Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовною заявою, яка, з урахуванням уточнення позовних вимог, мотивована тим, що вона з 14 червня 1995 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей. На даний час відносини між подружжям погіршились та вони почали проживати окремо. Проживаючи однією сім"єю вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство. На спільні кошти ними було придбано будівлі та споруди по [ADDRESS], що зареєстровані за відповідачем [PERSON] На даний час між сторонами виникають суперечності щодо користування та поділу спірних приміщень , оскільки відповідач зазначає, що оскільки право власності зареєстровано на його ім"я, тому це майно є його особистою приватною власністю. Позивач зазначає, що спірне майно є їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю, яке підлягає до поділу між подружжям. До початку розглядом справи по суті відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, який мотивований тим, що він, як приватний підприємець, 20.01.2002 року, з метою здійснення підприємницької діяльності, уклав з [PERSON] договір про спільну діяльність. За умовами договору він отримав від [PERSON] грошові кошти для купівлі нежитлової споруди, що розташована в [ADDRESS]. Дане нерухоме майно було ним придбано на виконання умов договору про співпрацю, як приватним підприємцем по біржовому контракту від 23.01.2002 року та на прилюдних торгах, що відбулись 12.08.2003 року. В подальшому ним, як приватним підприємцем було проведено реконструкцію даних споруд під станцію технічного обслуговування, магазин, склад та введено в експлуатацію. У відповідності до акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництва об"єкта в експлуатацію від 24.02.2004 року, станція технічного обслуговування автоцентру "Сигнал" по [ADDRESS] прийнята в експлуатацію, забудовник - ПП [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 18.05.2006 року реконструйовані та перебудовані будівлі та споруди об"єднано в єдиний об"єкт та присвоєно єдиний номер [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на будівлі та споруди від 23.05.2007 року даний об"єкт належить [PERSON] на праві приватної власності. В подальшому адреса спірного майна була змінена на [ADDRESS]. На даний час станція технічного обслуговування є діючим об"єктом та використовується у відповідності до цільового призначення. Відповідач за первісним позовом вважає, що оскільки дане спірне майно було викуплено та реконструйовано для здійснення підприємницької діяльності, на виконання умов договору про співпрацю, укладеного 20.01.2002 року з [PERSON] , тому даний комплекс є особистою власністю особи - підприємця. В ході розгляду справи [PERSON] було збільшено позовні вимоги та він просив визнати житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] спільним майном подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку. При цьому послався, що спірний житловий будинок був придбаний ним та [PERSON] за спільні кошти подружжя, а тому підлягає поділу. [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання права власності на майно, мотивуючи тим, що 20.01.2002 року між ним та ФОП [PERSON] було укладено договір про спільну діяльність. За умовами даного договору він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 300000 доларів США для купівлі нежитлової споруди, що розташована в [ADDRESS]. У відповідності до умов договору [PERSON] по біржовому контракту від 23.01.2001 року було придбано спірне майно, яке в подальшому було реконструйовано під станцію технічного обслуговування. 24.02.2004 року станція технічного обслуговування авто центру "Сигнал" по [ADDRESS], прийнята в експлуатацію, а рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 18.05.2006 року реконструйовані та перебудовані будівлі та споруди об"єднано в єдиний об"єкт та присвоєно єдиний номер - [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право власності на будівлі та споруди, виданого 23.05.2007 року, спірний об"єкт на праві приватної власності належить [PERSON] На даний час [PERSON] не виконано умови договору про спільну діяльність, а саме не повернуто грошові кошти та не визнано за [PERSON] право власності на 50% майна, в зв"язку з чим третя особа з самостійними вимогами набуває право власності на цілий об"єкт. [PERSON] не бажає в добровільному порядку вирішити спір, а тому третя особа з самостійними вимогами на предмет спору вимушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник підтримали свої позовні вимоги, посилаючись на те, що нежитловий комплекс будівель та споруд було придбано [PERSON] в період шлюбу за спільні кошти, так як вони спільно займались підприємницькою діяльністю. Крім того, представник позивача зазначив, що договір про спільну діяльність, укладений між громадянином [PERSON] та [PERSON] є недійсним, оскільки чинним на момент укладення договору законодавством не передбачалось укладення договорів між громадянами та фізичними особами-підприємцями, крім того зазначений договір не був зареєстрований в органах державної податкової інспекції. В зв"язку з викладеним, договір про спільну діяльність не може бути підставою для визнання за [PERSON] права власності на нежитлові будівлі та споруди. Просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину нежитлових будівель та споруд, згідно першого варіанту поділу, що зазначений у висновку судової будівельно-технічної експертизи. Представник відповідача за первісним позовом заперечила щодо позовних вимог [PERSON], посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві та при вирішенні позову [PERSON] поклалася на розсуд суду. Крім того, уточнила позовні вимоги та просила визнати право особистої приватної власності на нежитлові будівлі та споруди, що розташовані по [ADDRESS], а не по [ADDRESS], як зазначалось в позові, оскільки рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради №223 від 29.04.2010 року адреса спірного майна була змінена. Представник третьої особи з самостійними вимогами підтримав позовні вимоги [PERSON], однак в ході розгляду справи подав заяву про залишення позову без розгляду. Представник ПАТ "Укргазбанк" в судові засідання жодного разу не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з з 14.06.1995 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.8) від якого мають двох дітей (а.с. 6,7); 20.01.2002 року між [PERSON] та СПД [PERSON] укладено договір про спільну діяльність. За умовами договору сторони, згідно вимог статті 430 ЦК УРСР, зобов"язуються спільно діяти для досягнення спільної господарської мети, у відповідності до якої Сторона 1 ([PERSON]) надає Стороні 2 ([PERSON]) грошові кошти в сумі 300000 доларів США, для розвитку бізнесу та досягнення спільних цілей у сфері господарської діяльності, а саме для купівлі нежитлової споруди, що розташована в [ADDRESS]. За умовами договору [PERSON] в строк до 20.01.2013 року зобов"язаний повернути [PERSON] отримані від останнього кошти. (а.с.185) Відповідно до біржового контракту купівлі-продажу нерухомості №58 від 23.01.2002 року підприємець [PERSON] придбав, а Хмільницька районна спілка споживчих товариств продав 31/100 частини будинковолодіння по [ADDRESS] (Т1 а.с.175) Згідно реєстраційного посвідчення від 31.01.2002 року за [PERSON] на підставі біржового контракту №58 купівлі-продажу нерухомості на праві власності зареєстровано 31/100 частини будинковолодіння по [ADDRESS] (Т.1 а.с. 176) Згідно акту про проведення прилюдних торгів від 12.08.2003 року, суб"єкт підприємницької діяльності [PERSON] придбав будівлі льоху та вбиральні, які належали Хмільницькій районній спілці споживчих товариств. що розташовані за адресою [ADDRESS] (Т.1 а.с.173). Після реконструкції спірного нерухомого майна, згідно свідоцтва про право власності на будівлі та споруди, виданого виконавчим комітетом Хмільницької міської ради 23.05.2007 року, [PERSON] на праві приватної власності належить об"єкт, що розташований в м. Хмільнику по [ADDRESS] (Т. 1 а.с.170,171,177-180,181) Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 11 березня 2009 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.02.2005 року, фізична особа-підприємець [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 0,2907 га, що розташована по [ADDRESS]. Цільове призначення земельної ділянки - для комерційного використання (Т. 1 а.с.29, 172) 27.07.2007 року між ВАТ АБ "Укргазбанк" та [PERSON] було укладено договір іпотеки. Даний договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, як кредитора за умовами кредитного договору №96-Ф/07 віл 27.07.2007 року, укладеного між ВАТ АБ "Укргазбанк" та ФОП [PERSON] За умовами кредитного договору іпотекодавець зобов"язаний іпотекодержателю не пізніше 25 липня 2014 року повернути кредит у розмірі 130000 доларів США, відповідно до умов погашення кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 11,9% річних. Предметом іпотеки є будівлі та споруди, які знаходяться в м. Хмільнику по [ADDRESS]. (Т. 1 а.с.22-27) Рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 29.04.2010 року "Про впорядкування нумерації поштово-адресного господарства по [ADDRESS]" адресу нежитлового комплексу будівель та споруд, що розташований по [ADDRESS] змінено на адресу [ADDRESS] (Т.2 а.с. 49) Згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 12 червня 2000 року, житловий будинок по [ADDRESS] зареєстрований на праві власності за [PERSON] (Т.2 а.с. 25-30) Суд, заслухавши сторін, дослідивши надані докази прийшов до висновку, що первісний позов [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом"якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно статті 5 Цивільного Кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом"якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов"язків, що виникли з моменту набрання ними чинності. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнствата стягнення аліментів" за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Отже, при вирішенні зазначеного спору підлягають до застосування норми кодексу про шлюб і сім"ю України, які існували на момент набуття спірного майна подружжя. Згідно статті 22 зазначеного Кодексу майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю подружжя. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один із них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. За вимогами статті 24 Кодексу, майно яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбанні під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Отже, в зв"язку з вимогами законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин, особистим майном одного з подружжя могло бути лише майно отримане ним під час перебування у шлюбі, в подарунок або прийняте у спадщину або ж речі індивідуального користування. До вище перерахованого майна, нежитловий комплекс будівель та споруд, набутий [PERSON] під час перебування у шлюбі, за біржовим контрактом та житловий будинок, що належить на підставі свідоцтва про право особистої власності [PERSON], не відноситься, а тому є спільним майном подружжя. Посилання сторін на норми статей 57,59,60,70,71 Сімейного кодексу України безпідставне, оскільки зазначені норми набрали чинності з 1 січня 2004 року, тобто після виникнення спірних правовідносин, а саме після набуття спірного майна у власність. Висновки Верховного суду України на які посилається відповідач за первісним позовом щодо особистого майна фізичної особи - підприємця стосуються правовідносин, які виникли з набранням чинності Сімейного кодексу України. Згідно статті 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, нежитлові будівлі та споруди, що розташовані по [ADDRESS] та житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягають поділу. Підстав для відмови у визнанні права власності на частину нежитлових будівель та споруд за [PERSON], згідно першого варіанту поділу, зазначеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи, суд не вбачає. Згідно статті 88 ЦПК України підлягають розподілу понесені сторонами судові витрати пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial