Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати автомобіль марки SCODA ОСТАVІА, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER] об"єктом права спільної сумісної власності подружжя; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію належної їй частки у спільному майні подружжя (вартість транспортного засобу) у розмірі 114000,00 грн.; стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2020 року у справі № 569/7220/20. В період перебування в шлюбі ними було придбано спільне майно, зокрема транспортний засіб марки SCODA OCTAVІA, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Кошти на придбання автомобіля вони використали із сімейного бюджету. Вказаний транспортний засіб перебував у їх спільній сумісній власності, проте відповідач особисто його використовував і він був зареєстрований на ім"я її колишньою чоловіка, [PERSON] . Згідно інформації ТСЦ МВС №5641 від 30.07.2020 №31/17-5641/5аз, 14.05.2020 [PERSON] відчужено транспортний засіб марки SCODA OCTAVIA, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , згідно договору купівлі-продажу від 14.05.2020. На час відчуження автомобіля,\~ вони з відповідачем не проживали разом і спільного господарства не вели.\~ Тобто даний транспортний засіб відповідач відчужив без її відома, а кошти використав у власних інтересах, а не в інтересах сім"ї. Оскільки, спірний транспортний засіб, є неподільною річчю та був відчужений відповідачем без її згоди та у період припинення між ними ведення спільного господарства, а тому вважає за доцільне отримання нею грошової компенсації від відповідача, як іншого співвласника, в розмірі 114000,00 грн.. Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11 січня 2021 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень. В судове засідання представник позивача подала клопотання, в якому просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задоволити, не заперечує проти заочного розгялуд справи. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд ухвалив провести розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2020 року у справі №569/7220/20, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В період шлюбу, сторонами придбано спільне майно, зокрема транспортний засіб марки SCODA OCTAVIA, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який був зареєстрований на відповідача. Як вбачається з інформації наданої ТСЦ МВС №5641 від 30.07.2020 року №31/17-5641/5аз, згідно відомостей наявних в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, станом на 30.07.2020, за [PERSON] , [INFO] , транспортних засобів зареєстровано не значиться. Згідно договору купівлі-продажу від 14.05.2020 проведено перереєстрацію транспортного засобу марки SCODA OCTAVIA, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER] на нового власника. Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й в частині третій статті 368 ЦК України. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім"я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об"єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що транспортний засіб, який позивач просить визнати об"єктом спільної сумісної власності подружжя, був придбаний під час перебування сторін в шлюбі, а тому згідно вимог чинного законодавства він являвся об"єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частинами першою та другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз"яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім"ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до роз"яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Частиною 1 ст. 70 СК України, визначено, що у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу автомобіль є об"єктом спільної сумісної власності подружжя, необхідно виходити з того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення, зокрема, про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов"язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК України, присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (автомобіль) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до Звіту з незалежної оцінки майна, оціночна вартість колісного транспортного засобу марки SCODA OCTAVIA, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER] становить 228000,00 грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1/2 частини вартості спільного майна подружжя (вартість транспортного засобу) у розмірі 114000,00 грн.. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем в ході розгляду справи не спростовано вказану оцінку вартості автомобіля, та будь-яких доказів на підтвердження іншої ринкової вартості автомобіля суду зі сторони відповідача надано не було. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим, а відтак таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати на користь позивача у розмірі 1140 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved