Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Хорольський молоко консервний комбінат дитячих продуктів» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. В заяві вказали, що [INFO] року інтернет видання «Полтавщина» на своєму сайті http://www.poltava.pl.ua розмістило статтю за назвою: «[INFO]», в якій була опублікована цитата зі слів [PERSON] «Коли ми продавали контрольний пакет акцій, комбінат закуповував і переробляв щодоби понад 400 тонн молока. Його, поміж іншим, закуповували екологічно чисте, зокрема і в Героя України, керівника агрофірми «Агроекологія» [PERSON]. Зараз комбінат переробляє всього лише 20 тонн сировини на добу.» Також у цій статті, опублікованій інтернет виданням «Полтавщина», розміщено відеоролик, в якому відповідачем оприлюднено недостовірну інформацію. Зокрема: «Когда мы продавали контрольный пакет акций, то комбинат закупал и перерабатывал более 400 тонн молока, сейчас - 20 тонн всего, сокращают робочих». Позивач ПАТ «Хорольський МКК ДП» вважає, вказану інформацію недостовірною та такою, що порушує норми законодавства в сфері телебачення і радіомовлення та яка нанесла шкоду честі, гідності та діловій репутації підприємства. В позовній заяві ПАТ «Хорольський МКК ДП» прохає суд, визнати інформацію про скорочення працівників та обсяги закупівлі та переробки молока ПАТ "Хорольський МКК ДП", поширену відповідачем [PERSON] [INFO] року через мережу інтернет, недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право ПАТ "Хорольський МКК ДП", на недоторканність ділової репутації. Зобов'язати [PERSON] спростувати протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили недостовірну інформацію про позивача аналогічним способом - шляхом поширення через мережу інтернет. Стягнути з відповідача 3000 (три тисячі) гривень як відшкодування моральної шкоди. Крім того, [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Хорольський молоко консервний комбінат дитячих продуктів» про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, вказавши, що в газеті Комсомольська правда від [INFO] року (автор статті [PERSON]) є стаття, в котрій [PERSON] «окреслюють» рейдером, та зазначають, що в Україні може пропасти дитяче харчування, що [PERSON] здійснює дії по рейдерському захопленню Хорольського молококонсервного комбінату дитячих продуктів». Даними статтями вони вказують, що [PERSON] «Герой України», особа, котра із початку створення та діяльності Товариства і по даний час (у віці 80 років), підтримує підприємство, «має на меті лише заволодіти ним та нажитися». Наведені фрагменти та стаття в цілому не відповідає дійсності тому, що автор статті на обставину як на встановлений факт, без законних на те підстав, викладені відомості ґрунтуються на припущеннях, які не встановлені, таким чином обвинуватили в даній статті безпідставно. В зустрічній позовній заяві [PERSON] просив суд визнати недостовірною інформацію про рейдерське захоплення Хорольського молококонсервного комбінату дитячих продуктів - [PERSON], поширену відповідачем 16 листопада 2013 року через замовлення та написання і з засобах масової інформації, недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів» спростувати протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили недостовірну інформацію про [PERSON] аналогічним способом - шляхом замовлення та написання статті в засобах масової інформації. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів» на користь [PERSON] завдану моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень. В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Хорольський МКК ДП» позов підтримав повністю. Зустрічний позов не визнав з підстав викладених в письмових запереченнях. /а.с.50,51/ В судове засіданні [PERSON] не з'явився, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник [PERSON] вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов підтримує в повному обсязі. Суд, врахувавши позицію сторін у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. При розгляді справ про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи слід застосувати положення Конституції України, Цивільного кодексу України, Закони України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", Закон України «Про інформацію», Закон України «Про телебачення і радіомовлення", Закон України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Закон України «Про звернення громадян» та інших нормативно-правових актів, що регулюють вказані суспільні відносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як роз'яснено у п. 9 Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є в тому числі честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України життя, здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Таким чином правилами ст. 275 ЦК України, передбачено, що захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо. Ст. 277 ЦК України передбачений порядок спростування недостовірної інформації, а саме: - фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; - право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам; -негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного; - спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування; - якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний; - фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила; - спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Стаття 91 ЦК України закріплює принцип, за яким юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обовязки (цивільну дієздатність) як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Відповідно до п. 18 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», покладає на позивача обовязок доведення факту порушення його особистих немайнових прав внаслідок поширення недостовірної інформації. Так, відповідно до ст. 94 ЦК України серед немайнових прав юридичної особи є право на недоторканість її ділової репутації. Діловою репутацією юридичної особи є оцінка її підприємницької діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин, пануюча у суспільній свідомості думка щодо ділових якостей особи. При цьому ділова репутація юридичної особи є категорією що нерозривно пов'язана з комерційною складовою її діяльності. Саме від позитивної ділової репутації залежить привабливість юридичної особи в якості об'єкту інвестування, довіра наявних та зацікавленість потенційних контрагентів у виникненні в майбутньому правовідносин з такою юридичною особою. Також, п. 9 зазначеної постанови вказано, що в якості належних відповідачів у зазначених справах є автори інформації та особи, які поширили зазначену інформацію. Статтею 277 ЦК України регламентовано правовий механізм реалізації права на спростування поширюваної недостовірної інформації, а саме закріплює правило, за яким спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, спростування недостовірної інформації здійснюється у такій же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає серед іншого у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.15 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Під поняттям «спростування» розуміється доведення неправильності, помилковості, хибності будь-чиїх тверджень, переконань або їх заперечення. Спростування має відбуватись, як правило, у формі, ідентичній поширенню інформації, а коли це неможливо чи недоцільно, - в адекватній чи іншій формі, з урахуванням того, що воно повинно бути ефективним. Крім того, спростування обов'язково має бути проведено або підписано особою, яка поширила неправдиву інформацію і цим порушила немайнові права позивача. У протилежному випадку застосовуються інші способи захисту - відповідь, висловлювання своєї думки тощо. Суд, оцінивши в сукупності добуті в судовому засіданні докази, дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог як ПАТ «Хорольський МКК ДП» так і позивача за зустрічним позовом [PERSON], оскільки в даному випадку відсутній юридичний склад правопорушення, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Суд вбачає, що в даному випадку відсутній факт розповсюдження негативної недостовірної інформації, яка порочить ділову репутацію ПАТ «Хорольський МКК ДП», зазначена статті присвячена не позивачеві, а ситуації в країні, при цьому судження [PERSON] не містить в собі негативного характеру і не направлене на порушення права позивача на недоторканість його ділової репутації. Відповідно до п.12 Постанови пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» - належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Як встановлено в судовому засіданні телеканал «ІРТ-Полтава» на своєму сайті розмістило інформацію з посиланням на відеоролик. Крім того Полтавська телевізійна студія «Місто» також на своєму сайті розмістило інформацію з посиланням на відеоролик про діяльність підприємства ПАТ «Хорольський МКК ДП», вказані матеріали розміщені для загального доступу. Позивачем ПАТ «Хорольський МКК ДП» установлений автор інформаційного матеріалу але не установлений власник веб-сайту, не заявляються вимоги до них про спростування недостовірної інформації, тому відеозапис сюжетів, зроблений позивачем з мережі Інтернет не може бути належним та допустимим доказом поширення інформації відповідачем [PERSON], яку ПАТ «Хорольський МКК ДП» вважає недостовірною, оскільки не має відношення до поширення інформації на телеканалах. Враховуючи те, що судом не встановлено порушення особистого немайнового права ПАТ «Хорольський МКК ДП», а тому підстав для відшкодування моральної шкоди немає. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Хорольський МКК ДП» є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. З приводу зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Хорольський МКК ДП» про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Згідно ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Таким чином, з аналізу наведених норм та змісту інформації, що була озвучена в газеті «Комсомольська правда», є нейтральною по відношенню до ділової репутації позивача, та не може мати впливу на ділову репутацію, через що вимоги про їх спростування позивачем заявлено безпідставно. Відмовляючи у позові, суд також виходить із балансу інтересів [PERSON], щодо захисту його ділової репутації та громадськості, щодо отримання інформації про суспільно значимі події та вважає, що підстав для втручання у свободу засобу масової інформації, щодо поширення такої інформації не існує. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Враховуючи, що в ході судового засідання встановлено, що відсутні підстави для захисту ділової репутації позивача за зустрічним позовом, тому не має і підстав для відшкодування моральної шкоди. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічного позову [PERSON] повинно бути відмовлено у повному обсязі.

Outcome: dismissed