Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

19.07.2016 року до суду із позовною заявою звернулася представниця Турківського районного центру зайнятості, [PERSON] Посилається на те, що Турківським районним центром зайнятості відповідно до п.18 частини другої статті 22 Закону України «Про зайнятість населення», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року №60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13.02.2009 року №7-1, постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року №1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням», з метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття проведено розслідування страхового випадку щодо обгрунтованості одержання відповідачкою в період перебування на обліку в службі зайнятості допомоги по безробіттю та вартості наданих соціальних послуг - акт №69 розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення Турківського районного центру зайнятості від 11 серпня 2010 року. З метою цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 20 березня 2006 року № 357 "Деякі питання загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття", якою затверджено Порядок розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення. Розслідування страхових випадків здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітного та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені у документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Центр зайнятості під час проведення перевірки взаємодіє з органами ДПА, ПФУ, Фондом загальнообов'язкового державного соціального страхування України, державним реєстратором, управлінням праці та соціального захисту населення, відділом субсидій шляхом обміну інформацією про отримані доходи особами, які перебувають на обліку в державній службі зайнятості як безробітні, від провадження підприємницької діяльності, виконання роботи за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом, виконання робіт за цивільно-правовою угодою тощо. В результаті проведеної звірки бази даних персональних карток осіб, котрі перебували на обліку в центрі зайнятості як безробітні, з даними державного реєстратора відповідно до акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним № 69 від 11.08.2010 року та довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців встановлено, що гр. [PERSON] перебуваючи на обліку в центрі зайнятості як безробітна з 13.03.2007 року по 06.03.2008 року та одержуючи допомогу з безробіття, була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа. Відповідно до ст. 1 п.3 пп. б Закону України "Про зайнятість населення" громадяни, котрі зареєстровані як суб'єкти підприємницької діяльності - фізичні особи належать до зайнятого населення, а отже не мають права на отримання допомоги з безробіття. Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб, і така, що, як правило, приносить їм дохід у грошовій або іншій формі. В пп. б п. 3 ст.1 цього ж Закону зазначено, що в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю. [PERSON] була зареєстрована в Турківському районному центрі зайнятості з 06.03.2007 року по 06.03.2008 року. Статус безробітної відповідачці було надано 13.03.2007 року на підставі власноручно підписаної цією особою заяви (на восьмий день після реєстрації як особи, котра шукає роботу). У цій заяві відповідачка підтвердила той факт, що не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається та пенсії не отримує, тобто відповідачка засвідчила факт про те, що вона не зареєстрована у встановленому порядку як підприємець, однак на момент звернення до центру зайнятості державна реєстрація її як суб'єкта підприємницької діяльності не була скасована, що призвело до незаконного отримання допомоги з безробіття в сумі 3056,02 грн. і відповідно до наказу Турківського районного центру зайнятості № 24 від 11.08.2010 року "Про повернення коштів особою, котра їх отримала обманним шляхом" повинна була добровільно ці кошти повернути. Після подачі заяви про припинення підприємницької діяльності відповідачка повинна була виконати всі вимоги закону з поданням до реєстратора всіх документів які зазначені в законі, а потім вирішити питання про зняття з обліку, тобто припинити підприємницьку діяльность. Відповідно до п. 7 ст. 59 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності, а оскільки на момент реєстрації в центрі зайнятості відповідачка не ліквідувалась як суб'єкт підприємницької діяльності вона не мала права отримувати матеріальні виплати на випадок безробіття. На їх вимогу державним реєстратором надано довідку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з якої вбачається, що відповідачка зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності з 14.02.2007 року по 02.09.2010 року. Отже, так як [PERSON] не припинила підприємницької діяльності під час реєстрації в центрі зайнятості, що підтверджується даними Управління державної реєстрації, вона не мала права на отримання статусу безробітного та матеріального забезпечення на випадок безробіття, внаслідок чого обманним шляхом отримувала допомогу з безробіття. Загальна сума коштів, витрачених службою зайнятості, що підлягають поверненню відповідачкою становить 3056,02 грн. (три тисячі п'ятдесять шість гривень, 02 коп.) Згідно з п.6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року №60/62 , постановою правління Пенсійного фонду України від 13.02.2009 року №7-1, - у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до п. 4 ст. 38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України "Про зайнятість населення" адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується. Від добровільної сплати зазначеної суми відповідачка відмовилася, тому незаконно отримана допомога підлягає стягненню в судовому порядку. Просять суд стягнути з відповідачки, [PERSON], на користь Турківського РЦЗ заборгованість у розмірі 3056,02 грн. (три тисячі п'ятдесят шість грн. 02 коп.) В судовому засіданні представниця позивача, [PERSON], позов підтримала та надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що ще 14.02.2007 року, за місяць до того, як стала на облік до центру зайнятості, вона подала заяву про зняття з обліку юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Вважає позов безпідставним, просить у його задоволенні відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши надані суду докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідачка, [PERSON], була зареєстрована в Турківському районному центрі зайнятості з 06.03.2007 року по 06.03.2008 року. Статус безробітної відповідачці було надано 13.03.2007 року на підставі власноручно підписаної цією особою заяви. У цій заяві відповідачка підтвердила той факт, що не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається та пенсії не отримує. Про те, що ще 14.02.2007 року відповідачка прийняла рішення про припинення підпримницької діяльності і на час звернення до Турківського РЦЗ вже не була фізичною особою-підприємцем, свідчить Довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про внесення рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності (а.с. 17). Наведені вище обставини підтверджуються: копією заяви [PERSON] від 13.03.2007 року; копією персональної картки на ім'я [PERSON]; копією витягів із наказів про прийняті рішення по особі [PERSON], видані Турківським РЦЗ 22.04.2008 року; копією листа-відвідування особою ЦЗ, надані послуги та прийняті рішення на ім'я [PERSON] Не довіряти даним доказам у суду підстав немає. Акт № 69 від 11.08.2010 року, виданий Турківським РЦЗ, та наказ № 24 від 11.08.2010 року, виданий на підставі цього акту, суперечать даним Довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про внесення рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності (а.с. 17). Відповідно до п. 7 ст. 59 Господарського кодексу України «суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності», а тому посилання представника позивача на те, що відповідачка була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа, і кошти, які їй були виплачені як безробітній, підлягають поверненню, є такими, що не відповідають дійсності. Окрім цього, відповідачкою в судовому засіданні заявлено про застосування строку позовної давності, про що подано суду заяву. Відповідно до п.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до статтей 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи те, що кошти, які просить стягнути із відповідачки позивач, не є штрафом, а відшкодуванням, як вважає позивач, незаконно отриманої державної допомоги із безробіття, в даному випадку підлягає застосуванню строк позовної давності в три роки. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі наведеного вище та

Outcome: dismissed