Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

10.01.2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої вимоги з підстав, наведених в позовній заяві. Просила суд її позов задоволити. Визнати недостовірною та такою, що порочить її честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену [PERSON] на громадських слуханнях на території церкви Успіння Пресвятої Богородиці у смт.Битків Надвірнянського району Івано-Франківської області, а саме слова: «Вона повісила свого сина». Зобов`язати відповідача - [PERSON] протягом трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду по справі спростувати інформацію: «Вона повісила свого сина» у такий же спосіб, у який вона була поширена (на громадських слуханнях або зборах жителів смт.Битків на території церкви Успіння Пресвятої Богородиці у смт.Битків Надвірнянського району Івано-Франківської області), шляхом оголошення, що розповсюджена ним інформація: «Вона повісила свого сина» є недостовірною і такою, що порочить її честь, гідність і ділову репутацію з посиланням на номер цивільної справи, дату проголошення судового рішення, і суд, що виніс таке рішення. А також стягнути з відповідача [PERSON] на її користь моральну шкоду в сумі 10000 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та заперечив щодо їх задоволення. Суду пояснив, що в нього з позивачем по справі стосунки не дуже приязні, оскільки остання раніше у громадському транспорті в присутності людей заявляла що його треба втопити, а старшу касирку церкви - [PERSON] - повісити, а також говорила, що він взяв гроші, щоб вигнати Битківського священника з парафії і поставити іншого. Вказує, що 08.10.2017 року збори щодо обговорення ситуації, що склалася навколо особи священника та його подальшої діяльності, а також вирішення інших церковних питань не скликалися, тобто проводились неофіційно. На даних зборах, він виступав як голова селищної ради. Не заперечує ту обставину, що в своєму виступі, на вищенаведені слова [PERSON] акцентував: "Ви ходите по селі та розказуєте, що мене треба втопити, а касира [PERSON] повісити, бо ви вішати вмієте, маєте досвід". Однак стверджує, що після свого виступу в натовпі жителів села, він стояв з своєю людиною, і тільки з нею вони перемовлялися (розмовляли). Вважає, що з своєю людиною може говорити що хоче. Нічого голосно він не викрикував та не заявляв. Що говорив знає, однак нікого не просив передавати розмову, ні по телефону, ні при особистій зустрічі. Заявляє, що жодної недостовірної та такої що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформації на громадських слуханнях як житель села 08.10.2017 року не висловлював. Оскільки честь, гідність та ділову репутацію позивача він не принижував, немає підстав і для задоволення вимог позивача про стягнення 10000 грн. моральної шкоди. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення позивача його представника, відповідача та його представника, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку що вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст.81 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] народилася та проживає у смт. Битків Надвірнянського району Івано-Франківської області. Відповідач - [PERSON] є її односельчанином. Крім того, він обіймає посаду голови Битківської селищної ради. У позивача з відповідачем існують неприязні відносини. З`ясовано також, що 08.10.2017 року після недільної літургії (Служби Божої) біля 12-тої години на церковному подвір`ї відбулося громадське слухання (збори жителів смт.Битків) з приводу подальшого перебування на парафії смт.Битків священника - отця [PERSON] . Як вбачається з пояснень позивача, які не заперечуються та не спростовані відповідачем, крім жителів смт.Битків на зборах були представники церковної влади, зокрема: декан Надвірнянського району [PERSON] та представники Коломийського Владики УГКЦ, а також представники Надвірнянської районної ради ([PERSON]) та представники політичних партій. На даних зборах був присутній і відповідач - [PERSON] , як житель смт.Битків та мав слово для виступу, як голова Битківської селищної ради. Після нього в захист священника виступив [PERSON] , як представник районної ради та місцевий житель а також представник Всеукраїнського об`єднання «Свобода» - [PERSON] В захист священника виступили і діти від дитячого гуртка «Первоцвіт». В подальшому в захист священника виступила позивач, як представник церковного хору, після чого пішла додому. Судом також перевірено, що на наступний день позивач, зустрівши жительку села [PERSON] дізналася про те, що під час її виступу [PERSON] , який у той час стояв у натовпі людей, сказав на її адресу такі слова: «Вона ще виступає та вона повісила свого сина», що викликало обурення у людей, які почули дане висловлювання. Цю інформацію повідомила [PERSON] - [PERSON] , а потім підтвердили і інші жителі смт.Битків, які стояли неподалік [PERSON] В зв`язку з наведеними подіями позивач почала детально з`ясовувати обставини такого вчинку [PERSON] , зокрема звернулася з письмовою заявою в Надвірнянський ВП про вжиття заходів до [PERSON] щодо притягнення його до відповідальності за таку поведінку. Наведені обставини підтвердили в судовому засіданні свідки - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Зокрема свідок [PERSON] суду повідомила, що 08.10.2017 року біля церкви були збори жителів смт.Битків по вирішенні питання відносно їхнього священника, оскільки в селі був конфлікт на релігійному грунті. Одна частина жителів села була за отця [PERSON] , інша - проти нього. Вказує, що вона стояла попереду [PERSON] , відповідача по справі. Коли почала виступати позивач [PERSON] та говорити про достоїнства священника - отця [PERSON] , [PERSON] промовив такі слова: «Вона повісила свого сина і хоче вішати чужих людей». Стверджує, що крім неї цю фразу чуло багато людей, близько 200 чоловік, які були присутні, однак свідчити бояться. Зазначає, що її особисто ці слова дуже вразили, але вона вирішила не розповідати про те, що почула від [PERSON] нікому. Однак пізніше довідалась, що позивачу [PERSON] розповіла про це [PERSON] . В подальшому по даному факту її також опитували працівники поліції, які проводили перевірку, згідно заяви [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона також була присутня на даних зборах, але пішла трохи швидше, бо поспішала на автобус. Проходячи повз сільське кладовище, вона побачила декілька жінок які розмовляли між собою. Зокрема обговорювали вислів голови селищної ради - [PERSON] , який у натовпі сказав про [PERSON] , що вона повісила свого сина. Вдома про те, що почула на цвинтарі, вона розповіла [PERSON] , а остання вже повідомила [PERSON] Через деякий час її викликали в сільську раду, де вона написала пояснення з даного приводу працівнику поліції. [PERSON] , допитана судом як свідок, також ствердила, що 08.10.2017 року була в церкві. Після служби божої священник сказав вийти на подвір`я, бо будуть збори жителів села. На даних зборах було багато людей, також були присутні два районні депутати, один обласний депутат, кореспонденти, директор школи, зауч, сільські депутати, члени виконкому, голова селищної ради, представники спілки «Наш Битків», три священники. Багато людей виступали, в тому числі і [PERSON] , яка розказувала про історію будівництва церкви в смт.Битків, про життя та діяльність їхнього священника - отця [PERSON] . Після даних зборів вона разом із своїм братом йшла в гості до мами. По дорозі з ними йшла [PERSON] , яка розповіла, що особисто чула, як [PERSON] сказав про [PERSON] , що вона повісила свого сина, а тут ще виступає коло церкви. Крім того, повідомила їй, що цю фразу чули багато людей. Коли [PERSON] дізналася про такі висловлювання в її адресу з боку голови с/ради та односельчанина [PERSON] , то дуже розхвилювалася, переживає ще й досі, оскільки в неї відновилися неприємні спогади про самогубство її сина. Свідок [PERSON] , який був на сільських зборах 08.10.2017 року суду повідомив, що жителі смт.Битків провели збір підписів для проведення сходу села для розгляду питання, пов`язаного з діяльністю їхнього парафіяльного священника - отця [PERSON] . На захист отця [PERSON] виступала [PERSON] , перед якою також виступав [PERSON] , як голова с/ради. В подальшому, після зборів, всі почали розходилися по домівках. Він повертався додому із своєю рідною сестрою [PERSON] , з ними йшов односельчанин [PERSON] з своєю дружиною та [PERSON] розмові [PERSON] повідомила, що голова с/ради [PERSON] казав на зборах про те, що [PERSON] повісила свого сина. З показань свідка [PERSON] встановлено, що 08.10.2017 року вона в церкві та на зборах жителів села не була. Однак, після закінчення зборів в селі вона чула від односельчан, в тому числі від [PERSON] , що голова Битківської с/ради на зборах серед людей говорив, що [PERSON] повісила свого сина. Дані слова вона передала [PERSON] , позивачу по справі. Факт висловлювання відповідачем [PERSON] на адресу позивача [PERSON] неправдивої та недостовірної інформації на зборах жителів смт.Битків 08.10.2017 року підтверджується матеріалами висновку №3816 по зверненню до Надвірнянського ВП ГУНП (ЖЄО №6570 від 18.10.2017 року) в якому міститься заява [PERSON] від 18.10.2017 року про вжиття заходів щодо [PERSON] , який 08.10.2017 року на церковному подвір`ї звів на неї наклеп, поясненнями [PERSON] від 18.10.2017 року в якому вона детально описує, як дізналася про поширення щодо неї неправдивої інформації [PERSON] , поясненням жителів смт.Битків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , рапортом ДОП Надвірнянського ВП ГУНП лейтенанта поліції Вирстюка М.В. від 18.11.2017 року. Зокрема, в висновку від 18.11.2017 року ДОП Надвірнянського ВП ГУНП лейтенант поліції Вирстюк М.В. вказує, що в ході проведеної перевірки та розгляду повідомлення [PERSON] було проведене опитування, а саме гр. [PERSON] , [INFO] , жит. [ADDRESS] , яка повідомила, що про даний факт їй відомо, так як в той день 08.10.2017 року вона була свідком, коли голова гр. [PERSON] говорив слова, що гр. [PERSON] повісила свого сина, а тепер виступає. До висновку також долучене письмове пояснення [PERSON] з її власним підписом та підтвердженням, що викладене нею в заяві записано вірно, яке відібрав у неї ДОП [PERSON] 18.11.2017 року. В матеріалах висновку наявна відповідь начальника Надвірнянського ВП ГУНП [PERSON] на повідомлення [PERSON] від 18.10.2017 року в якій він вказує, що в ході проведеної перевірки та розгляду даного повідомлення було опитано всіх зазначених осіб у даному зверненні, які б могли бути очевидцями даної події, а інформація, наведена у зверненні частково знайшла своє логічне підтвердження. Тому по даному факту він рекомендує [PERSON] звернутися із цивільним позовом до суду для відшкодування моральних збитків. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (ст.ст.3, 28 Конституції України). Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь - якими засобами не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Згідно ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Положеннями норми ч.1 ст.297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності їх діянь загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Згідно ст.275 ЦК України, особа має право на захист свого немайнового права від протиправних посягань з боку інших осіб. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Як роз`яснено у п.п.15, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи №1 від 27.02.2009 року при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення інших дій (порушення принципів моралі, загальних правил співжиття тощо), яка, на думку позивача порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації (п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи №1 від 27.02.2009 року). Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно із частиною другою статті 30 З-ну України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Разом з тим, поширена відповідачем [PERSON] інформація, на глибоке переконання суду, не є оціночними судженнями. З огляду на характер висловлювань відповідача вбачається, що вони є фактичним твердженням, оскільки вони категорично зазначаються як характеризуючі дані та певні обставини (події), що мають відношення до позивача [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими гл.3 цього Кодексу. Згідно із частинами четвертою та сьомою ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Враховуючи вищевикладене, факт поширення відповідачем [PERSON] недостовірної інформації в даному випадку мав місце. Суд приходить до висновку, що у висловлених відповідачем словах є намагання переконати громадськість в негативних рисах позивача, скомпроментувати її, зіпсувати її репутацію, як людини, жительки смт .Битків , жінки, матері. Тобто, висловлювання відповідача про позивача породжує не лише негативне сприйняття суспільством її як людини, але й негативну оцінку і її людських якостей. Також судом достовірно встановлено, що відповідач розповсюдив недостовірну інформацію значній кількості осіб, бо події мали місце на сільських зборах жителів смт.Битків, які проводились 08.10.2017 року. Висловлювання відповідача 08.10.2017 року: «Вона повісила свого сина і хоче вішати чужих людей» є образливими для позивача, та нічим не підтвердженими, шкодять діловій репутації позивача, принижують її честь та людську гідність, а тому підлягає спростуванню у такий самий спосіб у який вона була поширена - на громадських слуханнях або зборах жителів смт.Битків на території церкви Успіння Пресвятої Богородиці у смт.Битків Надвірнянського району Івано-Франківської області, шляхом оголошення, що розповсюджена ним інформація - "Вона повісила свого сина" є недостовірною і такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію позивача [PERSON] Суд критично оцінює показання допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про те, що вони не чули жодних негативних висловлювань з боку [PERSON] на адресу позивача [PERSON] , оскільки такі їхні показання повністю спростовуються письмовими матеріалами справи, поясненнями позивача [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які послідовні та логічні і не викликають сумнівів у їх правдивості. Зокрема, свідок [PERSON] в судовому засіданні обставини справи не підтвердила, однак і не спростувала. Натомість констатувала, що навпаки, позивач [PERSON] раніше говорила, що [PERSON] потрібно втопити, а її ( [PERSON] ) повісити. Свідки [PERSON] є рідною сестрою відповідача, а [PERSON] - являється членом виконкому і головою адмінкомісії Битківської селищної ради, тобто перебувають у особливих стосунках з відповідачем [PERSON] . Разом з тим, дані свідки не заперечували, що 08.10.2017 року були збори жителів смт.Битків, присутня була велика кількість людей, в тому числі відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] Крім того, за змістом ч.1 ст.280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, суд приходить до висновку, що своїми діями (поширенням недостовірної інформації про позивача) відповідач завдав позивачу моральну шкоду, яка полягає у приниженні її честі, гідності, ділової репутації, а також у душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї. Відповідно до ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. П.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" №1 від 27.02.2009 року роз`яснено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. У відповідності до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У силу ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як слідує із роз`яснень, викладених у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 року за №4 (із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності до роз`яснень п.5 та п.9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Беручи до уваги вказані вище усні та документальні докази, висновки суду про винність відповідача у розповсюдженні образливої інформації про позивача, суд вважає, що діями відповідача заподіяно моральну шкоду позивачу [PERSON] внаслідок поширення недостовірної інформації, що ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію, внаслідок чого вона перенесла моральні страждання, у неї погіршився стан здоров`я. Проте, судом також враховується і те, що погіршення стану здоров`я позивача відбулось не виключно внаслідок поширення неправдивої інформації про неї, а і внаслідок необхідності звертатися за захистом в різні державні інстанції (поліцію, адвокатуру, суд). Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності негативні наслідки, які настали для позивача, характер та обсяг її страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнала позивач, ступінь вини відповідача, його матеріальний стан та вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] у частині стягнення моральної шкоди задоволити частково. Беручи до уваги роз`яснення п.9 Постанови №4 від 31.03.1995 р. Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що достатньою грошовою компенсацією для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу порушенням її немайнового права з боку відповідача [PERSON] є грошова сума у розмірі 3000 грн. та вважає її достатньою для отримання відповідної сатисфакції, а не збагачення за рахунок відповідача. Вирішуючи питання судових витрат, суд вважає, що відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. 00 коп. та кошти за надання правової допомоги - 1500 грн. 00 коп. На підставі п.9 Постанови №4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», П.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року, ст.275, ч.1 ст.279 ЦК України,

Outcome: approved