Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання по [ADDRESS] обґрунтовуючи свої вимоги наступним чином. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1287 від 30.12.1982 року, з відміткою про реєстрацію Нікопольським міжміським БТІ від 16.02.192 року їй належить вказаний житловий будинок, в якому зареєстрований також відповідач, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 17.12.2019 року №3927, виданої Виконавчим комітетом Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області. Акт обстеження житлово-побутових умов від 04.12.2019 року, складений депутатом органу місцевого самоврядування за місцем проживання, підтверджує, що відповідач не проживає у будинку більше року. Позивач у своїй письмовій заяві, поданої відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, просить суд розглянути справу за своєї відсутності у судовому засіданні, про що підтримує позов повністю та згоден на ухвалення заочного рішення. Відповідач був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, від якого не надійшло до суду відзиву на позов або заяви про розгляд справи за його відсутності, або заяви про визнання позову. З урахуванням відповідних умов передбачених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалити заочне по справі рішення. За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Перевіривши матеріали справи, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги повністю виходячи з наступних обставин справи. За умовами ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору судом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Встановлено, що власником житлового будинку по [ADDRESS] є позивачка по справі, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.12.1982 року, зареєстрованого в реєстрі 1287, з відміткою про реєстрацією права власності Нікопольським міжміським БТІ" 16.02.1983 року. Складений 04.12.2019 року уповноваженою особою Виконавчого комітету Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області акт обстеження житлово-побутових умов підтверджує той факт, що відповідач не проживає за місцем реєстрації більше року. Отже, суд вважає, що в даному випадку існують підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України. Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов`язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Згідно п. 2) ч. 2 ст. 141 ЦПК України сплачений по справі судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved