Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт народження на території України [PERSON], [INFO], місце народження: Автономна Республіка Крим, м. Севастополь, батько дитини: [PERSON], [INFO], мати дитини: [PERSON], [INFO]; допустити негайне виконання рішення суду, мотивуючи тим, що 29.01.2016 року в м. Севастополі Автономної Республіки Крим, у нього народився син [PERSON]. Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до ст. 13 ЗУ Про державну реєстрацію актів цивільного стану. У судовому засіданні, заявник не був присутнім, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник заінтересованої особи - Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, до його початку надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності заявника та заінтересованої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 7 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Як вбачається зі змісту ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Судом встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (дошлюбне прізвище Очерет) [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії І-АС № 038840 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі (а.с.9). Як вбачається з ксерокопії свідоцтва про народження, серії І-КМ №539066 виданого відділом запису актів цивільного стану Гагаринського району міста Севастополя Управління запису актів цивільного стану міста Севастополя від 02 березня 2016 року (а.с.10), 29.01.2016 року в місті Севастополі народився [PERSON], про що 02.03.2016 року зроблено запис акту про народження № 296, в графі батьки зазначено: [PERSON], громадянин [PERSON] Федерації та [PERSON], громадянка [PERSON] Федерації. Відповідно до п.1 ст.3 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території від 15 квітня 2014 року (далі - Закон), сухопутна територія Автономної Республіки Крим визначається тимчасово окупованою територією. Згідно ч.1 ст.18 Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Зі змісту ч.ч. 2, 3 ст.9 Закону вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Як слідує із практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ, як джерело права, першочерговим завданням щодо прав передбачених конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищенність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнанного на міжнародному рівні державного обговорення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканцям такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило би позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. На підставі вищевикладеного, заява [PERSON] про встановлення факту народження дитини задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed