на 03.07.2014 року, на підставі ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 04.06.2014 року по справі №523/8198/14-ц було зареєстровано обтяження на спірну земельну ділянку в цілому, суд доходить до висновку, що договір купівлі-продажу від 03 липня 2014 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В., зареєстрований в реєстрі за №1293, стосовно земельної ділянки № [NUMBER] , площею 0,0368 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110137300:55:013:0007, підлягає визнанню недійсним. Однак, оскільки станом на 03.07.2014 року, на підставі ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 04.06.2014 року по справі №523/8198/14-ц було зареєстровано обтяження лише на Ѕ частку квартири, яка належала на праві власності [PERSON] , без визначення частки [PERSON] , що не позбавляло останню відчужити належну їй частку майна, суд доходить до висновку, що договір купівлі-продажу від 03 липня 2014 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською Ольгою Василівною, зареєстрований в реєстрі за №1290, підлягає визнанню частково недійсним в частині Ѕ частки нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси по справі №2-6177/2007 від 05.10.2007 року. Відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року за №9 передбачено, що згідно зі статтею 217 ЦК ( 435-15 ) правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. Відповідно до ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Передача співвласником свого переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності іншій особі не допускається. З урахуванням того, що правочин на підставі якого [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] , підлягає частковому визнанню недійсним, а відтак майно перебувало в спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] , останній не мав можливості вчинити наступний правочин стосовно розпорядження нерухомим майном в цілому та стосовно належної йому частки за відсутності відмови співвласника від здійснення переважного права купівлі, за наслідком чого суд доходить до висновку, що подальший договір купівлі-продажу від 24 червня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською Ольгою Василівною, зареєстрований в реєстрі за №618, на підставі якого [PERSON] відчужив квартиру [PERSON] , підлягає визнанню недійсним в цілому. Розглядаючи вимоги позивача стосовно визнання договорів купівлі-продажу недійсними, судом надається оцінка порушеного права та інтересів позивача оспорюваними договорами. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, тобто: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Разом з тим, захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, які допомагають поновити (визнати) порушені (оспорювані) права та вплинути на правопорушника. Порушене цивільне прави чи цивільний інтерес підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. З огляду на приписи, визначені ЦК України, а також вимогами процесуального законодавства України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч.3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Такий висновок щодо застосування норми права сформульований у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі №6-605цс16. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] наявні судові спори з приводу стягнення заборгованості. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 16.07.2015 року по справі №1512/7397/2012 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] загальну суму заборгованості за договором позики (розписки) від 25.06.2008року у розмірі 3 644 548 (три мільйони шістсот сорок чотири тисячі п`ятсот сорок вісім) грн. 00 коп. Зазначене рішення суду набрало законної сили. Як встановлено під час розгляду справи, обтяження у виді арешту нерухомого майна належного відповідачеві [PERSON] вживались судами за клопотаннями позивача [PERSON] для забезпечення виконання майбутнього рішення суду. Отже, відчуження відповідачем [PERSON] належного йому нерухомого майна в період вжитих судами обтяжень, яке в свою чергу виступало запорукою виконання судових рішень про стягнення з відповідача заборгованості, є належним підтвердженням наявності порушених оспорюваними договорами прав та інтересів [PERSON] . Стосовно вимоги позивача про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також записів про право власності, суд зазначає наступне. Верховний суд у постанові по справі № 922/476/20 від 09.12.2020 року дійшов наступних висновків: « Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми в її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Так і право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Водночас, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 травня 2019 року справа № 367/2022/15-ц (провадження 14-376цс18) звернула увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (дивитись також пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18). За таких обставин, оцінивши обставини справи, застосувавши відповідні норми права та врахувавши правові позиції Верховного Суду, оскільки договори купівлі-продажу від 03.07.2014 року за р. №1290 та №1293 судом визнані недійсними, суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині скасування записів: №6216473 від 03.07.2014 року про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] та запису №6216536 від 03.07.2014 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110137300:55:013:0007, за [PERSON] . Щодо вимоги позивача про скасування запису про державну реєстрацію права власності за [PERSON] , суд вважає необґрунтованою, оскільки стороною позивача не надано до суду доказів на підтвердження ідентифікуючих даних відповідного запису. Однак, з метою захисту прав та інтересів позивача, оскільки договір купівлі-продажу від 24 червня 2015 року на підставі якого [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] , визнано недійсним, суд вважає необхідним в порядку ст. 267 ЦПК України встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого, рішення, з дня набрання законної сили, є підставою для скасування запису про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , підстава виникнення якого на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською Ольгою Василівною, зареєстрованого в реєстрі за №618. Стосовно заяви відповідача [PERSON] про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач 22.04.2015 року звернувся з заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Шушулкова М.Д. про державну реєстрацію обтяження у виді арешту спірного нерухомого майна, належного [PERSON] , однак державним реєстратором 22.04.2015 року було винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №20861457, з підстав того, що заяву подано до попереднього правонабувача після державної реєстрації права власності на це майно за новим правонабувачем. У зв`язку з чим, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що [PERSON] дізнався про оспорювані договори лише 22.04.2015 року, а відтак початок строку позовної давності в три роки починає обраховуватись саме з вказаної дати, за наслідком чого суд доходить до висновку про те, що позивач звернувся до суду з цим позовом 01.11.2017 року в межах передбаченого законом трирічного строку позовної давності. Стороною відповідача не надано до суду жодного доказу на підтвердження доводів про те, що позивачеві було відомо про оспорювані правочини раніше ніж 22.04.2015 року, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Ухвалюючи рішення в цій справі, судом враховується, що у відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Приймаючи вищевикладене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надаючи оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає позов [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу недійсними частково обґрунтованим та підлягаючим частковому задоволенню. При вищевикладених обставинах та

Outcome: partial