Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

19 січня 2015 року позивачі [PERSON] та [PERSON] в інтересах малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивують тим, що рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 26 грудня 2013 року малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження було відібрано у матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав останньої для вирішення питання про подальше влаштування дітей в державну установу. Малолітніх дітей було відібрано та поміщено до Сумського обласного будинку дитини. Згідно розпорядження голови Тростянецької районної державної адміністрації від 23 травня 2014 року № 237-ОД вирішено питання про створення прийомної сім'ї на базі родини [PERSON]. З моменту знайомства з дітьми позивачі відразу відчули до них любов. На сьогоднішній день позивачі опікуються ними, як рідними, приділяють велику увагу їх розвитку, стану здоров'я, проводять вільний час родиною, у дітей значно покращився емоційний стан, знизився рівень тривожності. Протягом періоду перебування дітей в сім'ї [PERSON], їх рідна мати [PERSON] лише два рази приїздила разом із своєю бабусею, але діти не йшли на спілкування до матері, а вона в свою чергу не виявляла материнської любові. [PERSON] і [PERSON] є вихованцями дошкільного закладу «Білочка», позивачі постійно відвідують заклад, цікавляться досягненням успіхів дітей, станом їх розвитку, беруть активну участь у житі садочка, підтримують тісний зв'язок з вихователями, службою у справах дітей райдержадміністрації, центром соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді. Позивачі вважають, що створили всі необхідні умови для повноцінного розвитку дітей на відміну від [PERSON] Діти мають необхідний одяг, взуття, особисті речі, отримують повноцінне харчування. Аліменти [PERSON] на утримання дітей не сплачує, іншої матеріальної допомоги також не надає. У зв'язку з невиконанням відповідачкою покладених на неї законодавством обов'язків по відношенню до своїх малолітніх дітей, існує необхідність у позбавленні [PERSON] батьківських прав. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачі звернулись до суду з даним позовом. 26 лютого 2015 року відповідачка [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], органу опіки та піклування Білопільської РДА, треті особи: служби у справах дітей Білопільської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області про повернення дітей. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 26 грудня 2013 року у неї було відібрано малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження. Діти були передані органу опіки та піклування Білопільської РДА для вирішення питання про подальше їх влаштування в державну установу. 30 січня 2014 року діти були поміщені до Сумського обласного будинку дитини. Позивачка приїжджала до дітей, привозила їм подарунки, гралася з ними, цікавилась їх потребами, розвитком та станом їх здоров'я, привозили предмети догляду за дітьми. В травні місяці 2014 року вона приїхала до будинку дитини, але їй повідомили, що дітей передано в сім'ю [PERSON] та [PERSON] Позивачка відразу відшукала адресу прийомних батьків і попросила надати можливість з ними поспілкуватись, але була обмежена у часі. На даний час, позивачка навчається у навчальному закладі, позитивно характеризується за місцем навчання, отримує стипендію. Крім того, були обстежені її умови проживання. Позивачка вважає, що не ухилялась від виконання батьківських обов'язків щодо виховання дітей під час, коли діти вони знаходились в будинку дитини. У зв'язку з викладеними вище обставинами, [PERSON] вважає, що існують всі підстави для повернення дітей, і тому звернулась із зустрічним позовом до суду (а. с. 64-65). 26 лютого 2015 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із додатковою позовною заявою, якою просили стягнути з відповідачки [PERSON] на їх користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 3 820 грн. 43 коп. (а. с. 74). Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 26 лютого 2015 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], органу опіки та піклування Білопільської РДА, треті особи: орган опіки та піклування Ворожбянської міської ради, служба у справах дітей Білопільської РДА, про повернення дітей об'єднано в одне провадження із первісним позовом [PERSON], [PERSON] в інтересах малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] до [PERSON], треті особи: орган опіки та піклування Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області, [PERSON], служба у справах дітей Білопільської РДА про позбавлення батьківських прав та додатковою позовною заявою про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей (а. с. 76). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник [PERSON] за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], оскільки відповідачка не відвідує дітей, не бере участь у їх вихованні та духовному розвитку і взагалі не несе витрат на їх утримання, хоча зобов»язана це робити, оскільки відповідно до рішення суду з неї стягнуто аліменти на утриманні дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Також, враховуючи, що відповідачка взагалі не сплачує аліментів, просили стягнути з відповідачки на їх користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 3 820 грн. 43 коп., покладаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову про повернення дітей заперечували, оскільки вважають, що малолітнім дітям буде краще у прийомній сім»ї, ніж з рідною матір»ю, оскільки остання не усунула підстав, що послугували відібранню дітей у матері. Відповідачка [PERSON] та її представнки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивачів не визнали, просили у задоволенні заявленого первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Пояснили, що [PERSON] не ухилялася від виконання батьківських обов»язків після відібрання у неї дітей після поміщення їх до Сумського обласного будинку дитини, відвідувала їх, проводила з ними час, привозила одяг та іграшки. Після того, як діти були передані у прийомну сім»ю, родина [PERSON] заборонила їй відвідувати дітей, про що вона повідомляла службу у справах дітей Білопільської РДА. На даний час вона навчається на продавця продовольчих та не продовольчих товарів, отримує степендію, зробила ремонт у помешканні та має намір повернути собі дітей. Щодо несплати аліментів показала, що знає про обов»язок сплати аліментів за рішенням суду, однак про відкрття виконавчого провадження їй не відомо. Представник відповідача - органу опіки та піклування Білопільської РДА Головаченко С. О. в судовому засіданні зустрічний позов не визнала, оскільки вважає, що [PERSON] хоча і взяла до уваги надані їй рекомендації для повернення дітей, але на даний час у неї ще немає роботи та стабільного доходу, достатнього для утримання двох малолітніх дітей . Представник служби у справах дітей Білопільської РДА Бутенко А. О. заперечив проти задоволення як первісного позову так і зустрічного. Пояснив, що діти були відібрані у відповідачки за рішенням суду. За цей час [PERSON] відвідувала дітей у дитячому будинку, привозила їм речі та іграшки. У вересні 2014 року остання пішла навчатися до ДНЗ «Білопільського вищого професійного училища», провела ремонт у кімнаті, де проживала із дітьми, утримує домашнє господарство. Вважає, що на даний час не достатньо підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Щодо позовних вимог зустрічного позову, зазначив, що [PERSON] на даний час ще не може в повній мірі забезпечити матеріальні потреби дітей, а тому заперечив проти повернення дітей. Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивачів за первісним позовом підтримала в повному обсязі. Пояснила, що відповідачка не належним чином виконувала свої обов»язки по вихованню та утриманню дітей, не цікавилася їх здоров»ям, інтересами, приїжджала лише декілька разів їх навідати, але ці зустрічі негативно відображалися на поведінці дітей, які були дуже схвильовані. Представник органу опіки та піклування Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області Ващенко О. В. заявлений до [PERSON] позов про позбавлення батьківських прав підтримала, надавши висновок виконавчого комітету про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, щодо повернення дітей, то виконавчий комітет вважає за не доцільне повертати дітей у родину [PERSON] Прокурор прокуратури Білопільського району Сумської області Глущенко Г. О. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення як первісного так і зустрічного позову, оскільки достатніх підстав позбавляти відповідачку батьківських прав не має. Щодо повернення дітей, то [PERSON] потрібно ще докласти зусиль щодо налагодження контакту із дітьми, після навчання знайти роботу та мати постійний дохід. Свідок [PERSON] суду показала, що працює спеціалістом служби у справах дітей Тростянецької РДА. Так, до неї звернулася позивачка [PERSON] з приводу того, щоб свідок була присутня при відвідуванні [PERSON] своїх дітей. Дана зустріч спочатку проводилася у приміщенні служби у справах дітей Тростянецької РДА, а в подальшому у міському парку. Зазначає, що діти відреагували на зустріч із біологічною матір»ю та прабабусею істерикою. В подальшому діти були заспокоєні позивачкою [PERSON] Свідок [PERSON], яка працює психологом служби у справах дітей Білопільської РДА надала пояснення з приводу заявленого клопотання представника позивачів щодо доцільності допиту в судовому засіданні малолітньої [PERSON], [INFO]. Свідок повідомила, що з психологічної точки зору дитина не досягла того віку та рівня розвитку, коли може висловлювати власну думку. У 5 років в дитини лише починає формуватися самосвідомість, тому вона ще не має чітких та стійких уявлень у житті. Ці уявлення наданий час базуються лише на тій дійсності, в якій дитина знаходиться та значний вплив на їх формування здійснює оточення дитини. У цьому віці дитина не може адекватно оцінити ситуацію. Судове засідання може викликати в дитини певні емоційні переживання, тому аби цього не допустити, заслуховувати думку дитини недоцільно. Заслухавши позивачку [PERSON], представника позивача [PERSON] - [PERSON], відповідачку [PERSON], представника відповідача [PERSON], прокурора Глущенко Г. О., представника органу опіки та піклування Ворожбянської міської ради Ващенко О. В., представника служби у справах дітей Білопільської РДА Бутенка А. О., представника органу опіки та піклування Білопільської РДА Головаченко С. О., [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. На підставі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування покладений на сторони у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER] та [NUMBER] відповідно. Відомості щодо батька у свідоцтві про народження дітей записано зі слів матері (а. с. 7, 9). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 26 грудня 2013 року вирішено відібрати дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження від їх матері [PERSON], [INFO] року народження без позбавлення її батьківських прав та передати малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження, органу опіки та піклування Білопільської районної державної адміністрації для вирішення питання про подальше влаштування дітей в державну установу, а також стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а. с. 10-12). Згідно розпорядження голови Тростянецької районної державної адміністрації від 23 травня 2014 року № 237-ОД вирішено питання про створення прийомної сім'ї на базі родини [PERSON], на яких покладено персональну відповідальність за життя, здоров'я, фізичний та психічний розвиток прийомних дітей (а. с. 13). У відповідності до ухвали Білопільського районного суду Сумської області від 22 липня 2014 року замінено сторону виконавчого провадження у цивiльній справі за позовом органу опіки і піклування Білопільської районної державної адміністрації в інтересах дітей: [PERSON], [PERSON], 3-тя особа - орган опіки і піклування Ворожбянської міської ради до [PERSON] про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, вказавши стягувачами - [PERSON] та [PERSON] (а. с. 14). Зі змісту характеристик на прийомних батьків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] виховуються у сім'ї опікуна [PERSON] та [PERSON], які ставляться відповідально до виховання прийомних дітей. Відносини у родині дружні, довірливі, доброзичливі. Відвідування дітьми ДНЗ «Білочка» систематичне, діти привітні, товариські, завжди гарно вдягнені, зачесані. Прийомна сім'я забезпечує дітей всім необхідним для їх життєдіяльності, навчання та розвитку. Прийомні батьки приймають активну участь в житті дошкільного закладу «Білочка». Діти за час перебування в прийомній сім'ї розкрилися, стали емоційними та більш контактними в спілкуванні з дорослими та однолітками (а. с. 15, 16). Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов проживання прийомної сім'ї від 25 серпня 2014 року та від 20 жовтня 2014 року, [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] та виховують дітей, позбавлених батьківського піклування [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Всього за вказаною вище адресою зареєстровано 4 особи, а проживає 6 осіб, з яких: подружжя [PERSON], їх рідний син [PERSON], прийомні діти та бабуся [PERSON] Загальна площа будинку становить 60 кв.м, кількість кімнат - 4, будинок газифікований та електрифікований, є водопровід, санвузол. Подвір'я велике, чисте, у кімнатах будинку світло, чисто, прибрано та затишно. Для дітей є окрема кімната з ліжками, столом, шафою для зберігання особистих речей, іграшками, літературою. Дітям придбали багато нового одягу, систематично купують нові іграшки, книжечки. В оселі сучасний ремонт, є вся необхідна побутова техніка, меблі. Також у наявності запас продуктів. Борги за оплату комунальних послуг родина не має. Також у [PERSON] є земельна ділянка, площею 0,06 га та легковий автомобіль. [PERSON] працює вчителем в Тростянецькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 1, а [PERSON] має стабільний заробіток за рахунок виконання ремонтних робіт на замовлення. Бабуся, яка проживає разом - пенсіонерка. Середньомісячний дохід родини становить близько 5 000 грн., соціальну допомогу на дітей вони витрачають за призначенням. З час функціонування прийомної сім'ї діти повністю адаптувались та мають теплі взаємовідносини з прийомними батьками та іншими членами родини. Прийомних батьків називають татом і мамою. В літній період родина багато часу проводить на природі, біля річки, відвідують розважальні заходи, діти товаришують з дітьми рідної сестри [PERSON], проводять багато часу разом, граються. Комісія отримала точні відповіді під час спілкування з подружжям, яке характеризується позитивно за місцем проживання, створили всі належні умови для повноцінного розвитку та виховання дітей (а. с. 17). Зокрема, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання прийомної сім'ї [PERSON] та [PERSON] від 20 жовтня 2014 року, що проживають за адресою: [ADDRESS] проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання прийомної сім'ї [PERSON], у якій виховуються діти, позбавлені батьківського піклування [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження. З початку навчального року дітей влаштували до дошкільного навчального закладу «Білочка». Прийомна мати є членом батьківського комітету, прийомний батько активно допомагає в ремонтних роботах садочку, вони тісно співпрацюють з вихователями та адміністрацією закладу. За час функціонування прийомної сім'ї діти повністю адаптувались в родині та мають теплі взаємовідносини з прийомними батьками та іншими членами родини. Діти негативно налаштовані на спілкування з біологічною матір'ю та бабусею. Під час таких зустрічей з дітьми траплялись істерики, проте прийомні батьки підтримують зв'язок з родичами дітей, ведуть телефонні розмови та не забороняють зустрічатись з дітьми. На даний час у родині створені всі необхідні умови для повноцінного розвитку та виховання дітей (а. с. 18). З довідки, виданої старшим державним виконавцем ВДВС Тростянецького РУЮ від 19 січня 2015 року вбачається, що у відділі ДВС Тростянецького РУЮ виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] не значиться, відомості про сплату аліментів вищевказаною особою відділ не володіє (а. с. 19, 41). Згідно довідки про доходи, [PERSON] навчається у ДНЗ «Білопільське вище професійне училище» і має дохід у виді стипендії (а. с. 42, 69). Крім [PERSON] у будинку [ADDRESS] разом з нею проживають [PERSON] та [PERSON], які мають дохід у виді пенсії (а. с. 43-44). З акту обстеження сім'ї, яка опинилася в складних життєвих обставинах від 03 лютого 2015 року вбачається, що комісія обстежила житлово-побутові умови сім'ї [PERSON], яка проживає в квартирі бабусі [PERSON] за адресою : [ADDRESS]. Діти перебувають на вихованні у прийомній сім'ї, за період відібрання дітей, у дитячий кімнаті проведено капітальний ремонт, створені умови для проживання, відпочинку дітей, взаємовідносини між членами сім'ї періодично напружені, [PERSON] інколи вчиняє сварки з мешканцями прилеглих будинків. Комісія рекомендує продовжити термін перебування дітей у прийомній родині до моменту завершення навчання та працевлаштування [PERSON] (а. с. 47). Зі змісту характеристики на ученицю ДНЗ «Білопільське вище професійне училище» [PERSON] вбачається, що остання навчається у закладі за професією «Продавець продовольчих і непродовольчих товарів». За період навчання в училищі [PERSON] показала себе з позитивної сторони, добросовісно виконує всі доручення майстра та викладачів, користується повагою серед своїх товаришів, приймає активну участь у суспільно-корисному житті училища, шкідливих звичок не має (а. с. 68). У відповідності до характеристики, виданої депутатом Ворожбянської міської ради на [PERSON], остання за час проживання за адресою: [ADDRESS] зарекомендувала себе з негативної сторони, проживає у квартирі, яка належить її родичам, інколи зловживає спиртними напоями, схильна до правопорушень. [PERSON] авторитетом серед виборчого округу не користується, конфліктує з сусідами, має неприязні стосунки з членами сім'ї, постійно вчиняє сімейні сварки (а. с. 70). З листа Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини вбачається, що адміністрація інформує, що неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження, перебували у будинку дитини з 18 лютого 2014 року по 23 травня 2014 року. Протягом періоду перебування вищезазначених дітей у закладі, їх мати [PERSON] регулярно телефонувала, цікавилась проблемами, розвитком, станом здоров'я дітей і щотижня приїздила до будинку дитини та привозила гостинці, предмети догляду за дітьми. На підставі розпорядження голови Тростянецької районної державної адміністрації від 23 травня 2014 року за № 237-ОД, діти вибули 23 травня 2014 року на подальше виховання до прийомної сім'ї (а. с. 71). Згідно інформаційного листа, адміністрація КЗ «Тростянецька центральна районна лікарня» інформує про стан здоров'я дітей: [PERSON], та [PERSON], що виховуються у прийомній сім'ї [PERSON]. Дитина: [PERSON], [INFO] року народження, взятий на облік у дитячій консультації Тростянецької ЦРЛ з 29 травня 2014 року, дитина перебуває на диспансерному обліку у лікаря-фтизіатра з діагнозом «тубконтакт», отримував хіміопрофілактику, дитина потребує подальшого диспансерного спостереження фтизіатра. Дитина: [PERSON], [INFO] року народження також взята на облік у дитячій консультації Тростянецької ЦРЛ з 29 травня 2014 року. Дівчинка оглянута лікарями-спеціалістами, де було виявлено ряд захворювань. Діана потребує подальшого диспансерного нагляду фтизіатра ( з приводу тубконтакту) та лікаря-психіатра з приводу затримки психомовного розвитку, що також підтверджується випискою-епікризом з історії хвороби дитини (а. с. 77, 96). У відповідності до висновку органу опіки та піклування Ворожбянської міської ради, виконавчий комітет беручи до уваги те, що [PERSON] спільно з дітьми не проживає, не приймає участі у їх вихованні, матеріально не забезпечує, вживає алкогольні напої, створює у родині напружену психологічну атмосферу, за місцем проживання характеризується негативно, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO] року народження та [PERSON] [INFO] (а. с. 78). У відповідності до висновку органу опіки та піклування Ворожбянської міської ради, виконавчий комітет беручи до уваги те, що [PERSON] спільно з дітьми не проживає, не приймає участі у їх вихованні, матеріально не забезпечує, вживає алкогольні напої, створює у родині напружену психологічну атмосферу, за місцем проживання характеризується негативно, вважає за не доцільне повернення дітей [PERSON], [INFO] року народження та [PERSON] [INFO] (а. с. 141). Із листа адміністрації Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини до служби у справах дітей Білопільської РДА від 19 лютого 2015 року вбачається, що 18 березня 2014 року ними направлено до відділу ДВС Білопільського РУЮ заяву про прийняття на виконання виконавчого листа про стягнення аліментів із [PERSON] ( справа № 2/573/580/13) ( а.с. 142). Із листа заступника начальника ВДВС Білопільського РУЮ від 20 лютого 2015 року [PERSON], [PERSON] повідомлено, що 21 березня 2014 року державним виконавцем було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», так як виконавчий лис не відповідав вимогам ст. 18 даного Закону. Цього ж дня постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження разом із виконавчим листом було направлено назад до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини. Станом на 20 лютого 2015 року до відділу даний виконавчий лист повторно на виконання не надходив ( а. с. 144). Долучені представником позивача фотографії, на яких, на думку представника зафіксовано побачення відповідачки з дітьми та емоційний стан дітей під час даного побачення, суд до уваги не бере, оскільки із даних фотознімків взагалі не можливо зробити висновок щодо психологічної атмосфери даної зустрічі. Крім того, сторонами не заперечується, що даний фотознімок зроблено на самому початку побачення, в подальшому ж діти заспокоїлися та пішли на контакт із відповідачкою. Щодо фотознімків дітей із прийомними батьками, то в судовому засіданні сторонами не заперечується той факт, що у дітей із прийомними батьками склалися доброзичливі відносини ( а.с. 127-128, 126). Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON], [PERSON] в інтересах малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] до [PERSON], треті особи: орган опіки та піклування Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області, [PERSON], служба у справах дітей Білопільської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Преамбула Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, визначає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. За приписами ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. У відповідності з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. За змістом ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. На підставі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. З огляду на положення ч. ч. 1, 3 ст. 12 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до ст. 8 вказаної Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У преамбулі Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України. Статтею 2 названого Закону передбачено, що рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом. Відповідно до ст. 17 вищеназваного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з ч. 5 ст. 19 цього Закону міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду. Відповідно до постанови КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Даною постановою затверджене «Типове положення про комісію з питань захисту прав дитини». Згідно ч. 2 ст. 4 , ст. 9 даного Положення, комісія з питань захисту прав дитини, відповідно до покладених на неї завдань, розглядає питання, у тому числі спірні, які потребують колегіального вирішення, зокрема позбавлення та поновлення батьківських прав та приймає рішення в межах своєї компетенції і організовує їх виконання. Європейський суд з прав людини у справі "Савіни проти України" (рішення від 18 грудня 2008 року, яке є остаточним) постановив, що мало місце порушення статті 8 Конвенції. У вищевказаній справі було встановлено, що за рішенням суду першої інстанції, з яким погодились суди апеляційної та касаційної інстанції, було відібрано трьох неповнолітніх дітей без позбавлення заявників батьківських прав (ст. 170 СК України). У рішенні йдеться про те, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у п. 2 ст. 8 Конвенції, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". Проте, для визначення чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві" необхідно оцінювати в контексті всієї справи загалом, чи були мотиви, наведені на виправдання втручання доречними і достатніми для цілей п. 2 ст. 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає ст. 8 Конвенції (п. 48 Рішення). У названому рішенні, зокрема, констатується, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних заходів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї. У відповідності до абз. 1, 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3 зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У п. 18 названої Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що відповідно до статті 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З огляду на положення ч. ч. 4 - 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вищевказаний висновок органу опіки і піклування Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області, яким визнано за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітніх дітей, не містить мотивів відносно того, яким чином втручання в сімейне життя малолітніх дітей, буде відповідати їх інтересам та інтересам дітей, чи позитивно вплине на дітей розлучення з матір'ю та відсутність з її боку піклування про них в майбутньому. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 26 грудня 2013 року вирішено відібрати дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження від їх матері [PERSON], [INFO] року народження без позбавлення її батьківських прав та передати малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження, органу опіки та піклування Білопільської районної державної адміністрації для вирішення питання про подальше влаштування дітей в державну установу, а також стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Таким чином, приймаючи вищезазначене рішення, суд вважав, що вина відповідачки [PERSON] в ухиленні від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження, знайшла свої підтвердження при розгляді судом справи про відібрання дітей. На протязі року після відібрання дітей, в житті [PERSON] відбулися позитивні зміни : вона вступила до Білопільського професійного училища та навчається на продавця продовольчих та непродовольчих товарів, отримує стипендію, допомагає родині вести підсобне господарство, провела ремонт у дитячій кімнаті. Крім того, після поміщення дітей до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини у січні 2014 року, [PERSON] не втратила зв»язок із малолітніми дітьми, відвідувала їх , привозила речі та іграшки, що на думку суду свідчить про те, що [PERSON] докладала зусиль щодо можливості спілкування із дітьми. Таким чином, враховуючи характер поведінки відповідачки, її молодий вік, невичерпані можливості з боку держави по допомозі відповідачці у вихованні своїх дітей, а також те, що [PERSON] запевнила суд, що покращить своє ставлення до виховання, розвитку дітей, їх періодичне відвідування, прикладе зусиль для пошуку роботи та забезпечення дітей, суд вважає, що на даний час можливо, як виняток, відмовити у задоволенні позову саме з цих підстав, що також буде відповідати і положенням ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, щодо можливості втручання у приватне і сімейне життя відповідачки, яке є необхідним у демократичному суспільстві. Що стосується позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, суд приходить до наступних висновків. Згідно частини 1 статті 196 Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Роз'яснюючи цю норму Верховний Суд України у п. 22 постанови Пленуму "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказав, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. У той же час, згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежуються лише сумою несплачених аліментів за той місяць (окремі місяці), в якому не проводилось стягнення аліментів. Частиною першою стаття 360-7 ЦПК України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, із правового висновку Верховного Суду України у цивільній справі № 6-81 цс 13 від 11.09.2013 року випливає, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. З розрахунку, наданого позивачами вбачається, що пеня за несвоєчасну сплату аліментів: за серпень 2014 року з розрахунку 1 032 грн. (прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років х 30 %=309,6 грн. х 2 дітей=619,2 грн. х 179 дн.= 1 108,36 грн.; за вересень 2014 року - 922,6 грн.; за жовтень 2014 року - 730,65 грн.; за листопад 2014 року - 544,89 грн.; за грудень 2014 року - 352,94 грн.; за січень 2015 року - 160,99 грн. Загальна сума пені, надана за розрахунками позивачів, складає 3 820 грн. 43 коп. (а. с. 75). Між тим, порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначеною нормою передбачено, що розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не проводилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник у цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Отже, саме державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувану і боржнику. Всупереч вищезазначених норм, позивачами до суду не було надано відповідного розрахунку державного виконавця Білопільського РУЮ щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів у відповідачки [PERSON] виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць ( серпень 2014 року - січень 2015 року) окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] у період часу вказаний позивачами із серпня 2014 року по січень 2015 року офіційно не попереджалась державним виконавцем про наявність у неї заборгованості по аліментах. Доказів того, що пропозицію-попередження було отримано відповідачкою також суду не надано. Крім того, позивачкою [PERSON] не заперечувався той факт, що вона звернулася до відділу ДВС Білопільського РУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення аліментів із [PERSON] лише під час провадження справи у Білопільському районному суді у березні 2015 року, хоча знала про заміну сторони виконавчого провадження ще у липні 2014 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 59 ч.2 ЦПК України, обставини по справі, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачами не надано суду належних доказів про те, що за період часу ( серпень 2014 року - січень 2015 року) відповідачкою не сплачувалися пеня за несвоєчасну сплату аліментів саме у розмірі 3 820, 43 грн., оскільки відсутня відповідна сума заборгованості, з якої може бути стягнута неустойка (пеня). Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів в цій частині задоволенню не підлягають у зв'язку з недоведеністю ними розміру пені, яка підлягає стягненню з [PERSON] на їх користь. Разом з тим, суд зазначає, що в разі наявності заборгованості по аліментах, що підтверджується довідкою державного виконавця, і відповідного розрахунку пені, особа має право подати позов про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки ( пені), що в свою чергу не позбавляє позивачів звернутися до суду із відповідною заявою при наявності відповідних обставин. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], органу опіки та піклування Білопільської РДА про повернення дітей, суд приходить до наступного висновку . Так, в судовому засіданні встановлено, що з тих пір, як діти у позивачки були відібрані і влаштовані під опіку у державний дитячий заклад, а потім у прийомну сім»ю, вона змінила свою поведінку, усвідомила, що це сталося з її вини, а тому налагоджує контакт із дітьми, здобуває професію та докладає всіх зусиль для повернення дітей в сім'ю. Позивачка не стала байдужою до долі своїх дітей, які знаходилися у дитячому закладі, відвідувала, грала з ними, надавала посильну матеріальну допомогу. Разом з тим, суд вважає, що на сьогоднішній день вона ще не зможе належно утримувати і виховувати своїх дітей самостійно, без сторонньої допомоги, у тому числі і матеріальної, у зв'язку з чим представники як служби у справах дітей Білопільської РДА, так і органу опіки та піклування Білопільської РДА вимоги відповідачки про повернення дітей не підтримали. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку, що на теперішній час причини, які перешкоджали належному вихованню позивачкою її малолітніх дітей не відпали, а тому вимоги [PERSON] щодо повернення їй дітей є передчасними, а отже, задоволенню не підлягають . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed