Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі ПАТ ПІВДГЗК) про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач працювала на підприємстві відповідача в шкідливих умовах виробництва. За висновком МСЕК від 03.06.2013 року їй встановлена стійка втрата профпрацездатності в розмірі 15 % первинно у звязку з таким профзахворюванням, як хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху другого ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Н 90.3 на термін з 07.05.2013 року до 01.06.2014 року. В подальшому, при огляді на МСЕК від 02.06.2015 року їй було підвищено ступень зниження слуху з другого ступеню до третього ступеню та підвищено відсоток стійкої втрати профпрацездатності до 20 % на термін з 01.06.2015 року до 01.06.2017 року. Відповідно до пункту 17 акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 05.03.2013 року встановлені причини її профзахворювання: -Робоче місце помічника машиніста насосних установок: шум рівень в дБ: 89-92 при гранично допустимому 80; умови праці помічника машиніста насосних установок за рівнем шуму відносяться до 2 ступеня шкідливості. -Робоче місце насосних установок: шум, рівень в дБ: 92 при гранично допустимому 80; умови праці машиніста насосних установок за рівнем шуму відносяться до ІІІ класу 2 ступеня шкідливості. Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в м.Кривому Розі їй виплачується компенсація за спричинену шкоду здоров"ю у сумі 592,48 грн щомісячно, а також позивач отримала одноразову допомогу в розмірі 59248,35 грн. Завдана підприємством моральна шкода - їй не відшкодовується. Вона змушена тривалий час лікуватися, несе фізичні та моральні страждання, що змінили її звичний спосіб життя, примусило докладати додаткові зусилля для організації свого подальшого життя. Завдана їй моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які вона зазнає внаслідок хвороби та переносить і на сьогоднішній день. Позивач у судовому засіданні 28.09.2016 року підтримала свої позовні вимоги та викладені в позові обставини в повному обсязі. Пояснила, що вона працювала на підприємстві відповідача з 1994 року та отримала професійне захворювання. У звязку з наявним захворюванням їй завдана моральна шкода, що полягає у фізичному болю, внаслідок отриманого професійного захворювання. Все це призвело до зміни її життєвого укладу, через що вона морально страждає, її моральні страждання продовжуються до цього часу. Завдану їй моральну шкоду у зв'язку з професійним захворюванням вона оцінює в розмірі 30000 грн. В якості машиніста насосних установок вона працювала на підприємстві відповідача з 04.01.2008 року по 06.11.2013 року. Просить її позов задовольнити в повному обсязі. У судове засідання 11.11.2016 року позивач не з»явилася. Судом ухвалено про закінчення розгляду справи без участі позивача. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені у позові. Суду пояснив, що позивач перенесла тяжкі моральні страждання внаслідок отримання професійного захворювання. Просить позов задовольнити та стягнути моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоровя. Окрім цього, пояснив, що в позовній заяві від 13.05.2016 року було помилково зазначено, що [PERSON] працювала машиністом насосних установок з 04.01.2008 року по 31.03.2016 року, фактично в цій посаді працювала з 04.01.2008 року по 06.11.2013 року. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні 28.09.2016 року позовні вимоги не визнала у повному обсязі. Зазначила, що позивач тривалий час працювала на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці. Вона знала про шкідливі умови праці, мала можливість перевестися на іншу роботу, проте продовжувала працювати, отримуючи за це відповідні компенсації та пільги. Позивачу встановлено невеликий розмір втрати профпрацездатності, інвалідність не встановлена, вона може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну роботу з помірною складністю. Розмір моральної шкоди позивачем значно завищено. Просить відмовити у задоволенні позову. У судове засідання 11.11.2016 року представник відповідача [PERSON] не зявилася. Судом ухвалено про закінчення розгляду справи без її участі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав письмові заперечення та пояснив, що в період роботи позивач мала право користуватися додатковою оплачуваною відпусткою, протягом всього часу роботи на підприємстві мала змогу отримувати путівки до санаторно-курортних закладів та інші пільги та позивач під час роботи не лише знала про шкідливі умови, але і свідомо продовжувала працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату праці, мала можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але ставила за пріоритет матеріальну сторону життя, а не власне здоровя. Зазначає, що факт виявлення у працівника професійного захворювання не може бути безумовним підтвердженням заподіяння їй моральної шкоди з боку підприємства. Позивач спочатку була було встановлено 15 % втрати профпрацездатності, а з 01.06.2015 р. по 01.06.2017 р. - встановлено 20 % втрати профпрацездатності без встановлення інвалідності. Позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди. Під час проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у [PERSON], членом комісії [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] була висловлена окрема думка та зазначено, що [PERSON] під час працевлаштування на ПАТ «ПівдГЗК» була ознайомлена з умовами праці, наявності на робочому місці шкідливих та небезпечних факторів, які ще не усунуті, та з можливими наслідками їх впливу на стан здоровя. Член комісії [PERSON] в окремій думці зазначив, що комісією по розслідуванню випадку професійного захворювання [PERSON] невизначений персональний склад посадових осіб, які порушили законодавство з охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог до ПАТ «ПІВДГЗК» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області - у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, надали клопотання про розгляд справи без їхньої участі, проти задоволення позову не заперечують. Судом ухвалено про розгляд справи без участі третьої особи. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 05.09.1994 року [PERSON] прийнята помічником машиніста насосних установок шламових систем 3 розряду цеху № 3 шламових і породних систем збагачувальної фабрики Орендного підприємства Криворізький Південний гірничо-збагачувальний комбінат; 12.06.2001 року переведена на посаді машиніста конвеєра РЗФ-1; 12.06.2001 переведена помічником машиніста насосних установок шламових систем 4 розряду цеху № 3 шламових і породних систем збагачувальної фабрики ВАТ «ПівдГЗК»; 04.01.2008 року переведена машиністом насосних установок шламових систем 5 розряду цеху № 3 шламових і породних систем рудозбагачувальних фабрик; 06.11.2013 року переведена сторожем дільниці з ремонту устаткування та гідроспоруд управління з ремонту технологічного устаткування; 31.03.2016 року звільнена у звязку з переведенням до ПП «Приватна охорона» (а. с. 6-8, 60). Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 13.10.2011 року [PERSON], працюючи з 05.09.1994 року по час складення характеристики на підприємстві відповідача в цеху № 3 шламових і породних систем збагачувальної фабрики у шкідливих умовах праці, підпадала під вплив фізичного навантаження, пилу фіброгенної дії, шуму, несприятливому мікроклімату, напруженості трудового процесу (а.с. 18-23, 67-72). Медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 19.11.2012 року № 41/1711 встановлено професійне захворювання [PERSON]: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниженням слуху (ІІ ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] (а. с. 24). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.03.2013 року проведено розслідування причин виникнення професійного захворювання [PERSON]: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниженням слуху (ІІ ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п. 16 Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи помічником машиніста насосних установок шламових систем (05.09.1994 року 04.01.2008 року) та машиністом насосних установок (04.01.2008 року по час розслідування) в цеху № 3 шламових і породних систем збагачувальних фабрик ВАТ «Південний ГЗК» [PERSON] внаслідок недосконалості робочих місць виконувала роботи, повязані з впливом шуму, рівень якого перевищував ГДР. Причинами виникнення у позивача професійного захворювання було визнано: -Робоче місце помічника машиніста насосних установок: шум рівень в дБ: 89-92 при гранично допустимому 80. -Умови праці помічника машиніста насосних установок за рівнем шуму відносяться до ІІІ класу 2 ступеня шкідливості. -Робоче місце насосних установок: шум, рівень в дБ: 92 при гранично допустимому 80; умови праці машиніста насосних установок за рівнем шуму відносяться до ІІІ класу 2 ступеня шкідливості (а. с. 9-14, 61-66). Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", який в свою чергу є правонаступником Орендного підприємства Криворізький Південний гірничо-збагачувальний комбінат. При огляді МСЕК 03.06.2013 року позивачу первинно встановлено 15 % втрати профпрацездатності з 07.05.2013 року до 01.06.2014 року, група інвалідності не визначена (а. с. 16). При огляді МСЕК 17.06.2014 року позивачу повторно встановлено 20 % втрати профпрацездатності з 01.06.2014 року до 01.06.2015 року, ІІІ група інвалідності до 01.11.2014 року (а. с. 80). Відповідно до постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області № 0407/21547/21547.1/2 від 25.06.2013 року призначено [PERSON] одноразову допомогу в звязку із встановленням стійкої втрати професійної працездатності в сумі 59248,35 грн (а. с. 17 на звороті). Відповідно до постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області № 0407/21547/21547.1/3 від 25.06.2013 року призначено [PERSON] щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 592,48 грн на період з 07.05.2013 року до 31.05.2014 року включно. Зобов"язано провести донарахування щомісячних виплат за травень 2013 року в розмірі 477,81 грн (а. с. 17). При огляді МСЕК 02.06.2015 року позивачу повторно встановлено 20 % втрати профпрацездатності з 01.06.2015 року до 01.06.2017 року, група інвалідності не визначена (а. с. 15). З 06.04.2015 року по 22.04.2015 року позивач знаходилася на стаціонарному лікуванні в Державній установі «Інститут медицини праці Академії медичних наук України» з діагнозом: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Захворювання професійне (а. с. 25). Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці, визначені Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.03.2013 року, та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності: первинно з 07.05.2013 року до 01.06.2014 року у розмірі 15 %; повторно з 01.06.2014 року по 01.06.2015 року у розмірі 20 %, встановлена ІІІ група інвалідності до 01.11.2014 року; з 01.06.2015 року по 01.06.2017 року встановлено стійку втрату профпрацездатності у розмірі 20 %. Суд не може погодитися із запереченнями представників відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці. Причиною професійного захворювання позивача була недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство - відповідач. А забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника підприємства. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації її фізичних можливостей, змінився її звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення її звичайного способу життя та вимагає від неї додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачці моральних страждань, стан її здоров'я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін в житті. Відповідно до наданого виписного епікризу позивач в результаті отриманого професійного захворювання в зв'язку з погіршенням стану здоровя знаходилася на стаціонарному лікуванні в медичному закладі. Суд також враховує, що згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.03.2013 року, встановлено, що причиною профзахворювань є тривалий стаж роботи впродовж 18 років 5 місяців в шкідливих умовах праці. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини по справі, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, які встановлені первинно з 07.05.2013 року до 01.06.2014 року у розмірі 15 %; повторно з 01.06.2014 року по 01.06.2015 року у розмірі 20 %, встановлена ІІІ група інвалідності до 01.11.2014 року; повторно з 01.06.2015 року по 01.06.2017 року у розмірі 20 %, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує вину підприємства - відповідача в отриманні позивачем професійних захворювань. З урахуванням вищевказаного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 13000 грн без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що вона зазнає у звязку з погіршенням здоровя. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - стягненню з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 13000 гривень без врахування податку з доходів фізичних осіб. У задоволенні іншої частини позову щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди - позивачу необхідно відмовити. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави. На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КзПП України, ст.9 Закону України Про охорону праці, та

Outcome: partial