Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

14.12.2020 року до Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява Військової частини [NUMBER] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої державі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач на підставі контракту, укладеного з командиром військової частини [NUMBER] на 3 роки був прийнятий на військову службу за контрактом та зарахований до списків військовослужбовців військової частини на всі види забезпечення. З 05.05.2020 року виключено зі списків особового складу військової частини [NUMBER] . Сума нестачі речового майна за сержантом [PERSON] на момент звільнення складає 1338,05 грн. Згідно катки №351 обліку військового майна особистого користування вартості майна речової служби військової частини [NUMBER] видане у користуванні під час проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] сержантом [PERSON] були одержані в особисте користування наступні предмети речового майна: мішок спальний 1 штука, плащ демісезонний 1 штука, кепі бойове (кашкет польовий) 1 штука. Відповідно до довідки-розрахунок №740/20/3142 від 07.07.2020 вартість майна речової служби військової частини [NUMBER] видане у користуванні сержанту [PERSON] , загальна сума на вартості отриманого речового майна (з урахуванням фактичного строку носіння (зносу) становить 1338,05 грн., а саме: мішок спальний 792,00 грн., плащ демісезонний 524,33 грн., кепі бойове (кашкет польовий) 86,88 грн. Під час розрахунку при звільненні з військової частини [NUMBER] вищевказана сума вартості отриманих предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися з сержанта [PERSON] утримана не була. В добровільному порядку вищевказана сума вартості отриманих предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися сержантом [PERSON] до фінансово-економічної служби військової частини [NUMBER] не внесена, тим самим заподіяна матеріальна шкода державі на суму 1338,05 грн. На підставі викладеного, просив відшкодувати на користь військової частини [NUMBER] матеріальну шкоду, завдану державі, у розмірі 1338,05 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Іллічівського районного суд м. Маріуполя Донецької області від 24.07.2020 року справу направлено за підсудністю на розгляд до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області (37600, Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 133). Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25.09.2020 повернуто до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області для виправлення описки стосовно підсудності справи. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12.10.2020 року вирішено справу передати за підсудністю на розгляд до Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 січня 2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник ВЧ [NUMBER] у судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідачі своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом- ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі контракту, укладеного між командиром військової частини [NUMBER] та громадянином [PERSON] на 3 (три) роки останній був прийнятий на військову службу за контрактом та зарахований до списків військовослужбовців військової частини на всі види забезпечення. Витягом з Наказу командира військової частини [NUMBER] від 01.11.2017 за № 2 виданого на підставі Наказу командира військової частини [NUMBER] від 19 жовтня 2017 року № 173-РС громадянин [PERSON] був призначений на посаду кулеметника 2 відділення снайперів взводу снайперів військової частини [NUMBER] . Витягом з Наказу командира військової частини [NUMBER] від 01.11.2017 за № 6 сержанта [PERSON] , який перебував на посаді кулеметника 2 відділення взводу снайперів військової частини [NUMBER] , вважати таким, що самовільно залишив військову частину [NUMBER] , знято зі всіх видів забезпечення. Витягом з Наказу командира військової частини [NUMBER] від 14.11.2017 року №11 сержанта [PERSON] , кулеметника 2 відділення снайперів взводу снайперів військової частини [NUMBER] , який 07.11.2017 року самовільно залишив військову частину [NUMBER] м. Маріуполь, вважати таким, що 14.11.2017 року повернувся до військової частини [NUMBER] та приступив до виконання своїх службових обов`язків. Витягом з Наказу командира військової частини [NUMBER] від 09.01.2018 за № 5 сержанта [PERSON] , який перебував на посаді кулеметника 2 відділення снайперів взводу снайперів військової частини [NUMBER] , вважати таким, що 09.01.2018 року самовільно залишив військову частину [NUMBER] , знято зі всіх видів забезпечення. Витягом з Наказу командира військової частини [NUMBER] від 24.01.2020 за № 19 виданого на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] від 21.01.2020 року №6-РС, сержанта [PERSON] , колишнього кулеметника відділення снайперів взводу снайперів військової частини [NUMBER] , який самовільно залишив військову частину 09.01.2018 року, увільненого від займаної посади та призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, призупинено строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні з 19.01.2018 року. Наказом командира військової частини [NUMBER] від 05.05.2020 року №89 сержанта [PERSON] , колишнього кулеметника відділення снайперів взводу снайперів військової частини [NUMBER] , звільнено з військової служби в запас наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 29.04.2020 року №23-РС, відповідно до пункту "2", підпункту «е» (у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили) частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». З 05.05.2020 року [PERSON] виключено зі списків особового складу військової частини [NUMBER] . Відповідно до довідки-розрахунок вартості майна речової служби військової частини [NUMBER] видане у користування від 07.07.2020 року за №740/20/3142 сума нестачі речового майна за матросом [PERSON] на момент звільнення складає 1338,05 грн. У відповідності до пункту 4 Розділу III «Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби. Відповідно до абзацу 1 пункту III «Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період» речовим забезпеченням ЗС У включає : обмундируванням, взуттям, натільною і теплою білизною, теплими і постільними речами, спорядженням, спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту (окуляри-маска захисні балістичні, окуляри захисні балістичні, шоломи бойові балістичні та бронежилети модульні), спеціальним одягом та спорядженням для виконання спеціальних завдань, нагрудними знаками, знаками розрізнення і фурнітурою, ідентифікаційними жетонами, санітарно-господарським, спортивним та гірським спортивним майном, наметами, брезентами, м`якими контейнерами, декоративними тканинами і килимовими виробами. Відповідно до картки №353 обліку військового майна особистого користування вартості майна речової служби військової частини [NUMBER] видане у користування під час проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] сержантом [PERSON] були одержані в особисте користування наступні предмети речового майна: - кашкет польовий -1 штука, - плащ демісезонний - 1 штука. Відповідно до роздавальної відомості №б/н за 21.12.2017 року сержантом [PERSON] було одержано в особисте користування наступні предмети речового майна: -мішок спальний 1 штука. У відповідності до абзаців 1-3 пункту 9 розділу І «Інструкції про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період», затвердженої наказом Міністерства Оборони України від 29.04.2016 № 232 строк носіння (експлуатації) речового майна - час, установлений нормами речового забезпечення, протягом якого майно носиться або перебуває в експлуатації. Згідно «Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період», затверджених затвердженої наказом Міністерства Оборони України від 29.04.2016 р. № 232 (норма № 1 забезпечення речовим майном військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, для вищезазначених предметів речового майна встановлені наступні строки носіння: кепі бойове (кашкет польовий) 2 роки, плащ демісезонний - 3 роки, мішок спальний - 2 років. У відповідності до пункту 7 розділу І «Інструкції про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період», затвердженої наказом Міністерства Оборони України від 29.04.2016 р. № 232 строк носіння предметів речового майна, що видається в особисте користування військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, обчислюється з дня виникнення права на його отримання. Облік такого майна ведеться у місяцях з місяця виникнення права. А від так відповідно до пункту 33 Постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» сума невідшкодованої шкоди, що значиться за звільненим у запас чи у відставку військовослужбовцем або військовозобов`язаним, який пройшов збори, обліковується у військових частинах за попереднім місцем служби або проходження зборів до повного надходження грошових сум. Враховуючи дату зарахування до списків військовослужбовців військової частини на всі види забезпечення, а саме 01.11.2017 року, на момент звільнення матроса сержанта [PERSON] , а саме 05.05.2020 року, строки носіння отриманих ним предметів речового майна, передбачені нормами забезпечення не закінчилися. Відповідно до довідки-розрахунку № 740/20/3142 від 07.07.2020 року вартість майна речової служби військової частини [NUMBER] , виданого у користування сержанту [PERSON] загальна сума вартості отриманого речового майна (з урахуванням фактичного строку носінні (зносу) становить 1338 грн. 05 коп., а саме: - мішок спальний - 792,00 грн., - плащ демісезонний - 524,33 грн., - кепі бойове (кашкет польовий) - 86,88 грн. Постановою Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» 23.06.95р. № 243/95-ВР закріплено, що відповідно до Конституції України та інших актів законодавства України військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоди. Пунктом 2 вищезазначеної постанови визначено, військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливо-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти. Відповідно до ст. З Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Статтею 7 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду. Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами. Якщо строк експлуатації військового та іншого майна на дату його втрати закінчився або неможливо встановити час його втрати, відшкодування шкоди проводиться в розмірі 50 відсотків первинної вартості майна, якого не вистачає, але не нижче вартості металів, у тому числі дорогоцінних, та дорогоцінного каміння, які в ньому містяться, визначеної відповідно до законодавства про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей. Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України» передбачено, що військове майно є державним майном, закріпленим за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна, зокрема, належить речове майно. Пунктами 3,32 Постанови Кабінету Міністрів України № 1444 від 28.10.2004 року «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час» передбачено, що речове майно за цільовим призначенням поділяється на майно поточного забезпечення, майно фонду зборів і майно непорушних запасів, а за використанням - на майно особистого користування та інвентарне майно. До інвентарного майна належать теплі та постільні речі, табірні та спеціальні намети, спеціальний одяг і льотно-технічне обмундирування, засоби індивідуального захисту, санітарно-господарське майно, спортивний інвентар та музичні інструменти. Інвентарне майно видається тільки у тимчасове користування (експлуатацію). Усе інвентарне майно, що було закріплене за військовослужбовцями, підлягає обов`язковому здаванню на речовий склад військової частини, вартість загубленого або незданого інвентарного майна відшкодовується відповідно до чинного законодавства. Під час розрахунку при звільненні з військової частини [NUMBER] вищевказана сума вартості отриманих предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися з сержанта [PERSON] утримана не була. В добровільному порядку вищевказана сума вартості отриманих предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися сержант [PERSON] до фінансово-економічної служби військової частини [NUMBER] не вніс, тим самим державі заподіяна матеріальна шкода на суму 1338 гривень 05 копійок. Пунктом 2 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну» державі затвердженого постановою Верховної Ради України 23.06.1995 р. N 243/95-ВР, передбачено що Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. У відповідності до вимог статей 58, 59 Статуту внутрішньої служби ЗС України командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою: за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за внутрішні порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів, за всебічне забезпечення військової частини. Він, серед іншого, зобов`язаний вживати заходів, щодо відшкодування матеріальних збитків, заподіяних державі, для чого діє у відповідності із законом, в тому числі, в разі необхідності представляє інтереси держави в суді. Відповідно до пункту 31 постанови ВРУ «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі - у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що шкода спричинена майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об`ємі особою, що її спричинила. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Військова частина [NUMBER] , згідно вимог статей 1-3 Закону України "Про правовий режим майна у ЗС України" та статей 1-3 Закону України "Про господарську діяльність у ЗС України", є суб`єктом господарської діяльності Збройних Сил України, яка утримується за рахунок Державного бюджету, веде відокремлене господарство, має самостійний баланс доходів та витрат кодів економічної діяльності, а також відокремлені рахунки в Державному казначействі та банківських установі. Майно, матеріальні та грошові засоби є державною власністю. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved