Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

Добровеличківська районна державна адміністрація Кіровоградської області, як орган опіки і піклування в інтересах неповнолітнього [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому зазначила, що [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] [INFO]. Матір неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] згідно рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16.02.2006 року визнано безвісно відсутньою з 01.05.2001 року. Вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2013 року [PERSON] визнано винуватим в скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185 та ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 ( три ) роки 6 ( шість ) місяців. [PERSON] звільнився з місць позбавлення волі 19.10.2015 року. Після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] до служби у справах дітей з заявою про можливість передачі неповнолітнього [PERSON] для подальшого виховання не звертався. За час проживання на території Липнязької сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області зарекомендував себе з негативної сторони: не працює, веденням господарства не займається, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, участі у вихованні сина не приймає, тому вказані обставини спонукали позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та обґрунтувала їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Додала, що [PERSON] не цікавиться долею свого сина, перебував у місцях позбавлення волі. Після звільнення з місць позбавлення волі не цікавився про життям свого сина, водночас враховуючи, що у його сина статус дитини позбавленої батьківського піклування, просить позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, стверджує, що не мав можливості приймати участь у вихованні сина, оскільки вироком Добровеличківського районного суду від 17.05.2013 року був засуджений до покарання у виді 3 роки і 3 місяці позбавлення волі та до 19 жовтня 2015 року перебував в місцях позбавлення волі. Коли у 2015 році звільнився з місць позбавлення волі поїхав організовувати своє життя, водночас із сином в телефонному режимі спілкувався, знав про те що він навчається в м. Умань і на даний час там проживає у гуртожитку. Також із своїм сином перебуває у приязних відносинах, а тому не бажає щоб його позбавили батьківських прав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позову заперечив, стверджував, що відсутні докази ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, а тому просить у задоволенні позову відмовити. Також зазначив, що відповідач перебував у місцях позбавлення волі, а тому не мав фізичної можливості піклуватися про сина. Після того як вийшов з місць позбавлення волі то почав налагоджувати своє особисте життя та намагався знайти роботу. Водночас із сином відповідач підтримував зв'язок у телефонному режимі і йому було відомо, що він навчається в м. Умань і має місце проживання у гуртожитку. Крім того при проведенні засідання комісії про необхідність позбавлення батьківських прав, відповідач запізнився і йому не було роз'яснені його права щодо можливості повторного розгляду даного питання. Також довідка з державного навчального закладу "Уманський професійний ліцей" не може підтверджувати факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. В судовому засіданні неповнолітній син відповідача [PERSON], [INFO], надав суду пояснення, що не бажає, щоб його батька відносно нього позбавляли батьківських прав, а також переривати з ним родинний зв'язок. Крім того зазначив, що коли навчався в Уманському ліцеї спілкувався із батьком у телефонному режимі і постійно підтримував з ним зв'язок. На даний момент працює в м. Київ на будівництві та приїхав у судове засідання, щоб підтримати свого батька. Просить у задоволенні позову відмовити. Також просив не стягувати з батька аліменти. Прокурор, який вступив за своєю ініціативою у справу заперечила щодо позовних вимог, зазначивши, що позивачем не надано доказів умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. Також позивач не врахував думку сина відповідача, який категорично проти позбавлення його батька батьківських прав. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, сина відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], уродженець та житель села Липняжка Добровеличківського районуКіровоградської області є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Липняжською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області 18.01.1999, а.с. 5). Мати [PERSON] - [PERSON] 1975 року народження, уродженка с. Константинівка Новоархангельського району Кіровоградської області згідно рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16.02.2006 року визнана безвісно відсутньою з 01.05.2001 року ( а.с.6). Вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2013 року [PERSON] визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 ( два ) роки ; за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3( три ) роки 3 ( три ) місяці. На підставі статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено [PERSON] покарання у виді позбавлення волі строком на 3 ( три ) роки 3 (три ) місяці. На підставі статті 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання призначеного за новим вироком невідбутої частини покарання призначеного вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2012 року призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 ( три ) роки 6 ( шість ) місяців(а.с.7-9). Вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 25.07.2013 року вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17.05.2013 року стосовно [PERSON], в частині призначення покарання скасовано. [PERSON] визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 ( два ) роки ; за ч.2 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3( три ) роки; за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3( три ) роки 3 ( три ) місяці. На підставі статті 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 ( три ) роки 3 (три ) місяці. На підставі статті 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 08.11.2012 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 ( три ) роки 6 ( шість ) місяців(а.с.10-12). Розпорядженням голови Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 220 - р від 27.08.2013 року [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування ( а.с.13). [PERSON] звільнився з місць позбавлення волі 19.10.2015 року (а.с.14). З довідок Державного навчального закладу " Уманський професійний ліцей" № 119 від 12.04.2016 року та № 311 від 13.07.2016 року з'ясовано, що [PERSON], 1998 р.н., дійсно навчався в державному навчальному закладі "Уманський професійний ліцей" з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2016 року , форма навчання денна, державна. За час навчання [PERSON] батько учня не цікавився його життям та навчанням, не телефонував та не з'являвся до ліцею. Батько [PERSON], [PERSON] в навчальному закладі не з'являвся ( а.с.15,20). Згідно довідки - характеристики № 2461 від 22.04.2016 року встановлено, що [PERSON] народився та проживає в [ADDRESS]. На даний час проживає біля батька [PERSON], 1940 р.н., разом зі співмешканкою [PERSON], 1958 р.н.. Не працює. Господарства не тримає. Має неповнолітнього сина, який біля нього не проживає. Участі у вихованні сина не приймає. Неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Неврівноважений. Замкнутий, мало спілкується з людьми ( а.с.16). З довідки про склад сім'ї та проживання № 2159 від 21.04.2016 виданої Липняжською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області з'ясовано, що [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає [ADDRESS] і до складу його сім'ї входить син [PERSON], [INFO] ( а.с.22). Комісією з питань захисту прав дитини Добровеличківської РДА Кіровоградської області винесено рішення № 25 від 22.04.2016 року про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON] та надання висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] ( а.с.17-18). Добровеличківською РДА Кіровоградської області, як органом опіки та піклування, 27.04.2016 року надано висновок № 01-32/120/2 про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що [PERSON] у жовтні 2015 року повернувся з місць позбавлення волі, але до служби у справах дітей із заявою про повернення сина йому на виховання не звернувся. Поїхав на заробітки, дитину у навчальному закладі не провідував, листів із запитами не надсилав, матеріально не підтримував, взагалі життям та здоров'ям сина не цікавився. За час проживання на території Липняжської сільської ради зарекомендував себе з негативної сторони: не працює, веденням господарства не займається, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, від виховання сина самоусунувся( а.с.19). Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позивачем не надано жодного вагомого доказу що стосується обставин, які б могли, згідно ст.164 СК України, бути підставами для позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно роз'яснень в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Судом встановлено, що вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2013 року [PERSON] призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 ( три ) роки 6 ( шість ) місяців (а.с.7-9), з жовтня 2015 року відповідача звільнився із місць позбавлення волі, а тому дані обставини перешкоджали відповідачеві належним чином виконувати обов'язки щодо виховання та утримання свого неповнолітнього сина. Твердження представника позивача, що відповідач після звільнення з місць позбавлення волі не цікавився життям сина тому що не звертався до органу опіки і піклування і не з'ясував про статус сина, а саме дитини, позбавленої батьківського піклування, суд не приймає до уваги, так як відповідач стверджує, що про існування даного рішення нічого не знав, а позивачем не доведено отримання відповідачем даного повідомлення про наявність такого статусу. Також суд вважає, що висновок № 01-32/120/2 про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] є недостатньо обґрунтованим, оскільки комісія не врахувала думки відповідача з цього питання та не містить відомостей, з яких саме міркувань комісія дійшла висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, чим це підтверджується. За основу комісією було взято лише характеристику сільської ради на відповідача, факт перебування відповідача у місцях позбавлення волі, а також те що він поїхав на заробітки і не провідував дитину. Крім того, відсутні докази того, що орган опіки та піклування періодично розглядав питання виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків і застосовував відносно нього попереджувальні заходи. Також представник позивача не зміг аргументувати в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення його батька по відношенні до нього батьківських прав. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Водночас в судовому засіданні суд приймає до уваги доводи як батька [PERSON] так і сина [PERSON], якому виповнилось 17 років, і які категорично заперечували проти позовних вимог і просили в задоволенні позову відмовити. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." Аналіз норми права дає змогу зробити висновок про те, що у діях [PERSON] відсутні такі дії, що мають ознаки системного, свідомого, злісного ухилення від батьківських обов'язків, оскільки як встановлено судом, належним чином виконувати батьківські обов'язки відповідач можливості не мав, оскільки перебував у місцях позбавлення волі, після звільнення з місць позбавлення волі намагався організувати своє життя та їздив на заробітки, водночас підтримував зв'язок із сином та перебуває з ним у приязних відносинах. Зазначене не дає підстав для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, відносно відповідача [PERSON], а тому у задоволенні вимог позивача має бути відмовлено.

Outcome: dismissed