Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

01 червня 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , за участі третіх осіб: Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, в якому просить суд зобов`язати [PERSON] за власний рахунок знести самочинну надбудову другого поверху нежитлового приміщення гаражу літ. "Ж", загальною площею 23,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 02 червня 2017 року було відкрито провадження у справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що вона є власницею квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 09.08.2006 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, її сусід [PERSON] надбудував без відповідних дозволів та погоджень із державними органами другий поверх із улаштуванням віконних прорізів на другому поверсі. У зв`язку із зведенням другого поверху було загороджено балкон квартири позивачки, порушено освітлення житлової кімнати, з`явилося замокання фундаменту та поява плісняви через затікання атмосферних опадів. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. 23 січня 2019 року представником відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності та, в порядку ст. 178 ЦПК України, було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, та посилається на порушення позивачем строку позовної давності, у межах якого вона могла звернутися за захистом свого порушеного права. Відповідач стверджує, що реконструкцію гаражу по [ADDRESS] ним було завершено у 2006 році, а позивач, постійно перебуваючи у належній їй квартирі [ADDRESS] , була обізнана щодо строків здійсненої ним реконструкції. Крім того, відповідач вказує, що позивачем не було надано жодного належного доказу, який би свідчив про порушення її прав внаслідок здійснення відповідачем реконструкції будівлі гаражу по [ADDRESS] та не було зазначено яким саме чином порушуються її права. Відповідач стверджує, що будівля гаражу є окремо розташованою та належить відповідачу на праві приватної власності. При реконструкції було здійснено надбудову мансардного другого поверху без змін геометричних розмірів фундаменту. Відповідач зазначає, що до нього не було застосовано жодних заходів адміністративної відповідальності за реконструкцію раніше існуючого гаражу по [ADDRESS] . Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялися заздалегідь належним чином, про причини неявки не повідомляли, з заявами та клопотаннями до суду не зверталися. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, прийнявши їх до уваги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами, належну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Із аналізу змісту вищевказаних норм випливає, що обов`язковою умовою звернення особи до цивільного суду є наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права та законного інтересу. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі звернення особи до цивільного суду, особа має довести відповідно до вимог статті 81 ЦПК України, що право або законний інтерес, за захистом якого звернулася ця особа, порушується, не визнається або оспорюється. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач обґрунтовуючи своє право на звернення до суду із даним позовом посилається на ч. 1 ст. 376 ЦПК України, відповідно до якої [PERSON] надбудував без відповідних дозволів та погоджень із державними органами другий поверх із улаштуванням віконних прорізів на другому поверсі. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За змістом частин 4 та 7 ст. 376 цього Кодексу залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат. Однак, ч. 7 ст. 376 ЦПК України містить вичерпний перелік осіб, що мають право звернутись до суду із позовом про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво із істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову. До такого переліку належать органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України). Таким чином, правом на звернення з позовом про знесення спірної самочинної прибудови наділені: органи державної влади і органи місцевого самоврядування; у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права, а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. За змістом ст. 376 цього Кодексу вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Отже, єдиною підставою для знесення самочинно побудованих будівель є доведеність факту порушення прав позивача самочинною забудовою та встановлення факту наявності самочинного будівництва. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.08.2006 року за індексним №11496532, виданого комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості", [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 09.08.2006 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, одноповерхове нежитлове приміщення гаражу під літ. "Ж", загальною площею 23,5 кв.м., було передано у власність [PERSON] на підставі розпорядження Жовтневої районної адміністрації Одеської міської ради від 12.10.2001 року за №1045. Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що нежитлове приміщення гаражу під літ. "Ж", загальною площею 23,5 кв.м., належить [PERSON] на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2004 року. Листом управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 03.05.2017 року №01-10/116-ЗГ було повідомлено, що під час виїзду посадової особи управління будівельні роботи на даному об`єкті не виконувалися, об`єкт експлуатувався. Також встановлено, що на вказаному об`єкті виконані будівельні роботи з надбудови другого поверху та влаштування віконних прорізів на другому поверсі в бік внутрішньодворового простору, а також виконані роботи із заміни в`їздних дверей на дверний блок з вікном. Власник приміщення відсутній. Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради повідомлено, що департаментом в межах повноважень було розглянуто звернення позивачки щодо дотримання вимог містобудівного законодавства за адресою: [ADDRESS] . Представниками департаменту здійснено виїзд за вказаною адресою, під час якого провести позапланову перевірку не виявилося можливим у зв`язку з відсутністю власника, оскільки державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування та їх представників, які будують або збудували об`єкти будівництва. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно пункту 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченою законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позивач обґрунтовуючи звернення до суду із позовом у даній справі посилався на те, що внаслідок здійсненої відповідачем незаконної реконструкції гаражу у належній їй квартирі було загороджено балкон, порушено освітлення житлової кімнати, з`явилося замокання фундаменту та поява плісняви через затікання атмосферних опадів. Суд зауважує, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дії відповідача, а саме проведення будівельних робіт по реконструкції гаражного приміщення, призводять до погіршення її житлових умов та конструкції будівлі, в якій знаходиться квартира позивача, або до його аварійного стану. Не надано доказів порушення протипожежних норм у зв`язку з облаштуванням мансардного поверху гаражного приміщення, як не надано доказів щодо порушення норм інсоляції належної позивачці квартири тощо. Отже, позивач не довів як саме дії відповідача із здійснення будівельних робіт по реконструкції гаражного приміщення літ. "Ж" по [ADDRESS] порушують права, свободи чи інтереси позивача, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на звернення до суду із даним позовом про усунення наслідків незаконної реконструкції. Пунктом 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. В розумінні п. 26 даної постанови, за самочинне будівництво особу може бути притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності. В той же час, інформації щодо вчинення по відношенню до відповідача заходів реагування органами державної влади або її притягнення до відповідальності з приводу самочинного будівництва матеріали справи не містять. Вiдповiдно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослiдженнi наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність i взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позову до відповідача про усунення наслідків незаконної реконструкції Під час вирішення питання про стягнення судових витрат суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у позові, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed