Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], який проживає у с. Липецьке Подільського району Одеської області, звернувся 08.08.2016 року в суд з цим позовом, вказуючи, що з 1985 року він був членом колгоспу «ім. Леніна», правонаступником якого став КСП «ім. Леніна» членом якого він також був. Однак при розпаюванні земель КСП «ім. Леніна» його помилково не було включено в списки на отримання паю. Він неодноразово звертався до Липецької сільської ради з питанням про видачу сертифікату про право на земельний пай. Однак йому повідомили, що для цього йому потрібно звернутись до суду. Вважає, що строк подачі заяви ним був пропущений з поважних причин, оскільки відповідачі обіцяли позасудово вирішити питання. Позивач, уточнивши позовні вимоги від 30.12.2016 року та від 28.04.2017 року, просив суд , встановити факт перебування його станом на 20.08.1997 року і 08.02.2000 року у трудових відносинах з КСП «ім.Леніна» у якості члена цього КСП; визнати за ним право на земельну частку (пай) на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області колишнього КСП «ім.Леніна», згідно Державного акту на право колективної власності на землю від 20.08.1997 року Серії [NUMBER] на право колективної власності на землю площею 5582,5 гектарів; зобов'язати Подільську районну державну адміністрацію виділити йому земельну ділянку в натурі (на місцевості) на території Липецької сільської ради в розмірі земельної частки (паю) по колишньому КСП «ім.Леніна» с. Липецьке Подільського району Одеської області; зобов'язати Подільську районну державну адміністрацію видати йому документи, що посвідчує право власності на земельну ділянку на території Липецької сільської ради в розмірі земельної частки (паю) по колишньому КСП «ім.Леніна» с. Липецьке Подільського району Одеської області після виконання землевпорядною організацією робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. В ході розгляду справи у суді позивач та його представник за дорученням адвокат Осокін С. Ю. підтримали позов та просили його задовольнити. Представник Подільської районної державної адміністрації за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала. Надала письмові заперечення проти позову, де вказувала, що у матеріалах справи не має доказів, які б підтверджували той факт, що [PERSON] дійсно був прийнятий в члени колгоспу «ім. Леніна», правонаступником якого став КСП «ім. Леніна» в 1985 році. В наданих доказах, а саме копії трудової книжки вказано, що [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ агрофірму «Темп» механізатором 01.05.2001 року. Отже, він був прийнятий на роботу після завершення розпаювання земель КСП «ім. Леніна». Вважає, що [PERSON] не має права на земельну частку (пай). У зв'язку з вищенаведеним, просила відмовити у задоволенні позову. Представник Липецької сільської ради Подільського району Одеської області у судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно по п.24 Постанови пленуму ВСУ від 16.04.2004 N7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Відповідно до ст.1 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку (абз.7 ст.1 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)"). Зазначені правовідносини врегульовані Указом Президента України від 10.11.1994 року "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" із п.2 якого слідує, що місцеві Ради передають у колективну власність землі сільськогосподарським підприємствам, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність. Відповідно до зазначеного Указу кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства має право безперешкодно вийти з нього та одержати безкоштовно у приватну власність свою частку землі (пай) у натурі (на місцевості), що засвідчується державним актом на право приватної власності на землю. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Із зазначеного нормативного акта слідує, що право на земельну частку виникає у члена сільськогосподарського підприємства (в тому числі акціонерного товариства) з моменту одержання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю. Із ч.1 ст. 25 ЗК України слідує, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Відповідно до ч.5 ст.25 ЗК України особи, зазначені у ч. 1 ст. 25 ЗК України, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 2 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) є, в тому числі, рішення суду про визнання права на земельну частку. Відповідно до положень ст.5 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Відповідно до ч.9, 10 ст.25 ЗК України органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначення. Судом встановлено факт перебування [PERSON] станом на 20.08.1997 року і 08.02.2000 року у трудових відносинах з КСП «ім.Леніна» у якості члена цього КСП, що підтверджується наступними доказами. Як вбачається з архівної довідки про реорганізацію №185/05-17 від 18.07.2016 року, в документах архівного фонду №46-Т «Товариство з обмеженою відповідальністю агрофірми «Темп» значиться, що колгосп ім. Леніна с. Липецьке Подільського (Котовського) району було перейменовано в КСП ім. Леніна в 1997 р. (прот.№1 від 07.03.1997 р.), а КСП ім. Леніна реформовано в 2000 р. в ТОВ АФ "Темп" (пр.1 від 08.02.2000 р.), яке було правонаступником КСП ім. Леніна. У трудовій книжці позивача серії УКР №2499891, записи значяться від 01.05.2001 року. Так, 01.05.2001 року позивач був прийнятий на роботу у ТОВ агрофірму «Темп» на посаду механізатора, а 03.11.2003 року був звільнений з ТОВ агрофірми «Темп» за згодою сторін. Відповідно до цього представник відповідача вказувала, що позивач був прийнятий на роботу вже після завершення розпаювання земель КСП «ім. Леніна». Проте, суд не погоджується з вказаними твердженнями представника відповідача, оскільки вони спростовуються наступними доказами. Так, згідно архівної довідки про стаж №186/05-17 від 18.07.2016 року, в документах архівного фонду №46-Т «Товариство з обмеженою відповідальністю агрофірми «Темп» (1975-1996 р.р. - колгосп ім. Леніна, 1997-1999 рр. - КСП «Леніна) с. Липецьке Подільського (Котовського) району Одеської області, у книгах обліку стажу колгоспників значиться прізвище «Колесник Валерий Николаевич» (рос. так у тексті) та нарахування йому вихододнів за вказані роки, а саме: у 1985 році - 26 вихододнів, у 1986 році - прочерк, у 1987 році - 72 вихододнів, з 1988 рік по 1991 рік - прізвище не значиться, у 1992 році - 187 вихододнів, у 1993 році - 144 вихододнів, у 1994 році - 50 вихододнів, з 1995 року по 1999 рік - прізвище не значиться, у 2000 році - 3 вихододнів, у 2001 році - 98 вихододнів, у 2002 році - прізвище не значиться, у 2003 році - 81 вихододнів. Таким чином, вказана довідка свідчить, що позивач перебував у трудових відносинах з КСП «ім.Леніна», працював та мав вихододні. Те, що позивач не мав у деякі роки вихододнів не свідчить про його виключення з числа членів КСП. Свідок [PERSON], який працював на посаді бригадира у КСП ім.Леніна, суду показав, що позивач був членом КСП, працював трактористом. З 1997 по 1999 рік роботи в колгоспі не було, робітники сиділи удома без роботи, інколи їх викликали до колгоспу для виконання різних робіт. Оскільки позивач прийшов працювати до колгоспу молодим після армії, то години роботи давали тим трактористам, які вже довгий час працювали у колгоспі, тому у деякі роки позивач зовсім не мав вихододнів. Він підтверджує, що позивач дійсно станом на 20.08.1997 року і 08.02.2000 року перебував у трудових відносинах з КСП «ім.Леніна», та не звільнявся з КСП «ім.Леніна». Адже заяви на звільнення писали на ім'я бригадира, та він, як бригадир, знав би про звільнення позивача. Також вказував, що позивач з 1980-х років працював у колгоспі, з села нікуди не виїжджав. Дійсно, як вбачається з копії паспорту позивача, він з 1991 року зареєстрований у с. Липецьке Подільського (Котовського) району Одеської області. Як вбачається з довідки виконкому Липецької сільської ради Подільського (Котовського) району Одеської області №2150 від 18.07.2016 року, [PERSON] зареєстрований та проживає у с. Липецьке Подільського (Котовського) району Одеської області. Свідок [PERSON] суду показав, що він разом з позивачем працював з 1990 року у КСП ім. Леніна у тракторній бригаді. У колгоспі бригадиром тракторної бригади був [PERSON] З 1995 року у колгоспі почалися проблеми з роботою, через відсутність солярки роботи для трактористів не було. Тому вони фактично були без роботи, однак з КСП не звільнялись до його реформування. На початку 2000-х років перейшли на роботу в Темп. Іншої роботи позивач не мав і нікуди із села не виїздив. Свідок [PERSON], який є братом позивача, суду показав, що після армії разом з позивачем працювали у колгоспі, а далі в КСП до реформування . Після чого разом перейшли на роботу до ТОВ агрофірми «Темп». Таким чином, враховуючи наявні у справі письмові докази та покази свідків, які є односельчанами позивача та працювали у КСП ім.Леніна с. Липецьке, суд вважає доведеним факт перебування позивача у трудових відносинах з КСП «ім.Леніна» у якості члена цього КСПстаном на 20.08.1997 року і 08.02.2000 року. На підставі рішення 6 сесії ХХІІ скликання Липецької сільської ради народних депутатів від 04 квітня 1997 року №VІ-ХХІІ, КСП ім.Леніна 20 серпня 1997 року було видано Державний акт на право колективної власності на землю площею 5582,5 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно до відповіді управління держгеокадастру у Котовському районі Одеської області №29-1504-0.12-4304/0/2-16 від 28.10.2016 року, [PERSON] в списках членів КСП ім. Леніна на території Липецької сільської ради Котовськогорайону Одеської області, не значиться. Враховуючи, що судом встановлено факт перебування позивача у трудових відносинах з КСП «ім.Леніна» у якості члена цього КСП станом на 20.08.1997 року, тобто на дату видачі Державного акту, а також станом на 08.02.2000 року, тобто на день розпаювання земель КПС ім.Леніна, проте його помилково не було включено до списку, тому суд приходить до висновку, що позивач має право на земельну частку (пай) на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області колишнього КСП «ім.Леніна». Таким чином суд вважає вимогу позивача щодо визнання заним права на земельну частку (пай) обґрунтованою та такою, що підлягає захисту у судовому порядку. Інші вимоги позивача у частині зобов'язання Подільської районної державної адміністрації виділити земельну ділянку в натурі та видати йому документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними, оскільки у суду не має доказів, що відповідач буде у майбутньому ухилятися від виконання рішення суду. Стосовно вимоги позивача про поновлення строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом, то суд прийшов до такого. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною п'ятою статті 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як убачається з досліджених судом матеріалів справи, позивач намагався у позасудовому порядку вирішити даний спір, що потягло за собою несвоєчасне звернення до суду за захистом порушеного права. Крім того, позивач вказував на своє погане матеріальне становище, безробіття та юридичну необізнаність, що унеможливило вчасно звернутися до адвоката за юридичною допомогою. Зазначені причини несвоєчасного звернення позивача до суду за захистом порушеного права, суд вважає поважними, а тому поновлює строк позовної давності.

Outcome: partial