Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

В серпні 2013 року позивач звернувся в суд з позовною заявою до держави в особі головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області та Заводського районного суду м.Миколаєва, в якій просив стягнути з відповідачів матеріальну шкоду, завдану Заводським районним судом м.Миколаєва в розмірі 60,30 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що при розгляді його скарги на постанову державного виконавця Заводського відділу ДВС ММУЮ Заводським районним судом м.Миколаєва 01.08.2012р. була винесена ухвала, якою його скаргу було залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України. Зазначену ухвалу він оскаржив та ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28.11.2012р. вказана ухвала була скасована внаслідок невірного застосування процесуальних норм закону, а справа направлена для продовження розгляду. У зв'язку з тим, що він був змушений при подачі апеляційної скарги сплатити судовий збір у розмірі 57,30 грн. та банківську комісію в розмірі 3 грн., він вважає, що діями судді Заводського районного суду м.Миколаєва йому спричинено матеріальну шкоду у загальній сумі 60,30 грн., яку відповідно до ч.7 ст.48 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" потрібно відшкодувати за рахунок держави. Пославшись на викладене, просив позов задовольнити. В подальшому ухвалою Корабельного районного суду м.Миколаєва від 11.10.2013 року провадження по вказаній цивільній справі було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України. Не погодившись з постановленою ухвалою, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21.11.2013 року ухвала суду першої інстанції в частині позовних вимог [PERSON] до Заводського районного суду м.Миколаєва була залишена без змін як обґрунтовано закрита провадженням; а в частині позовних вимог до держави в особі головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області була скасована як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права та направлена до Корабельного районного суду м.Миколаєва для продовження розгляду. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала через безпідставність заявлених вимог та просила в задоволені відмовити, надала заперечення. Вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд прийшов до наступного. Статтею 15 ЦПК України визначено, що у порядку цивільного судочинства розглядаються справи щодо захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Статтями 126, 129 Конституції України встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється і що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом. Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, чи бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст.129 Конституції України і законодавством про судочинство. Зі змісту статті 48 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" випливає, що гарантією незалежності судової влади в Україні є недоторканість суддів, однією зі складових якої є обов'язок держави відповідати за шкоду, завдану судом, на підставах та в порядку, встановлених законом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Відповідно до ст.62 Конституції України матеріальна й моральна шкода, завдана безпідставним засудженням, відшкодовується державою лише в разі скасування вироку як неправосудного. Частиною 5 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. З огляду на вищезазначені конституційні положення, суд дійшов висновку, що скасування судом апеляційної інстанції судового рішення першої інстанції з підстав неправильного застосування місцевим судом норм процесуального права не може свідчити про неправомірні дії судді Заводського районного суду м.Миколаєва під час постановлення ухвали від 01.08.2012р. Оскарження ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку є процесуальною дією учасника процесу, що відбувається у відповідності до вимог ст.ст.293-297 ЦПК України, та за яку передбачена сплата судового збору відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір". Таким чином, оплата судового збору, що справляється на всій території України за подання апеляційної скарги за розмірами, встановленими Законом, не є шкодою, спричиненою неправомірними діями судді місцевого суду, ухвала якого переглядається апеляційною інстанцією. За таких підстав, суд не вбачає підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed