Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], ВГІРФО Дарницького району м. Києва про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона на праві власності володіє житловим будинком [ADDRESS] в м. Києві на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння від 27 березня 1991 року, виданого на підставі рішення виконкому Харківської районної ради народних депутатів № 119 від 11 березня 1991 року. З 19 серпня 2004 року року в даному будинку за її згодою зареєстрований відповідач в якості знайомого та його мати - [PERSON] Проте, з часу своєї реєстрації вони в будинку не проживають, окільки паспортна реєстрація їм потрібна була для оформлення документів тощо. До будинку вони не заселялися, проживають в іншому місці, де саме - їй не відомо, їх речей в будинку немає; спірним житлом не цікавляться, житлово-комунальні послуги не сплачують, з часу реєстрації - на протязі більше десяти років жодного разу не з"являлися, при цьому не вжили заходів для зняття з реєстраційного обліку, внаслідок чого вона вимушена сплачувати за них, як зареєстрованих осіб, житлово-комунальні послуги, що впливає на її бюджет. Відтак, вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням. В даній квартирі постійно проживає тільки вона з донькою, які самостійно несуть обов"язок по сплаті житлово-комунальних послуг, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у цілому з тих же підстав, просила їх задовольнити: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] в м. Києві. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. Надіслав на адресу суду письмові заперечення проти позову (а.с.46-49). За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Треті особи без самостійних вимог: [PERSON], ВГІРФО Дарницького району м. Києва в судове засідання не з"явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення; ВГІРФО Дарницького району м. Києва звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності третьої особи, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач на праві власності володіє житловим будинком [ADDRESS] в м. Києві на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння від 27 березня 1991 року, виданого на підставі рішення виконкому Харківської районної ради народних депутатів № 119 від 11 березня 1991 року (а.с.11). Згідно довідки форми № 3 у вказаному будинку зареєстровані: позивач, її дочка - [PERSON], відповідач [PERSON] та його мати - [PERSON], як знайомі власника будинку (а.с.5). З 19 серпня 2004 року року в даному будинку за згодою позивачки зареєстрований відповідач в якості знайомого та його мати - [PERSON] Проте, з часу своєї реєстрації вони в будинку не проживають, окільки паспортна реєстрація їм потрібна була для оформлення документів тощо. До будинку вони не заселялися, проживають в іншому місці, де саме - позивачу не відомо, їх речей в будинку немає; спірним житлом не цікавляться, житлово-комунальні послуги не сплачують, з часу реєстрації - на протязі більше десяти років жодного разу не з"являлися, при цьому не вжили заходів для зняття з реєстраційного обліку, внаслідок чого позивачка вимушена сплачувати за них, як зареєстрованих осіб, житлово-комунальні послуги, що впливає на її бюджет. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2015 року провадження по справі в частині вимог до [PERSON] закрито з післав смерті останньої. Факт непроживання відповідача у спірному будинку підтверджується актами ЖЕД-209 Дарницького району м. Києва, складеними комісією від 01 листопада 2014 року , 10 листопада 2014 року, 18 листопада 2014 року (а.с23, 24, 25), в яких засвідчено ті факти, що відповідач не проживає у [ADDRESS] /Бортничі/ в м. Києві, відсутність його особистих речей; спального місця та інших ознак, які вказують на фактичне його місце проживання за вказаною адресою, не встановлено. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, [PERSON] понад встановлений законом термін без поважних причин не проживає в спірному будинку, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не звертався, обов"язки по сплаті комунальних послуг не несе, відтак, останній втратив право користуватися цим житлом. Поважні причини відсутності відповідача в спірній квартирі понад встановлені строки судом не встановлено. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивача про те, що відповідач з власної ініціативи залишив місце проживання в спірному будинку; вона та члени її родини не чинили та не чинять перешкоди відповідачу у користуванні (проживанні) спірним житлом: замки у вхідних дверях не замінювали, не застосовували будь-яких фізичних перешкод. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема, на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням та ін.). Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. На підставі вищевикладеного, ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved