Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

07 березня 2018 року до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" до [PERSON] та [PERSON], за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватного нотаріуса Кам'янка-Бузького районного нотаріального округу Приходько Н.М., в якій позивач просить суд: 1. Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 04.06.2015р., яким [PERSON] подарував 1/2 частки [PERSON] та 1/2 частки [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0600 га, що розташована на території Запитівської селищної ради, кадастровий [NUMBER], цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, посвідчений приватним нотаріусом Кам'янка-Бузького районного округу Приходько Н.М. 04 червня 2015 року та зареєстрований в реєстрі за №485; 2. Визнати недійсним договір дарування комплексу будівель від 04.06.2015р., яким [PERSON] подарував 1/2 частки [PERSON] та 1/2 частки [PERSON] торговий комплекс площею 972,7 кв.м. та котельню площею 8,9 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Кам'янка-Бузького районного округу Приходько Н.М. 04 червня 2015 року та зареєстрований в реєстрі за №486; 3. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за [PERSON] на 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,0600 га, що розташована на території Запитівської селищної ради, кадастровий [NUMBER], на праві приватної власності на підставі договору дарування земельної ділянки від 04.06.2015р., посвідчений приватним нотаріусом Кам'янка-Бузького районного округу Приходько Н.М. 04 червня 2015 року та зареєстрований в реєстрі за №485; 4. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за [PERSON] на 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,0600 га, що розташована на території Запитівської селищної ради, кадастровий [NUMBER], на праві приватної власності на підставі договору дарування земельної ділянки від 04.06.2015р., посвідчений приватним нотаріусом Кам'янка-Бузького районного округу Приходько Н.М. 04 червня 2015 року та зареєстрований в реєстрі за №485; 5. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за [PERSON] на 1/2 частки торгового комплексу площею 972,7 кв.м. та котельня площею 8,9 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності на підставі договору дарування комплексу будівель від 04.06.2015р., який посвідчено приватним нотаріусом Кам'янка-Бузького районного округу Приходько Н.М. 04 червня 2015 року та зареєстрований в реєстрі за №486; 6. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за [PERSON] на 1/2 частки торгового комплексу площею 972,7 кв.м. та котельню площею 8,9 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності на підставі договору дарування комплексу будівель від 04.06.2015р., який посвідчено приватним нотаріусом Кам'янка-Бузького районного округу Приходько Н.М. 04 червня 2015 року та зареєстрований в реєстрі за №486; 7. Відновити право власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0600 га, що розташована на території Запитівської селищної ради, кадастровий [NUMBER], цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; 8. Відновити право власності за [PERSON] на торговий комплекс площею 972,7 кв.м. та котельню площею 8,9 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]; 9. Вирішити питання судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 27.04.2014р. Кам'янка-Бузьким районним судом Львівської області була розглянута справа №1311/1439/12 та рішенням, яке набрало законної сили 08.05.2014р., стягнуто на користь ПАТ "ПроКредит Банк" з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором від 30.09.2008р. в розмірі 1 417 573, 36 грн. та 3 654,00 грн. судового збору. На праві власності [PERSON] належали торговий комплекс площею 972,7 кв.м. та котельня 8,9 кв.м., який розташований в [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0600 га. на території Запитівської селищної ради. 10.11.2016р. Кам'янка-Бузьким ВДВС було відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду і накладено арешт та проведено опис майна, а саме торгового комплексу площею 972,7 кв.м. та котельні площею 8,9 кв.м. за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0600 га. за цією адресою. 23.08.2017р. [PERSON] та [PERSON] подали позов про виключення майна з акту опису і звільнення його з-під арешту. Саме тоді позивач дізнався про наявність оскаржуваних договорів дарування. Водночас повідомляє, що за даними отриманими банком, [PERSON] помер [INFO]. Вважає, що боржник був обізнаний з судовим рішенням про стягнення з нього боргу на користь банку, а отже міг передбачати негативні наслідки для себе у випадку невиконання рішення суду. З посиланням на норми ст. ст. 202, 215, 234, 717 вважає такі правочини фіктивними та просить визнати недійсними. Окрім того, позивач як на підставу свого позову зіслався на те, що під час укладення спірних договорів була відсутня згода дружини [PERSON] - [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти позовних вимог заперечили та у своєму відзиві пояснили, що дійсно між ними та [PERSON], який помер [INFO]., дійсно було укладено договори дарування, які оспорює позивач. Однак, такі правочини не є фіктивними, так як сторони в момент його вчинення мали намір створення правових наслідків згідно цих договорів. На підтвердження того, що договори не є фіктивними зазначає, що 28.09.2016р. між [PERSON] та [PERSON] підписано договір про встановлення порядку володіння та користування частками комплексу будівель. За користування таким майном вони сплачують послуги електроенергії, а отже такі правочини не носять ознак фіктивності. Відповідачі звертають увагу суду на те, що рішення суду на користь банку набрало законної сили 08.05.2014р., але виконавче провадження відкрито 10.11.2016р., а тому оспорювані договори укладені 04.6.2015р. до моменту відкриття виконавчого провадження. Третя особа [PERSON] також проти позову заперечила повністю та пояснила, що укладені договори передували відкриттю виконавчого провадження, а також були укладені через рік після ухвалення рішення суду про стягнення боргу. Вважає, що оскільки за зобов'язанням перед банком поручились ряд осіб, які є солідарними боржниками, то банк може звернути стягнення на їх майно, а тому укладенням спірних договорів право банку не порушено. Вважає, що договори не є фіктивними, так як сторони вчинили необхідні дії, які ним обумовлені. Ухвалою суду від 02.04.2018р. відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче засідання. 04.05.2018р. до суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи без участі представника позивача. 10.05.2018р. до суду надійшли відзиви на позовну заяву від [PERSON] та [PERSON] та їх представника [PERSON] Ухвалою суду від 29.05.2018р. судом залучено до участі у справі третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON] 29.05.2018р. до суду надійшла заява позивача про зміну підстав позовних вимог. 30.05.2018р. до суду надійшла відповідь на відзив зі сторони позивача. 22.06.2018р. позивачем подано клопотання про витребування доказів по справі. 22.06.2018р. до суду надійшли пояснення на позовну заяву третьої особи [PERSON] та її представника [PERSON] 02.07.2018р. до суду надійшли заперечення на клопотання про витребування доказів від представника третьої особи. 02.07.2018р. до суду надійшло клопотання представника третьої особи про долучення до справи доказів. Ухвалою суду від 02.07.2018р. прийнято до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову, витребувано в нотаріуса копії документів та закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. 12.07.2018р. до суду надійшли витребувані матеріали від приватного нотаріуса Приходько Н.М. 14.09.2018р. до суду надійшли додаткові письмові пояснення від представника позивача, які на підставі ч. 5 ст. 174 ЦПК прийняті судом. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] був власником торгового комплексу, що розташований за адресою: [ADDRESS], що доводиться копією свідоцтва про право власності від 16.03.2009р. та витягу про його реєстрацію від 31.03.2009р. (том 2, а.с. 6,7). Також, [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка яка розташована за адресою: Львівська область, Кам'янка-Бузький район, смт. Запитів, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,06 га, що доводиться копією державного акту на земельну ділянку від 07.02.2004р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.03.2015р. (том 2, а.с. 50, 51). Рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 27.04.2014р. по справі №1311/1439/12 позовні вимоги ПАТ "ПроКредит Банк" задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ "ПроКредит Банк" заборгованість за кредитним договором №301.41708/FW301 від 30.09.2008р. в розмірі 1 417 573,36 грн. та 3654 грн. судового збору. Рішення суду набрало законної сили 08.05.2014р., що доводиться копією такого рішення суду (том 1, а.с. 7-9). Цим рішенням суду встановлено, що на підставі рамкової угоди № FW301.321 від 30.09.2008 р. між ПАТ «ПроКредит Банк» (який є правонаступником ЗАТ«ПроКредит Банк») та [PERSON], було укладено договір про надання траншу №301.40708/FW301 від 30.09.2008р., згідно якого останньому видано грошові кошти в сумі 51000 Доларів США, під 16% річних, строком на 72 місяці. Крім цього, 30.09.2008 року був укладений договір поруки № FW301.321 між ПАТ «ПроКредит Банк» з однієї сторони та відповідачем [PERSON] з іншої, згідно якого поручитель [PERSON] зобов'язується перед кредитором ПАТ «ПроКредит Банк» відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником [PERSON] зобов'язання, які виникли за кредитним договором від 30.09.2008р. та договір поруки № FW301.321 між ПАТ «ПроКредит Банк» з однієї сторони та відповідачем [PERSON] з іншої, згідно якого поручитель [PERSON] зобов'язується перед кредитором ПАТ «ПроКредит Банк» відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником [PERSON] зобов'язань, які виникли за кредитним договором від 30.09.2008 р., та договір поруки № FW301.321 між ПАТ «ПроКредит Банк» з однієї сторони та відповідачем [PERSON] з іншої, згідно якого поручитель [PERSON] зобов'язується перед кредитором ПАТ «ПроКредит Банк» відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником [PERSON] зобов'язань, які виникли за кредитним договором від 30.09.2008 р. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 301.41708/FW301 від 30.09.2008р., гривневий еквівалент заборгованості за курсом НБУ на дату розрахунку становить 1417573,36 грн. Оскільки такі обставини встановлені в рішенні суду від 27.04.2014р., то за правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України такі обставини не доказуються при розгляді даної справи. Окрім того, при розгляді даної справи судом встановлено, що 30.09.2008р. між [PERSON] та ЗАТ "ПроКредит Банк" було укладено договір іпотеки, згідно якого для забезпечення повного виконання за кредитним договором - рамковою угодою № FW301.321 від 30.09.2008р. [PERSON] передано в іпотеку майно, а саме земельну ділянку площею 0,1200 га., та об'єкт незавершеного будівництва готовністю 61,8%, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Дана обставина доводиться копією такого договору іпотеки (том 1, а.с. 217-219). 31 липня 2012 року приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу [PERSON] видано виконавчий напис за яким звернуто стягнення на земельну ділянку площею 0,1200 га. та об'єкт незавершеного будівництва готовністю 61,8%, що розташовані за адресою: [ADDRESS], для задоволення вимог ПАТ "ПроКредит Банк" згідно договору про надання траншу від 30.09.2008р. Загальна сума заборгованості становила 401 962,39 грн. Дана обставина встановлена судом на підставі копії такого виконавчого напису від 31.07.2012р. №3525 (том 2, а.с. 161). Висновками про вартість майна, зробленими суб'єктом оціночної діяльності [PERSON] встановлено, що станом на 24.10.2012р. ринкова вартість об'єкта незавершеного будівництва готовністю 61,8%, що розташований за адресою: [ADDRESS] становить 490 887,00 грн., а ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1200 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] становить 95 916,00 грн. (том 2, а.с. 164-165). 04 червня 2015 року приватним нотаріусом Приходько Н.М. було посвідчено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар (в рівних частинах кожен) належний дарувальнику комплекс будівель, що складається з торгового комплексу площею 972,7 кв.м. та котельні площею 8,9 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] (том 2, а.с. 3-4). Також, цього ж дня, 04 червня 2015 року приватним нотаріусом Приходько Н.М. було посвідчено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар (в рівних частинах кожен) земельну ділянку площею 0,0600 га., яка розташована за адресою: Львівська область, Кам'янка-Бузький район, смт. Запитів, кадастровий номер [NUMBER] (том 2, а.с. 47-48). Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності по 1/2 частині на земельну ділянку яка розташована за адресою: Львівська область, Кам'янка-Бузький район, смт. Запитів, кадастровий номер [NUMBER], а також по 1/2 частині на комплекс будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (том 1, а.с. 20-21, 63-64). 28 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про встановлення порядку володіння та користування частками комплексу будівель, відповідно до якого співвласники комплексу будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], встановили порядок володіння та користування ним, що доводиться копією такого договору (том 1, а.с. 65). Як встановлено судом із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO]., [PERSON] помер [INFO]. (том 1, а.с. 24). За наслідками його смерті заведена спадкова справа у Кам'янка-Бузькій ДНК і в межах такої спадкової справи ПАТ "ПроКредит Банк" заявило свої вимоги згідно договору іпотеки від 30.09.2008р. (том 1, а.с. 215-216). Копією свідоцтва про укладення шлюбу від 25.01.1991р. доводиться, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 25.01.1991р. (том 2, а.с. 34). Також, стороною відповідачів та третьою особою [PERSON] в судовому засіданні визнано, що дітьми покійного [PERSON] є: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Також судом із листа Кам'янка-Бузького ВДВС від 29.05.2017р. встановлено, що на виконанні у виконавчій службі перебуває виконавче провадження АСВП №52865653 від 10.11.2016р. про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в користь ПАТ "ПроКредит Банк" в сумі 1 417 573, 36 грн. та судового збору у розмірі 3 654,00 грн. (том 1, а.с. 70). Виконавчі провадження відносно боржників [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перебувають на виконанні у відділі виконавчої служби, державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржників, що доводиться інформацією про виконавче провадження (том 2, а.с. 113-122). Виконавче провадження відносно [PERSON] закрито у зв'язку зі смертю [PERSON] (том 1, а.с. 72 зв.). Висновками про вартість майна суб'єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 15.05.2017р. доводиться, що вартість торгового комплексу, розташованого за адресою: [ADDRESS], станом на 10.05.2017р. становить 3 989 000,00 грн. без ПДВ, а земельної ділянки площею 0,0600 га., яка розташована за адресою: Львівська область, Кам'янка-Бузький район, смт. Запитів, станом на 10.05.2017р. становить 199 500,00 грн. без ПДВ (том 1, а.с. 70 зв.-71). Також, як видно з розрахунку заборгованості за договором кредиту від 30.09.2008р. [PERSON] перед ПАТ "ПроКредит Банк", така станом на 30.08.2018р. становить 7 579 865,18 грн. (том 2, а.с. 123). Тобто, з фактичних обставин справи, судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ "ПроКредит Банк" існували кредитні правовідносини, які були забезпечені іпотекою. У зв'язку з неналежним виконанням кредитних зобов'язань зі сторони позивальника [PERSON], рішенням суду від 27.04.2014р. з нього було стягнуто суму боргу, яка по даний час непогашена, незважаючи на вжиті кредитором заходи досудового врегулювання. Водночас, судом також встановлено факт відчуження частини майна боржника [PERSON] на підставі оскаржуваних договорів дарування, його дітям [PERSON] та [PERSON], яке відбулося після винесення рішення суду про стягнення боргу та до моменту його повного погашення. Як зазначено у ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач ПАТ "ПроКредит Банк" хоч і не є стороною спірних правочинів, але такий є заінтересованою особою, яка заперечує його дійсність, а тому має право на оскарження таких договорів. Так, заінтересованість позивача суд вважає обґрунтованою з огляду на те, що боржник [PERSON] за зобов'язаннями перед ПАТ "ПроКредит Банк" відповідав усім своїм майном, а тому відчуження такого майна має наслідком невиконання чи неповне виконання зобов'язання перед ПАТ "ПроКредит Банк", отже від вирішення питання про визнання спірних договорів недійсними залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Оцінюючи правомірність укладення таких договорів суд виходив із наступного. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). А частиною 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009р. роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, за правилами ст. 234 ЦК правочин може бути кваліфіковано як фіктивний, якщо сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Класичним прикладом фіктивного правочину є укладення договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення на нього стягнення. В межах даної справи судом встановлено, що [PERSON], маючи невиконані зобов'язання перед ПАТ "ПроКредит Банк", після винесення судового рішення про стягнення такого боргу, подарував належне йому нерухоме майно своїм дітям [PERSON] та [PERSON] При чому суд звертає увагу на те, що дітьми покійного [PERSON] є четверо осіб, двоє з яких є поручителями за зобов'язаннями [PERSON] перед банком, а двоє інших ([PERSON] та [PERSON].) не були такими поручителями, оскільки на момент підписання таких договорів були неповнолітніми. Тобто, [PERSON] та [PERSON], як діти [PERSON], були єдиними його близькими родичами, які не були обтяжені зобов'язаннями перед ПАТ "ПроКредит Банк". І тому, на переконання суду, саме вони отримали у дар від батька спірне майно. Тому, суд вважає, що сторони спірних договорів мали умисел на приховування майна від кредитора, який міг в будь-який момент здійснити процедуру стягнення за рахунок майна боржника. І така їх мета не відповідає меті дарування, яка визначена у ст. 717 ЦК України. Крім того, [PERSON] та [PERSON] у своїх показах суду пояснили, що після вчинення спірних договорів дарування, процесом здачі даного нежитлового приміщення в оренду у 2016 році займався [PERSON] і аж до моменту його смерті, яка мала місце [INFO]. Тобто, після дарування спірного нерухомого майна дарувальник продовжував володіти майном та визначати його подальшу долю, що не узгоджується з правовими наслідками, які настають після укладення договору дарування. І така обставина, на переконання суду, додатково засвідчує фіктивність правочину, так як доводить факт відсутності реальних правових наслідків, які характерні для договору дарування. Тому, оцінюючи посилання сторони відповідача та третьої особи щодо виконання спірних договорів суд відзначає, що згідно ст. 717 ЦК за договором дарування дарувальник передає майно у власність обдарованого і відповідно позбавляється права володіти, користуватися та розпоряджатися таким майном. У спірних правовідносинах [PERSON] хоч і подарував майно, однак продовжував користуватися таким майном, що свідчить про відсутність реального виконання договору дарування. Сам факт державної реєстрації права власності за обдарованими не є свідченням повного виконання договору дарування, а тому доводи відповідачів та третьої особи у цій частині суд відхиляє. Посилання сторони відповідача та третьої особи на те, що банк не вчиняв протягом року дій з примусового виконання рішення суду про стягнення боргу суд також відхиляє, так як позивачем суду доведено, що існувало рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення з [PERSON] боргу і він був обізнаний з таким рішенням суду. А тому, сам факт звернення чи не звернення такого рішення суду до примусового виконання не впливає на кваліфікацію спірних правочинів як фіктивних. Суд також вважає за необхідне вказати, що за приписами ч.3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, а однією із засад цивільного законодавства є зокрема добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК). Укладення спірних правочинів за встановлених судом обставин не було добросовісним, так як таке відбулося задля уникнення від виконання зобов'язання, з метою унеможливлення звернення стягнення на майно боржника за рішенням суду, яке набрало законної сили. Європейський суд з прав людини вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року). Отже, при розгляді даної справи суд дійшов до висновку, що спірні договори дарування є фіктивними, а тому позов з цих підстав належить задовольнити у відповідній частині. Одночасно, суд вважає необґрунтованими посилання сторони позивача, як на підставу позову, відсутність згоди дружини [PERSON] при укладенні спірних договорів. Так, у матеріалах справи містяться заяви дружини [PERSON] [PERSON], яка надала згоду на укладення спірних правочинів (том 2, а.с. 5, 49). Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині скасування запису про право власності [PERSON] та [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, суд виходив із наступних мотивів. Як зазначено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009р. рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Суд вважає, що оскільки державну реєстрацію права власності за відповідачами проведено на підставі договорів, які суд визнає недійсними, то така державна реєстрація права власності також скасовується і окремого рішення суду для цієї реєстраційної дії не потрібно. Щодо позовної вимоги про відновлення права власності [PERSON] на нерухоме майно, то суд у її задоволенні також відмовляє, оскільки, як встановлено судом, [PERSON] помер [INFO]., а відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Тому, у [PERSON] не може виникати право власності на нерухоме майно після його смерті. За таких умов, позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. Одночасно, суд вирішує питання судових витрат. Так, як видно з квитанції про сплату судового збору, позивач при зверненні до суду сплатив 14 637,48 грн. судового збору як 1,5% від вартості майна із спору майнового характеру. І такий збір було сплачено вірно, з огляду на характер позовних вимог позивача, які були пов'язані із визнанням права на майно, вартість якого становила 975 832,00 грн. Однак, суд задовольнив дві позовні вимоги про визнання недійсними правочинів. А як зазначено у п. 31 вищезгаданої Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. №9 у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору. Тому, з огляду на те, що відповідно до Закону України "Про судовий збір" та встановленого розміру прожиткового мінімуму, ставка судового збору за вимогу немайнового характеру становить 1762,00 грн., із відповідачів слід стягнути 3524,00 грн., а решту сплаченого судового збору покласти на позивача.

Outcome: partial