Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Звернувшись до суду із вищеназваним позовом, уточнивши вимоги в останній редакції позову від 08.04.2013 року позивачі [PERSON] та [PERSON] посилаються на ті обставини, що позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися 18.10.2010 року до КП ДОР " Криворізьке бюро технічної інвентаризації" з заявою про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] . Для реєстрації ними була подана мирова угода, укладена між сторонами відповідно до ч.3, 4, 5 ст.175 ЦПК України, яка була затверджена ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу, але рішенням державного реєстратора від 03.11.2010 року їм було відмовлено у здійсненні держаної реєстрації права власності на нерухоме майно. Позивач [PERSON] оскаржила вищеназване рішення державного реєстратора до суду і постановою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 14.04.2011 року були визнані незаконними дії державного реєстратора щодо відмови у здійсненні реєстрації права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачі повинні були витрачати свій час на звернення до відповідача, органів прокуратури , суду, несли витрати на утримання житла, хоча мали намір його продати. Позивачеві [PERSON] ці гроші були потрібні на лікування доньки -інваліда другої групи. Позивачі несли моральні страждання з приводу неможливості розпорядитися житлом, яка належало їм на законних підставах. Позивач [PERSON], крім того, несла непотрібні їй витрати на утримання житла, використовуючи кошти із своєї невеликої пенсії. Заподіяну їй матеріальну шкоду позивач [PERSON] оцінює у 12000 грн., а заподіяну їм моральну шкоду позивачі оцінюють у 14000 грн. кожній , зазначені суми просять стягнути з відповідача. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та пояснив, що відповідач тривалий час цинічно ігнорував вимоги закону та рішення судів, не вживав заходів для поновлення прав позивачів, перешкоджав їм у розпорядженні належним їм майном. З приводу цього позивачі випробували душевні страждання , несли матеріальні витрати на утримання майна та судові тяжби. Неправомірність дій відповідача встановлена рішенням суду. Вважає позовні вимоги доведеними та просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти позову, вважає недоведеними вимоги ні щодо матеріальної шкоди та її розміру , ні наявності моральної шкоди та заявленої у позові суми. На теперішній час , у зв"язку із змінами у законодавстві державні реєстратори не працюють у БТІ, все керівництво нове і не має ніякого відношення до подій, які вказані у позові. На теперішній час право власності позивачів зареєстровано 23.07.2012 року і 26.11.2012 року вони відчужили квартиру. Надані до позову квитанції не підтверджують заявлену у позові суми матеріальної шкоди. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступними підставами. Із матеріалів справи убачається, що 08/09/ 2010 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в особі їх представників за довіреностями була укладена мирова угода згідно умов якої сторони визнали право власності на 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та на 1/3 частину цієї квартири за [PERSON] та домовились про наступний продаж цієї квартири за взаємною згодою в найстислійший термін за взаємним погодженням ціни продажу ( а.с.132-133). Вищеназвана мирова угода була затверджена без будь-яких змін ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 28.09.2010 року ( а.с.134-135). Рішеннями державного реєстратора КП ДОР " Криворізьке БТІ" Тертілової С.В. від 03.11.2010 року було відмовлено [PERSON] та [PERSON] у здійсненні державної реєстрації права власності на об"єкт нерухомості квартиру [ADDRESS] на тих підставах, що право власності на спадкове майно визнано представниками сторін, а не судом, що суперечить нормам чинного законодавства ( а.с.136, 137). У зв"язку із отриманою відмовою у здійснені реєстрації права власності , сторони вимушені були звертались до керівництва КП ДОР "КБТІ" ( а.с.109, 113), Міністерства юстиції України ( а.с.110) та прокуратури м.Кривого Рогу ( а.с.108, 112). Не погоджуючись із прийнятим державним реєстратором рішенням , позивач [PERSON] звернулась також до Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу з позовом до КП ДОР " Криворізьке БТІ" про визнання незаконними дій та зобов"язання здійснити реєстрацію прав власності. Постановою даного суду від 14.04.2011 року адміністративний позов [PERSON] був задоволений , визнані незаконними дії КП ДОР " Криворізьке БТІ" про відмову у реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке визнане за [PERSON] відповідно до мирової угоди, затвердженої ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу 28.09.2010 року та відповідача зобов"язано здійснити реєстрацію права власності ( а.с.114-119). Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011 року була відхилена апеляційна скарга КП ДОР " Криворізьке БТІ" на вищеназвану постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14.04.2011 року та остання залишена без змін ( а.с.111). Таким чином , рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, які набрали законної сили був встановлений факт неправомірності дій державного реєстратора КП ДОР " Криворізьке бюро технічної інвентаризації" щодо відмови у здійсненні державної реєстрації права власності на нерухоме майно за [PERSON] та [PERSON] Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода , завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки судовим рішенням була встановлена провина посадових осіб відповідача , суд вважає, що позивачі [PERSON] та [PERSON] мають право на відшкодування моральної шкоди. Внаслідок неправомірності дій посадової особи позивачі вимушені були витрачати час на звернення до державних органів та суду, у зв"язку з чим змінився їх звичний ритм життя і вони повинні були докладати додаткових зусиль на його відновлення. При укладенні мирової угоди сторони домовились про продаж квартири у найстисліші строки, оскільки донька позивача [PERSON]- [PERSON] є інвалідом 2 групи та потребує лікування ( а.с.95, 96, 101, 102) на що потрібні гроші. Суд вважає, що позивачі випробували певні душевні страждання з приводу неможливості розпорядитися належним їм на праві власності майном та задовольнити свої нагальні проблеми за рахунок , отриманих коштів внаслідок продажу квартири. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідно з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить. Таким чином, обговорюючи розмір відшкодування позивачам моральної шкоди, суд виходить із визначених ними самими сум у 14000 грн. та їх доведеності, бере до уваги тяжкість та тривалість перенесених душевних страждань. Суд визнає , що внаслідок неправомірних дій посадових осіб відповідача [PERSON] та [PERSON] була заподіяна моральна шкода, між тим позивачами не були надані належні та допустимі докази, які б підтвердили ушкодження їх здоров"я внаслідок перенесених душевних страждань або настання інших негативних наслідків, отже визначена ними у відшкодування моральної шкоди сума є завищеною і , виходячи із принципів розумності та добросовісності, суд вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди до 1000 грн. на користь кожного позивача, у задоволенні іншої частини цих позовних вимог слід відмовити. Крім того, звернувшись до суду, кожна сторона відповідно до ст. ст.10, 60 ЦПК України повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування заявлених вимог або заперечень за ними. Позивач [PERSON] просить стягнути на її користь з відповідача 12000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди на підставі ст.1166 ЦК України. Між тим, суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами не довела заявлені позовні вимоги. На підтвердження вищеназваної суми позивачем були надані суду тільки квитанції про оплату комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] , при цьому ряд квитанцій взагалі не можуть слугувати доказами, т.я. оплата за утримання житла була проведена ще до відмови державного реєстратора у здійсненні реєстрації права власності на житло: 08.01.2010 року ( а.с.91), 22.03.2010 року, 08.02.2010 року , 21.04.2010 року ( а.с.92), 23.10.2010 року, 19.07.2010 року, 26.05.2010 року ( а.с.93). Крім того, здійснена позивачем оплата за утримання об'єкту нерухомості не може вважатися матеріальною шкодою. Доказів того, що позивачі мали покупця на квартиру на момент відмови у реєстрації права власності, тобто упустили певну вигоду, тощо та інші докази на обґрунтування заявленої суми матеріальної шкоди суду не були надані. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування матеріальної шкоди недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати пропорційно частині ухвалених на його користь позовних вимог. При подачі первинно у 2011 році позову представником позивача [PERSON] [PERSON] було сплачено 397 грн.77 коп. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ ( а.с.84, 85) На той час [PERSON] позивачем по справі не була. За нормами діючого на час подачі до суду первинного позову 11.08.2011 року діяв Декрет КМУ " Про державне мито", згідно до норм якого, за немайнові вимоги позивач повинна була сплатити 8 грн. 50 коп. , за майнові вимоги, виходячи із заявленої суми матеріальної шкоди -120 грн. та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи у суді. При оплаті держмита позивач допустила переплату, яку повернути не вимагали і внаслідок давності сплати якої суд не може прийняти рішення щодо її повернення. Таким чином, виходячи із частини задоволених на користь позивача [PERSON] позовних вимог суд вважає ,що з відповідача на її користь підлягає стягненню 8 грн.50 коп. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ, а також з відповідача підлягає стягненню на користь держави 8 грн. 19 коп. пропорційно частині задоволених на користь позивача [PERSON] вимог про відшкодування моральної шкоди, виходячи з того, що на момент подачі позову у 2013 році вона повинна була сплатити 114, 70 грн.

Outcome: partial