Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулося в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості . Позов мотивує тим, що 03 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», перейменованого в подальшому у публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4058. Відповідно до п.1.1 даного кредитного договору Банк надав позичальнику кредит в сумі 200 000,00 (двісті тисяч) грн. під 19% річних, а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 200 000 грн. в порядку, на умовах та строки, зазначені цим договором. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору кредит надається на 96 місяців з остаточним погашення кредиту не пізніше 01.07.2016 року. Банк повністю виконав свої зобов'язання за дійсним кредитним договором та надав позичальнику кредит. Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору позичальник зобов'язувався щомісячно не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами в сумі 4066,77 грн. шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з серпня 2008 року на відповідні позичкові рахунки позичальника, відкриті у AT «Ощадбанк». Сплату останнього ануїтетного платежу здійснити до 01.07.2016 року. Пунктом 1.6. кредитного договору передбачено порядок та умови нарахування та сплати процентів за користування кредитом. Також відповідно до п. 4.3.1. Кредитного договору позичальник зобов'язався належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим договором. Пунктом 4.3.2. кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредит в сумі 200 000 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору сплатити штрафні санкції у строки та на умовах, що визначені цим договором. Відповідно до п. 4.3.3. Кредитного договору позичальник також зобов'язався у разі порушення умов цього договору та/або договору іпотеки достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними коштами, комісійних винагород та штрафних санкцій. Пунктом 4.2.2. Кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в нших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку. 19.10.2011 року до вказаного вище кредитного договору додатковим договором №1 сторонами було внесено зміни та викладено п.1.2. та п. 1.5. в новій редакції, а саме: пунктами 1.2. Додаткового договору №1 до кредитного договору сторони погодили, що кредит надається з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 30.10.2011 року, пунктом 1.5. Додаткового договору №1 до кредитного договору сторони погодили, що позичальник зобов'язується здійснювати погашення кредиту не пізніше останнього робочого дня кожного місяця та сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно не пізніше передостаннього робочого дня місяця, наступного за звітним, ануїтетними платежами в сумі 4066,77 грн. шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих у AT «Ощадбанк», починаючи з серпня 2008 року. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 30.10.2011 року. Одночасно із укладенням згаданого кредитного договору № 4058 від 03.07.2008 року та з метою забезпечення належного виконання позичальником умов даного кредитного договору 03 липня 2007 року між АТ «Ощадбанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки за №4806, за яким поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором № 4058 від 03.07.2008 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (п.1.1. Договору поруки); поручитель відповідає по зобов'язаннях за вищевказаним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник ( п. 3.1. Договору поруки ). Поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов'язань за кредитним договором ( п. 3.2. Договору поруки ). Відповідно до п. 5.2 Кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого платежу, за кожен день прострочення. На момент звернення банком до суду заборгованість ні поручителем, ні позичальником не погашена. Станом на 14 лютого 2014 року сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором № 4058 від 03.07.2007 року становить 166 700, 47 грн. (сто шістдесят шість тисяч сімсот грн. 47 коп.), в тому числі: 78 829,80 грн. - сума неповернутого кредиту, 47 973,42 грн. - пеня, 9 670,91 грн. - три відсотки річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, 30 226,34грн. - інфляційні нарахування, відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, [PERSON] та [PERSON] відповідають за виконання зобов'язань за кредитним договором № 4058 від 03.07.2008 року перед позивачем у повному обсязі як солідарні боржники. Згідно п. 7.8. Кредитного договору сторони домовилися про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов'язань позичальника (в т.ч., але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього договору. Пунктом 6.5. Договору поруки передбачено, що поручитель підтверджує, що на момент укладення цього договору він ознайомлений зі всіма умовами кредитного договору. Банк свої зобов'язання виконав належним чином, а відповідачі не виконуть взяті на себе зобов'язання згідно вищевказаних договорів. Посилаючись на наведене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] в користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" заборгованість за кредитним договором №4058 від 03 липня 2008 року в сумі 166700,47 грн., та судові витрати по справі. Крім того, позивач подав суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з [PERSON] в користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" заборгованість за зазначеним вище кредитним договором в сумі 158465,61 грн. (сто п'ятдесят вісім тисяч чотириста шістдесят п'ять гривень 61 копійки), в тому числі: 78829,80 грн. - заборгованість за кредитом, 56847,71грн. - пеня, 10921,39грн. - заборгованість як три проценти річних, інфляційні нарахування в сумі 11866,71грн. та судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з наведених у позовній заяві мотивів. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, подав письмове заперечення та заяву, в якій просив зменшити розмір стягуваної суми відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, мотивуючи тим, що дружина відповідача є пенсіонером, на утриманні відповідача перебуває син [PERSON], який є інвалідом з дитинства, що підтверджується посвідченням серії АА №775258. Його дитина потребує постійного амбулаторного лікування і періодично стаціонарного, що підтверджується відповідною випискою від 19.09.2014 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», перейменованого в подальшому у публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4058. Відповідно до п.1.1 даного кредитного договору Банк надав позичальнику кредит в сумі 200 000,00 (двісті тисяч) грн. під 19% річних, а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 200 000 грн. в порядку, на умовах та строки, зазначені цим договором. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору кредит надається на 96 місяців з остаточним погашення кредиту не пізніше 01.07.2016 року. Банк повністю виконав свої зобов'язання за дійсним кредитним договором та надав позичальнику кредит. Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору позичальник зобов'язувався щомісячно не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами в сумі 4066,77 грн. шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з серпня 2008 року на відповідні позичкові рахунки позичальника, відкриті у AT «Ощадбанк». Сплату останнього ануїтетного платежу здійснити до 01.07.2016 року. Одночасно із укладенням згаданого кредитного договору № 4058 від 03.07.2008 року та з метою забезпечення належного виконання позичальником умов даного кредитного договору 03 липня 2007 року між АТ «Ощадбанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки за №4806, за яким поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором № 4058 від 03.07.2008 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (п.1.1. Договору поруки); поручитель відповідає по зобов'язаннях за вищевказаним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник ( п. 3.1. Договору поруки ). Як вбачається з матеріалів справи, позивач вказує на наявність перед ним заборгованості відповідача - [PERSON], за кредитним договором №4058 від 03 липня 2008 року в сумі 166700,47 грн., в тому числі: 78829,80 грн. заборгованості за кредитом, 47973,42 грн. пені, 9670,91 грн. 3% річних, 30226,34 грн. - загальних втрат від інфляції. В процесі розгляду справи позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог. Згідно даної заяви вбачається, що позивачем збільшено розмір позовних вимог щодо нарахування пені, трьох відсотків річних, інфляційних та здійснено перерахунок інфляційних. Зокрема, позивачем додатково нараховано пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 8874,30 грн. за період з 15.02.2014 року по 17.09.2014 року, 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 1393,02 грн. за період з 15.02.2014 року по 17.09.2014року, інфляційних за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 10240,53 грн. за період з січня 2014 року по серпень 2014 року. Загальна сума, на яку позивач збільшив свої вимоги, становить 20507,85 грн. З врахуванням уточненого розрахунку, нараховані позивачем інфляційні за період з 13.09.2009року по 14.02.2011 року є безпідставним. Сума інфляційних за прострочення сплати кредиту за вказаний період становитиме 530,64 грн.; сума інфляційних за прострочення сплати відсотків за вказаний період становитиме 400,92 грн. Відповідно до поданого позивачем розрахунку вбачається, що пеня, інфляційні та три відсотки річних нараховані за період з 13.10 2009 року по 14.02.2014року. Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.4. ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено в позові, є підставою для відмови в позові. Відповідно до ч. 3 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою ним до винесення рішення. Частиною 2 ст. 258 ЦПК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік, у тому числі, про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом , пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується трирічним терміном перед зверненням кредитора до суду (п.7.8. кредитного договору), а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином по частині нарахованої пені, трьох відсотків річних, інфляційних сплив термін позовної давності. З урахуванням наведеного, суд вважає, що щодо стягнення пені, трьох відсотків річних, інфляційних слід застосувати термін позовної давності, передбачений ч.3 ст. 267 ЦК України. За таких обставин, суд вважає, що до стягнення з відповідача підлягає, з урахуванням поданої позивачем заяви про уточнення позовних вимог, заборгованість в сумі 136647,03грн., в тому числі: основного боргу в сумі 78829,80грн., трьох відсотків річних в розмірі 9336,17грн., інфляційних в розмірі 507, 64грн., пені в сумі 47973,42грн. Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що заявлений позивачем розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, дружина відповідача є пенсіонером, на утриманні відповідача перебуває син [PERSON], який є інвалідом з дитинства, і потребує постійного амбулаторного лікування і періодично стаціонарного, що підтверджується відповідною випискою від 19.09.2014 року, яка міститься в матеріалах справи. З врахуванням вищезазначеного, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені на 12000грн., що становитиме: 47973,42 грн. - 12000 = 35973,42 грн. Крім того, відповідно до додаткової угоди №2 від 19.10.2011року до кредитного договору №4179 від 28.08.2008 року, сторони встановили, що остаточне погашення кредиту повинно бути здійснено не пізніше 30 жовтня 2011 року. Пунктом 4.2. договору поруки №4806 від 03.07.2008 року сторони визначили, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором №4058 від 03.07.2008 року не пред'явить вимоги до поручителя. Тобто вимога повинна була бути пред'явлена не пізніше 30 квітня 2012 року. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно із ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, пору ка припиняється, якщо кредитор про тягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя. Судом встановлено, що в договорі поруки, укладеному між сторонами, не визначено строку дії цього договору. У додатковій угоді до договору відновлювальної кредитної лінії від 06.06.2007 та в п.1.1 договору поруки від 29.07.2014р. зазначено кінцевий термін погашення кредиту - 30.10.2011року. За таких обставин, право вимоги до поручителя про виконання поруше ного боржником зобов'язання щодо повернення кредиту виникло, починаючи з 05.07.2010року та діяло протягом наступних 6 місяців. З матеріалів справи вбачається, відсутність вимоги кредитора до поручителя. Таким чином, договір поруки припинив свою дію, ще у 2012 році. Припинення договору поруки є підставою для відмови в задоволенні позову до поручителя [PERSON] Отже, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає заборгованість в сумі 143280 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути сплачене позивачем державне мито (судовий збір) .

Outcome: partial