Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

19.12.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, 7 вересня 2008 року померла її бабуся, [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №125 по вул. Герасименка в с. Старе, Бориспільського району Київської області. 8 грудня 2012 року померла її мати - [PERSON]. ЇЇ мати, [PERSON], після смерті матері - [PERSON], по день смерті постійно була зареєстрована, проживала, користувалася та утримувала спадковий будинок, та за життя право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не оформила та не отримала правовстановлюючого документа. Але будинок з надвірними будівлями та спорудами є в наявності і 07 листопада 2016 року на нього виготовлений технічний паспорт на її імя, як замовника. Як спадкоємець за законом, позивач в установлений законом строк звернулася із заявою до Бориспільської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. ЇЇ сестра - [PERSON] в установленому законом порядку відмовилась від прийняття спадщини за законом після смерті матері та не заперечує про отримання нею свідоцтва про право на спадщину. Інших спадкоємців, як за законом так і за заповітом немає. При зверненні до державного нотаріуса про отримання Свідоцтва про право власності на спадщину за законом їй було відмовлено в його видачі та вказано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами так, як відсутнє Свідоцтво про право власності на будинок. Враховуючи вище викладене, вона звернулася до суду з позовною заявою за захистом свого права на спадщину за законом з проханням визнати за нею право власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: вул. Герасименка, 125, в с. Старе Бориспільського району Київської області. В судове засідання представник позивача не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, до початку розгляду справи надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність, без фіксації технічними засобами судового засідання, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, обставини справи підтверджує. Позивач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, про час та місце розгляду справи. Клопотань про перенесення розгляду справи не надійшло. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Бориспілсьького району Київської області до суду не зявився, повідомлений належними чином про час та місце розгляду справи, до початку розгляду справи надав до суду лист в якому просить суд проводити розгляд справи у його відсутність та зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову [PERSON] з наступних підстав. Згідно ст.1268 спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Встановлено, що 7 вересня 2008 року померла бабуся позивачки, [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області 08 вересня 2008 року зроблено актовий запис за №52 (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №125 по вул. Герасименка в с. Старе, Бориспільського району Київської області. Згідно з записом в погосподарській книзі виконавчого комітету [PERSON] сільської ради за №265 бабусі позивачки - [PERSON] належав на праві власності будинок, який розташований в с. Старе, вул. Герасименка, 125 (а.с.16). 8 грудня 2012 року померла мати позивачки - [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей виконавчого комітету [PERSON] сільської ради, Бориспільського району, Київської області 11 грудня 2012 року зроблено актовий запис за №54 (а.с.6). Родинні стосунки між [PERSON] та померлою [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження (а.с.19), є її матірю. Прізвище позивача з «Огаркова» було змінене на «Москаленко», у звязку з укладенням шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.20). Як вбачається з позовної заяви, мати позиваки, [PERSON], після смерті своєї матері - [PERSON], по день смерті постійно була зареєстрована, проживала, користувалася та утримувала спадковий будинок, та за життя право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не оформила та не отримала правовстановлюючого документа. Будинок з надвірними будівлями та спорудами є в наявності і 07 листопада 2016 року на нього виготовлений технічний паспорт на імя позивачки [PERSON], як замовника (а.с.9-15). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 06 червня 2016 року за №34187667 (номер спадкової справи у Спадковому реєстрі 54572677, номер у нотаріуса - 203/2013) позивачка як спадкоємець за законом, в установлений законом строк звернулася із заявою до Бориспільської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с.8). Відповідно до заяви від сестра позивачки - [PERSON] в установленому законом порядку відмовилась від прийняття спадщини за законом після смерті своєї матері та не заперечує про отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину. Інших спадкоємців, як за законом так і за заповітом немає (а.с.7). З листа № 5/01-16 від 10.01.2017 року Бориспільської районної державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті [PERSON] в період з 07.09.2008 року по даний час, спадкова справа не заводилася. Щодо прийняття спадщини на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами позивачам в нотаріальній конторі було надано відмову, оскільки відсутні правовстановлювальні документи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок №125 по вул. Герасименка в с. Старе, Бориспільського району, Київської області, будинок введений в експлуатацію в 1952 році, та згідно з записом в погосподарській книзі виконавчого комітету [PERSON] сільської ради належав померлій [PERSON] На час будівництва житлового будинку, забудова села проводилася без оформлення будівельної документації, без порушень забудови, з внесенням даних до погосподарської книги за №265, що підтверджується довідкою сільської ради (а.с.9-16). Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність припиняється у момент смерті особи. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. На даний час я позбавлена можливості зареєструвати право власності на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами. У 1952 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. 01 березня 1991 року Бориспільським бюро технічної інвентаризації, відповідно до положень діючої на той час Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, здійснило реєстрацію (інвентаризацію) будинку по вул. Березняки №19 в селі Рогозів Бориспільського району і виготовило технічний паспорт на вказаний будинок. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України "Про власність". Законом України від 7 грудня 1990 року № 533- XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 рокуЛнструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, якби спадкування відбувалось за законом, спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину була б [PERSON]. Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 1241 ЦК України [PERSON] має право на спадщину за законом, а саме право власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: вул. Герасименка, 125 в с. Старе, Бориспільського району Київської області. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що у позовах про визнання права власності на майно, ціна позову визначається вартістю майна. Таким чином у позивача виникла необхідність звернутися до суду про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за законом після смерті [PERSON]. Судом також встановлено, що інших спадкоємців, які б своєчасно подали заяви на прийняття спадщини, чи проживали на день смерті разом із спадкодавцем, крім позивача, - не має. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність спору про право з іншими спадкоємцями. Права щодо володіння, користування та розпорядження спадковим майном позивача порушуються, а тому підлягають захисту відповідно до ст. 392 ЦК України, оскільки не визнаються органом, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна. Крім того, згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Беручи до уваги, що позивач, як спадкоємець за законом, має право на набуття права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, після смерті [PERSON], а також те, що вона має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак не змогли його отримати з незалежних від неї причин, - позовні вимоги щодо визнання права власності слід задовольнити в повному обсязі. В матеріалах цивільної справи є технічний паспорт на житловий будинок на імя [PERSON] Указані докази свідчать про те, що даний будинок з погосподарськими будинками не є обєктом самочинного будівництва (а.с. 9-15). Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Оскільки таке свідоцтво видано не було, з незалежних від позивача причин, суд вважає за можливе ухвалити відповідне рішення визнавши спадкоємцем власником зазначеного нерухомого майна. Судові витрати за розгляд позовних вимог покласти на позивача, яка сплатила їх при поданні позову за клопотанням останнього. На підставі викладеного та ст.ст. 25, 182, 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1223, 1241, 1261, ч. 5 ст. 1268, 1297 ЦК України, ст. 41 Конституції України,

Outcome: approved