Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

У березні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва Румянцевої Н.О. від 01.04.2019 року дану цивільну справу надіслано за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 11.05.2019 року, дана справа передана судді Черенковій Н.П. Ухвалою судді від 16 травня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Позивач після розірванняч шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . Після розірвання шлюбу з відповідачем малолітній [PERSON] залишився проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначила, що вона має постійне місце проживання, у якому створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Ухвалою суду від 28.10.2019 року витребувано від служби у справах дітей Миколаївської міської ради висновок щодо визначення місця проживання дитини- [PERSON] , [INFO] . 23.01.2020 року до суду надійшов висновок, за яким орган опіки та піклування Миколаївської міської ради вважав доцільним визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. Ухвалою суду від 20.03.2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. Треті особи до судового засідання не з`явились, пояснень щодо позову до суду не подали. При цьому, Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради просила про розгляд справи у їх відсутність. Позивач просила про розгляд справи за її відсутності, а позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. 10 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Миколаєві. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 грудня 2012 року у справі № 2/1416\\39522012 шлюб між сторонами справи було розірвано . На сьогодні неповнолітній [PERSON] мешкає з матір`ю [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Останнім відомим місцем проживання батька дитини є [ADDRESS] . Нормою ч. 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Малолітній [PERSON] , 2011 року народження не досяг десяти років, його батьки мешкають окремо, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що сторони справи дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати їх син (наприклад, між сторонами укладеного договір про визначення місця проживання дитини). Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання неповнолітнього , суд виходить з таких обставин. Ст. 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 цього Кодексу передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ст. ст. 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Зважаючи на вік дитини, ураховуючи те, що участь малолітнього [PERSON] у розгляді справи про визначення його місця проживання може негативно позначитись на його психоемоційному стані, а тому, виходячи з інтересів дитини, суд не викликав його для участі у судовому засіданні. Відтак, суд вирішує спір між [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання їх сина [PERSON] , виключно на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Матеріалами справи засвідчується, що позивачем у квартирістворені усі умови, що необхідні для проживання та повноцінного розвитку неповнолітнього. Ураховуючи сталі соціальні зв`язки, які склались у неповнолітнього , за місцем його проживання ,його психологічний стан, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дитини, до чого неминуче призведе його переїзд у випадку визначення місця проживання з батьком, суд вважає, що визначення місця проживання сина з матір`ю [PERSON] на сьогодні максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини. За приписами ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 (далі - Порядок), органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. П. 72 Порядку вказано, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. У висновку служби у справах дітей Миколаївської міської радивраховано обставини, передбачені Порядком, та вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Більш того, у висновку зазначено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, на якому розглядалось питання щодо визначення місця проживання неповнолітнього , батько дитини не прийшов ,аліменти не сплачує на утримання дитини , нею не цікавиться. У суду немає підстав вважати, що указаний висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим чи суперечить інтересам дитини. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, сформульованій у постанові від 12 квітня 2017 року у справі №6-15цс17, та правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 травня 2018 року у справі №607/1091/16-ц). Також суд зауважує, що надання органом опіки та піклування висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю та те, що батько на засіданні органу опіки і піклування не був присутнім, не свідчить про те, що між сторонами відсутній спір (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №686/20582/19-ц). Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: approved