Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Направленим позовом заявники просять суд визнати за ними як за наймачами право постійного користування та право на приватизацію квартири [ADDRESS], загальною площею 48,3 кв. м., житловою площею 27, 4 кв. м., а також зобов'язати орган приватизації в особі комунального підприємства "Агроводсервіс" Житомирської районної ради розглянути заяву про передачу у власність вказаної квартири та вчинити всі інші дії для приватизації квартири. В обґрунтування заявленого зазначають, що з 18.05.1978 року по теперішній час постійно проживають та зареєстровані у вказаній квартирі. Відповідач на звернення позивачів про необхідність для оформлення передачі в приватну спільну часткову власність не відреагував, тому позивачі змушені звернутися за захистом своїх прав до суду. Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає положенням ст. 274 ЦПК України і підстав для переходу до іншого виду судом встановлено не було. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Починаючи з 18.05.1978 року по теперішній час [PERSON] постійно проживає та зареєстрована у житловому [ADDRESS]. З її згоди у вказану квартиру вселилися члени її сім'ї: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З відповіді Житомирської районної ради Житомирської області від 6.08.2018 року на адвокатський запит вбачається, що відповідач КП "Агроводсервіс" Житомирської районної ради є органом приватизації житлового фонду на території Житомирського району та займається оформленням відповідних документів. [PERSON] звернулась до КП "Агроводсервіс" Житомирської районної ради в усному порядку із заявою про оформлення передачі в приватну спільну часткову власність вказаної квартири, однак отримала відмову, яка ґрунтувалась на відмові Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" ПАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" підписати необхідні довідки. 27.07.2018 року позивач повторно звернулась до відповідача з цією ж вимогою засобами поштового зв'язку, долучивши необхідні документи, однак відповіді не отримала, а лист, що направлявся, повернувся позивачу у зв'язку із закінченням строку зберігання. У відповідь на заяву позивачів 6.04.2016 року за вихідним номером 1472/1/10-15-КО-65 Державне агентство автомобільних доріг України повідомило, що житлові приміщення по вул. Леніна (нині Європейська), 94 у с. Березівка Житомирського району Житомирської області не ввійшли до статутного капіталу ПАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" під час корпоратизації та не відносяться до числа службових, але зазначені житлові приміщення є частиною будівлі контори, яка розташована на території ДРП-4 філії "Житомирська ДЕД" та обліковуються на балансі підприємства. Приватизація приміщень, які використовуються в якості житлових та розташовані у нежитлових будівлях адміністративного або виробничого призначення Законом не розглядається. Крім того зазначили, що відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" такі квартири не підлягають приватизації. На підставі цього Укравтодор не має підстав для надання дозволу на приватизацію квартири. Відповідач подав відзив на позовну заяву, яким зазначив, що орган приватизації зобов'язаний прийняти рішення за умови надання суб'єктом приватизації (громадянином) повного пакету необхідних документів, визначених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396 затвердженого Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, пунктами 17 та 18 якого і визначено необхідний перелік документів. Представник третьої особи Житомирської районної ради направив заяву, якою просив розглядати справу без його участі та зазначив, що Житомирська районна рада не є власником майна та суб'єктом приватизації державного житлового фонду, що є предметом фонду. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частинами 1, 2 статті 64 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат. Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 Цивільного кодексу України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже, і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї. При розгляді справ цієї категорії слід враховувати також правовий висновок Верховного Суду України щодо співвідношення факту реєстрації і проживання у житлі, викладений у постанові від 30.01.2013 у справі №6-125цс12, який полягає у тому, що відповідно до ст.1, ч.1 ст.5, ст.8 "Про приватизацію державного житлового фонду" наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Аналогічну норму місить п.4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16.12.2009 №396. При цьому п.п. 18, 19 цього положення визначено порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні - у довідці про склад сімї, що подається особою в числі інших документів до органу приватизації, зазначаються члени сімї наймача, які водночас і прописані, і мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими вони врегульовані, суд дійшов висновку про наявність підстав для повного задоволення позову з огляду на наступне. Судом беззаперечно встановлено, що позивачі постійно із 1978 року проживають у спірній квартирі та мають там реєстрацію місця проживання проведену компетентним органом. Дана обставини ніким не спростовується, не заперечується, а рішення про це не оскаржується. За таких обставин, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами факт користування квартирою. Мало того, на переконання суду, позивачі мають право на приватизацію такого приміщення як житлового, а протиправна бездіяльність відповідача порушує права позивачів. Так, як зазначалось у даному рішенні позивачі мають зареєстроване місце проживання у такій квартирі саме як у житловому приміщенні. Реєстрація місця проживання у нежитловому або іншому непридатному для цього суперечить законодавству України. Аналіз таких фактичних обставин справи, суд вважає, спростовує доводи третьої особи з приводу природи походження таких приміщень, як безпідставні. Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що оскільки позивачі мають постійне місце проживання у спірній квартирі, що зареєстроване у встановленому законом порядку, тривалий час користуються таким майном мають беззаперечне право на приватизацію такого майна. Аналогічна правова позиція освітлена у рішенні Верховного Суду України від 30 січня 2013 року (справа № 6-125цс12). Оскільки позивачами заявлено вимогу про зобов'язання відповідача провести усі необхідні дії по приватизації спірної квартири, суд вважає можливим задовольнити таку вимогу задля правильного захисту порушених прав позивачів. Враховуючи, що позов підлягає до повного задоволення, з відповідача в дольовому порядку у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення понесені позивачами та документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved