Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ 1.1. 11.09.2020 Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (надалі також позивач, АТ КБ «Приватбанк») звернулося до Корольовського районного суду міста Житомира із позовом до [PERSON] (далі також відповідач), в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 10.01.2014 у розмірі 18732 грн. 92 коп., станом на 24.08.2020, яка складається з 15975 грн 25 коп. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 20 грн 00 коп. - заборгованість за поточним тілом кредита; 15955 грн. 25 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 2757 грн 67 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; а також 2102 грн 00 коп. судового збору. 1.2. Позов обґрунтовувався тим, що відповідач звернувшись до банку для отримання банківських послуг підписала заяву б/н від 10.04.2014, та своїм підписом у заяві підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг, на підставі якого банком відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 3900 грн., що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 4500,00 грн. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 24.08.2020 має заборгованість у розмірі 18 732 грн. 92 коп. Згідно із заявою про зменшення позовних вимог від 12.02.2021 позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 10.01.2014 у розмірі 16 146 грн. 42 коп., станом на 21.01.2021, яка складається з 16 035 грн 25 коп. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 16 035 грн 25 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 111 грн 17 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; а також 2102 грн 00 коп. судового збору.яку позивач просить стягнути з відповідача. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 2.1. 21.09.2020 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира відкрито провадження у справі №296/7691/20, призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 2.2. 30.11.2020 відповідач подала до суду відзив на позов, у якому вказала, що жодних кредитів, заяв у позивача не отримувала, більше того, у зв`язку з психіатричним захворюванням з дитинства має інвалідність ІІ групи. Крім того, позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із боржником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказала, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки кредит позивачу був наданий 10.01.2014 в сумі 3900 грн., а банк звернувся до суду лише у вересні 2020 року (а.с.70-74, 87). 2.3. Ухвалою суду від 18.12.2020 частково задоволено клопотання [PERSON] та витребувано в АТ КБ "Приватбанк" належним чином завірені копії виписки по відкритих рахунках [PERSON] , у тому числі по рахунках [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER] з 10 січня 2014 року по дату надання вказаних послуг; заяву № б/н від 10 січня 2014 року, копія якої долучена до позовної заяви від 03.09.2020. У задоволенні решти вимог клопотання відмовлено (а.с.88). 2.4. 23.12.2020 від відповідача надійшла відповідь на позовну заяву, у якій представник просила задовольнити позовні вимоги до [PERSON] , вказала, що банком надано усі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність невиконаних відповідачем зобов`язань, при цьому, строк позовної давності при зверненні до суду позивачем дотримано, оскільки строк дії перевипущеної картки до лютого 2023, а позов подано 08.09.2020 (а.с.90-97). 2.5. 21.01.2021, 28.01.2012 від відповідача надійшли витребувані судом документи (а.с.103-118). ІІІ. ЦИВІЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО УКРАЇНИ 3.1. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. 3.2. В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 3.3. За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. 3.4. Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. 3.5. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 3.6. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 3.7. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). 3.8. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. 3.9. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 3.10. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. 3.11. У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. 3.12. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. 3.13. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 3.14. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. 3.15. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 3.16. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. ІV. ОБСТВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ ТА МОТИВИ СУДУ 4.1. Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. 4.2. З матеріалів справи вбачається, що 10.01.2014 між сторонами укладено договір про отримання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.15). 4.3. До кредитного договору позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. 4.4. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент відповідного договору (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. 4.5. На підтвердження розміру заборгованості позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором №б/н від 10.01.2014, зі змісту якого вбачається, що станом на 21.01.2021 відповідач має заборгованість у розмірі 16 146 грн. 42 коп., яка складається з 16 035 грн 25 коп. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 16 035 грн 25 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 111 грн 17 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. 4.6. Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ім`я [PERSON] , станом на дату відкриття рахунку - 10.01.2014 кредитний ліміт встановлено у сумі 3900,00 грн, у подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався та станом на 31.01.2017 був встановлений у розмірі 4500,00 грн (а.с. 14). 4.7. В довідці, виданій АТ КБ "ПриватБанк", зазначено, що на виконання укладеного між сторонами кредитного договору б/н від 10.01.2014 [PERSON] видано наступні кредитні картки: № [NUMBER] від 10.01.2014 з терміном дії до 10/17; № [NUMBER] від 13.02.2015 з терміном дії до 02/19; № [NUMBER] від 26.04.2015 з терміном дії до 02/149; № [NUMBER] від 31.05.2016 з терміном дії до 12/19; [NUMBER] від 03.05.2019 з терміном дії до 02/23 (а.с.13). 4.8. Так, суд приймає до уваги, що згідно виписки по рахунку [PERSON] у період з 10.01.2014 по 25.06.2019 регулярно використовувала кредитну картку для зняття готівки, оплати товарів і послуг та поповнення кредитної картки (а.с.105-118). 4.9. На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що відповідач отримала кредитні кошти, проте допустила неналежне виконання грошового зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, а відтак вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 16 035 грн 25 коп. є обґрунтованими. 4.10. Щодо вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, судом встановлено наступне. 4.11. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ "ПриватБанку", а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. 4.12. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у вже зазначеній постанові від 03.07.2019 (справа №342/180/17) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. 4.13. Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ "Приватбанк" вказувало, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. 4.14. Проте, наданий позивачем Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт, Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг. Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. 4.15. Враховуючи, що позивачем не доведено обов`язку сплати відповідачем суми відсотків за простроченим кредитом, що є його процесуальним обов`язком, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості відсотками, нарахованими на прострочений кредит у розмірі 111 грн 17 коп., не підлягають задоволенню. 4.16. Водночас, відповідач заявила про застосування до позовних вимог наслідків спливу позовної давності, у зв`язку з чим просила відмовити в задоволенні позову. 4.17. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 4.18. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). 4.19. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 4.20. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. 4.21. Аналіз норм ст. 264 ЦК України дає підстави вважати, що переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. 4.22. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). 4.22. Судом встановлено, що 25.06.2019 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відповідач сплатила кошти у сумі 210,00 грн, що підтверджується випискою станом на 18.01.2021, тобто позичальник [PERSON] вчинила дію з виконання зобов`язань по кредитному договору б/н від 10.01.2014, яка свідчить про переривання строку позовної давності щодо звернення з позовом про стягнення кредитної заборгованості, а тому з 25.06.2019 розпочав перебіг новий строк позовної давності. 4.23. Оскільки 11.09.2020 позивач звернувся до суду у межах трирічного строку позовної давності, підстави для застосування наслідків сливу строку позовної давності відсутні. 4.24. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 року по справі №6-1457цс16. 4.25. Беручи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 16 035 грн 42 коп. V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ МІЖ СТОРОНАМИ 5.1. Враховуючи, що відповідач [PERSON] має інвалідність другої групи, що підтверджується довідкою серії 10 ААБ №676376, суд, виходячи з положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку із частковим задоволенням позову, дійшов висновку про компенсацію позивачу за рахунок держави сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1 799 грн. 02 коп. (2102 грн. х 16 036 грн. 25 коп. /18 736 грн. 92 коп.).

Outcome: partial