Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

26.08.2016 року [PERSON] звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що 11.08.2011 року померла його матір - [PERSON] та після її смерті залишилася спадщина. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті (ст.1218 ЦК України). Враховуючи той факт, що матір [PERSON] не залишила заповіту, тому він, будучи її сином, виступає спадкоємцем першої черги та, маючи намір прийняти спадщину, 23.08.2016 року він звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про отримання своєї частини спадщини за законом після смерті матері - [PERSON]. Однак, йому було відмовлено у зв'язку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку на прийняття спадщини та роз'яснено, що він мав звернутись до нотаріуса за місцем відкриття спадщини не пізніше 11.02.2012 року, а також роз'яснено, що він може звернутися до суду із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Також у позові позивач зазначає, що встановлений законом строк для прийняття спадщини ним був пропущений з поважних причин, а саме: на момент смерті матері він проживав окремо від неї. Вона проживала разом з його братом, відповідачем [PERSON] Після поховання матері доступ до її помешкання для нього був закритий, оскільки відповідач обмежив йому таку можливість, так як залишився проживати у її будинку. Оскільки для оформлення права на спадщину необхідно подати нотаріусу оригінал свідоцтва про смерть матері, він неодноразово звертався до Відповідача про необхідність юридичного оформлення права на спадщину та який усіляко ухилявся від спільного відвідання нотаріуса або надання оригіналу свідоцтва про смерть нашої матері. Внаслідок того, що відповідач [PERSON] проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, він, унеможливлюючи його доступ до оригіналів документів, які необхідні для оформлення права на спадщину, фактично неправомірно усунув його від права на спадкування, у зв'язку з чим ним пропущені строки для подання заяви про прийняття спадщини. Після смерті матері, він з відповідачем підтримували дружні відносини та він не підозрював, що перешкоди, які створював відповідач, можуть мати «штучний» характер, адже відповідач справляв враження занадто зайнятої людини та його твердженнями - у нього постійно не було часу на оформлення спадщини. Однак для того, щоб почати процедуру юридичного оформлення права на спадщину їх матері відповідний час відповідач знайшов у серпні 2016 року. Тому, не маючи доступу до оригіналів документів, необхідних для прийняття спадщини протягом майже п'яти років він фізично не мав правової можливості доступу до помешкання померлої матері. Довіряючи відповідачу, він не міг передбачити, що той буде проти віддати належну йому частину їх спільної спадщини, і тому не здійснював спроб своєчасного звернення до нотаріуса із відповідною заявою. Таким чином, позивач вважає, що встановлений ст.1270 ЦК України строк на прийняття спадщини пропущений ним з поважних причин, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати поважними причини пропуску ним строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 11.08.2011 року та визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], який був пропущений з поважної причини, протягом двох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.в якому просить надати їй додатковий шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини за законом, яка залишилася після смерті матері [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який надавав пояснення в попередніх судових засіданнях, заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягають на їх задоволенні за підставами, викладеними у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову [PERSON] заперечують з підстав, викладених у письмових запереченнях, в яких відповідач зазначає про наступне: в обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] наголошує на тому, що 23.08.2016 року йому відмовлено приватним нотаріусом [PERSON] у оформленні спадщини по причині пропуску строку на прийняття спадщини; у позивача відсутнє свідоцтво про смерть матері - [PERSON]; відповідач ухилявся від спільного відвідання нотаріуса та надання оригіналу про смерть матері. Це вичерпний перелік підстав в обґрунтування заявлених ним позовних вимог. Заявлений позов вважають необґрунтованим з тих підстав, що позивачем [PERSON] не доведено поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті їх матері [PERSON], яка померла 11.08.2011 року. Позивач був своєчасно обізнаний про смерть матері [PERSON], мав змогу звернутись до органів, які видають свідоцтва про смерть громадянам і, отримавши його, в подальшому своєчасно звернутись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про спадщину за правилами, встановленими ст.1269, 1270 ЦК України. Також, позивачем не підтверджений факт його ухилення від відвідування нотаріуса, так як позивач не пропонував йому таку процедуру. Більш того у прийнятті спадщини кожний спадкоємець самостійно реалізує своє право на прийняття спадщини. Особисто він реалізував його фактичним прийняттям спадщини, так як постійно проживав з матір'ю [PERSON], вів з нею спільне господарство. Більш того, на прохання позивача, без будь-яких заперечень, він надав позивачу копію свідоцтва про смерть матері, яке додане до позовної заяви. Жодних об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для реалізації права на отримання спадку своєчасно позивач не зазначив і доказів не надав (а.с.48-50). Вважають заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги безпідставними, належними доказами в судовому засіданні не доведеними, що поважні причини пропуску позивачем строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] відсутні, тому просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Третя особа: приватний нотаріус Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, самостійних вимог щодо предмету спору не заявлено (а.с.13,33,58). В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що з позивачем [PERSON] він знайомий з 1988 року, перебуває з ним в родинних відносинах: їх дружини є рідними сестрами. Та він був присутній при розмові між братами [PERSON] та [PERSON], яка відбулася 12.03.2016 року на святкуванні всією родиною Дня народження сина позивача, та в ході цієї розмови він особисто чув як [PERSON] цікавився у свого брата [PERSON] питаннями прийняття спадщини після смерті їх матері, та у відповідь [PERSON] посилався на свою зайнятість та хворобу своєї дружини. Свідком аналогічної розмову він також був два роки тому на святкуванні всією родиною Нового року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є рідним сином [PERSON]. позивача по справі та коли бабуся [PERSON] померла, він чув телефонні розмови між батьком та дядьком [PERSON] про вирішення між ними питання щодо прийняття спадщини після смерті їх матері, однак у [PERSON] були відмовки, посилався він на зайнятість, вирішення цих питань відкладав. На похоронах бабусі були присутні всі родичі, у тому числі і його батько [PERSON], витрати на поховання несли спільно. Батько просив у [PERSON] документи на земельну ділянку. Копію свідоцтва про смерть [PERSON] дядько надав батькові лише у вересні 2016 року. Також йому відомо, що раніше, два роки тому, дядько [PERSON] надавав батькові свій житловий будинок для проживання у той час, коли дядько з родиною виїжджав на відпочинок, батько проживав там близько тижня. При цьому, у [PERSON] вони не зясовували. де саме в будинку знаходяться його особисті документи, у тому числі свідоцтво про смерть [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що перебуває в хороших відносинах зі сторонами по справі, конфліктів між нею та [PERSON], [PERSON] не виникало. Їй відомо, що кожного року [PERSON] приїздив до свого брата [PERSON] та останній залишав братові [PERSON] разом з дружиною та онукою свій будинок у користування на час їх поїздок на море. У поточному 2016 році [PERSON] не приїздив до брата [PERSON], так як захворіла дружина останнього. У її присутності брати [PERSON] про спадщину після смерті їх матері нічого не казали. З 2011 року до вересня 2016 року брати жили «душа в душу», що між ними відбулося в подальшому, їй невідомо. На похоронах [PERSON] були присутні обидва брати, похоронами матері займався [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] перебуває у дружніх стосунках, знає його вже 25 років. Часто бачила [PERSON] в гостях у його брата [PERSON] Останній ніколи не перешкоджав братові [PERSON]А бути присутнім в його будинку, інколи [PERSON] виїздив на море, а [PERSON]А, приїздив до брата зі своєю родиною, де жив у будинку брата № 93 по вул.Мира (Леніна) в с.Широке Василівського району, порався там по господарству. Бачила [PERSON] у будинку брата два роки тому, останні роки його вже не бачила. Конфліктів між братами [PERSON] не чула. Свідок [PERSON] суду пояснив про те, що він проживає по сусідству із [PERSON]А та бачив як до нього приїздив брат [PERSON], який жив у будинку брата разом зі своєю онучкою, які доглядали за будинком у той час, коли [PERSON] їздив на море у попередні роки. В минулий рік [PERSON] в будинку відповідача вже не бачив. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача, відповідача та їх представників, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, повно та всебічно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами даної цивільної справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Згідно положень ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.1,2 ст.12 ЦК України кожна особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, Закон надає йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України в пункті 24 Постанови "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року роз'яснив судам, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В судовому засіданні встановлено, що 11 серпня 2011 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Широківської сільської ради Василівського району Запорізької області, актовий запис № 18, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.6). Спадщина, відповідно до положень ст.1220 ЦК України, відкрилася в день смерті спадкодавця. Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON]І,, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.5). Відповідно до довідки виконавчого комітету Широківської сільської ради Василівського району Запорізької області за № 729 від 03.11.2016 року, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO] вул [PERSON] (Леніна) буд.93, в період часу з 2001 року і по день смерті 11.08.2011 року. Разом з нею на день смерті та протягом шести місяців після її смерті за вищевказаною адресою були зареєстровані: син - [PERSON], відповідач по справі; невістка [PERSON] та онуки: [PERSON] та [PERSON] (а.с.19,60). За повідомленням Широківської сільської ради Василівського району Запорізької області за № 02-01-16/610 від 15.11.2016 року, згідно записів книг видачі довідок за 2011 - 2016 роки сільською радою [PERSON] не видавалася довідка в нотаріальну контору з місця проживання померлої [PERSON], яка мешкала за адресою: село Широке вул.Миру (Леніна) буд.93 Василівського району Запорізької області (а.с.59). Згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 44929658 від 31.08.2016 року, після смерті [PERSON], яка померла 11.08.2011 року заведена спадкова справа № 18/2016 приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 12 серпня 2016 року (номер у спадковому реєстрі № 59360490 (а.с.14). Згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 45240798 від 28.09.2016 року, виданої приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] вбачається відсутність заповіту, складеного [PERSON] (а.с.33-34). Позивач [PERSON] постійно проживає та зареєстрований з 12.02.1990 року за адресою: м.Запоріжжя вул..Магара буд.4 «б» кв.43, що вбачається з даних її паспорту, копія якого є в матеріалах справи (а.с.7). Оскільки позивач [PERSON] постійно не проживав зі спадкодавцем [PERSON] на момент її смерті, відповідно до положень ст.ст.1268, 1269 ЦК України, він мав подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця, тобто по 11 лютого 2012 року включно. Подання заяви про прийняття спадщини спадкоємцями є їх правом, а не обовязком. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є спадкоємцями за законом першої черги після смерті матері [PERSON], яка померла 11.08.2011 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з: земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно матеріалів спадкової справи № 18/2016, заведеної 12 серпня 2016 року приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла 11.08.2011 року, із заявою про прийняття спадщини за законом від 12.08.2016 року звернувся син померлої: [PERSON], відповідач по справі (а.с.15-21). Також з матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] було повідомлено [PERSON], позивача по справі листом № 35/02-14 від 13.08.2016 року про відкриття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 11.08.2011 року та запропоновано надати в строк до 27.08.2016 року відповідні докази на підтвердження прийняття спадщини або звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON]І.(а.с.20) та в матеріалах вище зазначеної спадкової справи також міститься заява [PERSON] від 23.08.2016 року на імя приватного нотаріуса Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] з проханням не видавати свідоцтво про право на спадщину у звязку з предявленням ним позову до суду про надання додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с.21). Тобто, крім позивача [PERSON], спадкоємцями першої черги за законом є також [PERSON], який прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], був зареєстрований разом з нею на день її смерті за адресою: с.Широке вул. Миру (Леніна) буд.93. З матеріалів спадкової справи № 18/2016 видно, що ні у встановлений законом строк, ані після спливу передбаченого законом строку для прийняття спадщини із заявою про прийняття спадщини позивач [PERSON] до нотаріуса не звертався, постанова нотаріуса про відмову у прийнятті заяви або у видачі йому свідоцтва про право на спадщину відсутня. Судом зясовано, що спадкодавець [PERSON] померла 11 серпня 2011 року, а отже кінцевим днем для подання заяви про згоду на прийняття спадщини є 11 лютого 2012 року. Позивач [PERSON] у визначений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, будучи обізнаним про смерть матері [PERSON], що останнім не оспорюється. Як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, позивач [PERSON] був обізнаний про смерть матері [PERSON], був присутній на її похоронах, проте у встановлені законодавством строки звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] мав намір, однак за своєю юридичною необізнаністю не знав строків звернення до нотаріуса із відповідною заявою ,крім того, відповідач [PERSON] перешкоджав йому у прийнятті спадщини та зверненні до нотаріуса, не надаючи на його чисельні прохання свідоцтво про смерть матері. З позовом про встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини звернувся лише після того як за спливом пяти років після смерті матері відповідач йому надав копію свідоцтва про смерть матері [PERSON] На теперішній час у позивача [PERSON] виникла необхідність в оформленні спадщини після смерті матері, а оскільки до нотаріуса позивач із заявою про прийняття спадщини своєчасно не звернувся, пропустив тим самим строк для прийняття спадщини, посилаючись на юридичну необізнаність та наявність перешкод з боку відповідача [PERSON] у надані йому свідоцтва про смерть матері, при цьому пропустив встановлений Законом строк, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх цивільних прав та інтересів. Згідно ст.41 Закону України "Про нотаріат" нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 55, 60, ст.ст.65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України. Отже, позивач [PERSON] мав змогу за місцем свого проживання у нотаріуса скласти заяву про прийняття спадщини та поштою чи у інший спосіб направити завірену нотаріусом відповідну заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, у передбачений законом строк. В такому разі, доводи позивача щодо труднощів для подання заяви про прийняття спадщини не є виправданими. Прийняття спадщини це дія спадкоємця, яка засвідчує про його згоду вступити в спадкові права та є його цивільним правом. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Строк прийняття спадщини встановлюється у шість місяців з дня відкриття спадщини (ст.1270 ЦК). Встановлений законом строк для прийняття спадщини є строком спеціальним, протягом якого існує саме право на спадщину. Пропуск цього строку позбавляє спадкоємця права вимагати повернення майна, що перейшло до інших спадкоємців, або права на відшкодування вартості цього майна. Натомість, спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини (ст.1272 ЦК). У п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім того, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови ([PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). За приписами п.2.1 глави 10 ІІ. Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Враховуючи вищевикладене, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважність причини пропуску строку для звернення з відповідною заявою до нотаріальної контори позивач пов'язує з відсутністю у нього доступу до оригіналів документів, необхідних для прийняття спадщини після смерті матері та перешкодами відповідача у надані йому цих документів у вигляді свідоцтва про смерть матері [PERSON] На підтвердження поважності причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини в судовому засіданні допитані свідки зі сторони позивача - [PERSON] та [PERSON], які пояснили суду, що вони були очевидцями розмов між братами [PERSON] та [PERSON] з приводу вирішення між ними питань прийняття спадщини після смерті [PERSON] та які відбувалися наприкінці 2014 року та 12.03.2016 року, і в ході яких [PERSON] В,А. посилався на свою зайнятість та хворобу своєї дружини. При цьому, суд критично відноситься до показань вказаних свідків, оскільки [PERSON] та [PERSON] є членами сімї позивача, та відповідно зацікавленими у справі особами. Інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог [PERSON] суду не надано. Наявність будь-яких обєктивних перешкод в отриманні позивачем [PERSON]А безпосередньо в органах ДРАЦСу повторного свідоцтва про смерть матері [PERSON] належними та допустимими доказами не доведено. Разом з цим, свідки з боку відповідача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили ті обставини, що будь-яких перешкод у доступі до помешкання відповідача [PERSON] позивач не мав, кожного року, крім останнього, [PERSON] мав можливість користуватися житловим будинком за адресою місця проживання відповідача по вул..[PERSON] (Леніна) буд.93 в с.Широке Василівського району Запорізької області з дозволу відповідача [PERSON], на час відїзду останнього на відпочинок, що також підтвердили і свідки з боку позивача [PERSON] та [PERSON] Крім того, згідно відповіді відділу ДРАЦСу Василівського РУЮ Запорізької області за № 13/02/01-164 від 17.11.2016 року вбачається, що [PERSON] з питанням отримання повторного свідоцтва про смерть [PERSON] у період з 2011 по теперішній час до відділу ДРАЦС не звертався (а.с.76). Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач в силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України зобов'язана на засадах змагальності переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених нею вимог. Суд дійшов висновку, що позивач, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, які зобов'язують її на засадах змагальності доводити свої позовні вимоги переконливими, належними та допустимими доказами, таких доказів не надала. При розгляді справи не встановлено причин, які перешкоджали позивачу звернутися з заявою про прийняття спадщини. Слід звернути увагу, що з дня смерті спадкодавця [PERSON] та подання позивачем [PERSON] вказаного позову у серпні 2016 року минуло понад пять років, вказані позивачем підстави для задоволення позову не можуть бути визнані такими, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання заяви про прийняття спадщини. Доводи позивача [PERSON] про неможливість подання заяви про прийняття спадщини у зв'язку з перешкодами у наданні відповідачем документів про смерть спадкодавця, суд оцінює критично, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано та в судовому засіданні позивачем не доведено, безпосередньо до органів ДРАЦС із заявою про видачу повторного свідоцтва про смерть [PERSON] позивач не звертався, відмови даних органів у видачі позивачу [PERSON] повторного свідоцтва про смерть суду не надано. Причин, які б непереборно перешкоджали позивачу, у разі потреби, подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] в строк до 11.02.2012 року або направити заяву про прийняття спадщини поштою та дотриматися вимог Закону про строк і порядок прийняття спадщини, судом не встановлено. Позивачем [PERSON] не наведено таких обставин, які робили своєчасне звернення його для прийняття спадщини померлої [PERSON]І, неможливим або важким, неприйняття ним спадщини з необізнаності (юридичної необізнаності), відсутності коштів для консультації з юристами, тощо, не є підставою для продовження позивачу [PERSON] строку для прийняття спадщини. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини відповідно до ст.1272 ЦК України. Позивач не скористалася правом на прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], будь-яких перешкод для вчинення дії з прийняття спадщини у встановлений ст.1270 ЦК України строк, суд не вбачає. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, підставою для відмови у задоволені позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини особі, яка пропустила встановлений законом 6-ти місячний строк з дня відкриття спадщини може бути її заява про відмову від права на спадщину, або відсутність поважних (обєктивних) причин у пропуску строку для прийняття спадщини. За правовою позицією Верховного Суду України, прийнятого Судовою палатою у цивільних справах при розгляді справи № 6-85цс12 від 26.09.2012 року, правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Проте, з наданих позивачем [PERSON] доказів, судом не встановлено наявності поважних причин, з яких в період з 11 серпня 2011 року по 11 лютого 2012 року позивач не мав змогу з обєктивних причин звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], також відсутні підтвердження про те, що у вказаний період позивач перебував на лікуванні (стаціонарному, амбулаторному), мав певну групу інвалідності, що позбавляло останнього вчинити ці дії. Виражених гострих проявів розпалу хвороби (її рецидивів), несприятливих факторів захворювання після лікування, які б мали несприятливий вплив на організм заявника, судом також не встановлено. Як висновок, позивач [PERSON] не мав у той час обєктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] Крім того, для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини не потрібні значні матеріальні витрати, фізичні зусилля чи великий період часу, достатньо було направити нотаріусу заяву про прийняття спадщини навіть поштою, не відвідуючи нотаріальної контори. Будь-яких дій у строк, встановлений ст.1270 ЦК України, позивачем вчинено не було, фактично спадщину позивач не приймав, спадковим майном він не користується, правовстановлюючі документи на спадкове майно знаходяться у відповідача [PERSON], який фактично користується земельною ділянкою. Жодних безспірних належних та допустимих доказів наявності поважних причин пропуску позивачем [PERSON] строку прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивачем в судовому засіданні не надано та в суді не доведено. Не вчинення передбачених законом дій позивачем неподання ним своєчасно заяви про прийняття спадщини після смерті матері нотаріусу, відсутність поважних причини пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини має своїм наслідком припинення для позивача його цивільного права на спадщину. Підстав для задоволення позову суд не вбачає, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] суд вважає необхідним відмовити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed