Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON].15.06.2018 звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Деснянський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 19.06.2018 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 02.08.2018 було відкрито провадження та призначено у справі підготовче засідання. Ухвалою суду від 01.11.2018 було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні. Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила про його задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. При цьому зазначила, що відповідач є її братом, він є співвласником спірної квартири, однак тривалий час в ній не проживає, місце його перебування невідоме. Однак до них телефонують невідомі, які мають претензії до нього, що спричиняє відповідні незручності. Крім того, вона тривалий час оплачує самостійно всі комунальні послуги та навіть не може оформити субсидію, оскільки невідомо де перебуває брат, а тому вона вимушена звертатись до суду з вказаним позовом та просила його задовольнити у повному обсязі.. Згідно з вимогами ч.ч.6, 7 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином за адресою його місця проживання зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, конверти з судовими повістками про виклик повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», про що свідчать матеріали справи. За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлявся судом про розгляд справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився та одночасно подав через канцелярію суду заяву з проханням здійснювати розгляд справи у його відсутність. Враховуючи положення ст.223 ЦПК України, суд вважав за можливе провести розгляд справи у відсутності нез'явившихся учасників справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.01.2008 року відділом приватизації житлового фонду Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації [PERSON] та члени її сім'ї: [PERSON] - відповідач у справі, [PERSON] - позивач у справі та [PERSON] було здійснено приватизацію спірної житлової площі, внаслідок чого вони набули в рівних долях право власності на спірну квартиру [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до наданої суду копії технічного паспорту, спірна квартира складається з трьох кімнат, жилою площею 41,7 кв.м. (а.с.8-9). З наданої суду копії договору дарування частки квартири від 17.05.2018 року, [PERSON] подарувала належну їй ? частку квартири [ADDRESS] [PERSON] - позивачу у справі (а.с.10). Положенням частини другою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції чинній на момент видачі вищевказаного свідоцтва) було визначено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 90-115 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначено у наданих стороною позивача актах від 07.06.2018 та від 31.10.2018, при обстеженні квартири [ADDRESS] було виявлено, що у вказаній квартирі [PERSON] дійсно зареєстрований однак не проживає з 1993 року (а.с.11, 37). Стаття 47 Конституції України гласить, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з вимогами ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 318 ЦК України, визначено, що суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Згідно з вимогами ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст.320 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік. Таким чином, проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем спільно з позивачем та іншими членами родини було проведено приватизацію спірної квартири, внаслідок чого набуто право власності на житло в рівних долях, тобто [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS], а відтак, як власник спірного житла, він не може бути обмежений у здійсненні свого права власності, тобто визнаний таким, що втратив право користування своєю власністю у відповідності до вимог ст.405 ЦК України. Підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням у даному провадженні суд не вбачає. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). З урахуванням викладеного вище суд вважає, що вимоги позивачки про зобов'язання третьої особи зняти відповідача з реєстраційного обліку є передчасними та такими, що не відповідають обраному способу захисту, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed