Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому враховуючи уточненні позовні вимоги (а.с. 67-69) просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] та стягнути з відповідачів судовий збір, мотивуючи свої вимоги тим, що будинок [ADDRESS] є власністю територіальної громади м. Житомира в особі Житомирської міської ради, а балансоутримувачем є Комунальне підприємство "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №15" Житомирської міської ради, в спірній кімнаті зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], при цьому комісією КП" Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №15" Житомирської міської ради були складені акти в присутності сусідів, про не проживання відповідачів у вказаному помешканні понад 10 років, при обстеженні кімнати також виявилося, що відповідачі не проживають в ній, а тому оскільки відповідачі не проживають в кімнаті, не користуються житлом, ордер їм не видавався, а тому просили визнати їх такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням. Представник Житомирської міської ради [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, додатково пояснила, що в спірному помешканні наразі проживають треті особи [PERSON] та [PERSON], при цьому відповідачі з 1998 року в ньому не проживають, що підтверджується актами ВЖРЕП № 15 та відповідачкою [PERSON] в судовому засіданні, також вказала, що в позивача відсутні позовні вимоги до відповідача [PERSON], оскільки як стало відомо позивачу під час розгляду справи, що відповідач самостійно знявся з місця реєстрації за адресою спірного житлового приміщення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суд не повідомили. Представник третіх осіб [PERSON] та [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позовних вимог, вважає, що відповідачі в спірному помешканні не проживають, а тому втратили право на користування житловим приміщенням, треті особи належним чином були заселені в кімнату [ADDRESS], відповідачі при цьому мають інше місце проживання, спірних питань щодо вселення у сторін не виникало, вони з 1998 року в кімнаті не проживають. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог, вважає, що відповідачі в спірному помешканні не проживають, а тому втратили право на користування житловим приміщенням. Представник третьої особи - Комунального підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №15" Житомирської міської ради [PERSON] в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позовних вимог, вважає, що відповідачі в спірному помешканні не проживають, а тому втратили право на користування житловим приміщенням, підтвердив, що будинок [ADDRESS] є власністю територіальної громади м. Житомира в особі Житомирської міської ради, а балансоутримувачем є Комунальне підприємство "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №15" Житомирської міської ради, відповідачі будучи зареєстрованими у спірному помешкання в ньому не проживають, крім того підтвердив зміст всіх актів ВЖРЕП № 15 щодо не проживання відповідачів, які долучені до матеріалів справи. Заслухавши пояснення представника позивача, третю особу та представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 64, 65 Житлового кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Як убачається з матеріалів справи та підтверджується сторонами по справі у спірному помешканні, а саме в кімнаті [ADDRESS] проживають та зареєстровані: [PERSON], її донька [PERSON] та онук [PERSON]. Судом встановлено, шо разом з вищезазначеними особами в спірному помешканні зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та її діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до ст. 127-129, 131 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством. Адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Примірне положення про гуртожитки затверджується Радою Міністрів Української PCP, міністерствами, державними комітетами і відомствами СРСР за погодженням з відповідними профспілковими органами. Аналогічне положення міститься в п. 10 Розділу II Примірного Положення про гуртожитки, в якому зазначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. З системного аналізу вказаних норм вбачається, що вселення у гуртожиток і користування житловим приміщенням у гуртожитку відбувається на законних підставах у разі вселення на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету, а отримання спеціального ордеру є формалізованим підтвердженням наявності такого рішення. Також відповідно до вимог ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання житлового приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду, виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянину ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Протоколом №33 від 16.10.1991 року спільного засідання профкому і адміністрації «Електровимірювач» постановлено надати в заводському гуртожитку [ADDRESS], житловою площею 12,32 кв.м. на 7 поверсі на сім'ю яка складається з двох чоловік: [PERSON] та [PERSON]. Під час судового розгляду представником [PERSON] та [PERSON] було вказано, що з кімнати № [NUMBER] останні переселилися до кімнати [ADDRESS]. Судом також встановлено, що 19.11.1997 року [PERSON] та [PERSON] було видано ордер на вселення в кімнату [ADDRESS]. (а.с. 6) Згідно рішення Житомирської міської ради № 447 від 03.11.2004 року жилий будинок [ADDRESS] було прийнято в комунальну власність міста та передано на баланс ВЖРЕП №15. (а.с. 87-88) Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні вказала, що на ім'я її чоловіка [PERSON] також було видано ордер на вселення до кімнати [ADDRESS]. Однак суд критично ставиться до такого твердження, оскільки листом Комунального підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №15" Житомирської міської ради №177 від 09.03.2017 року повідомлено, що в комунальному підприємстві ВЖРЕП №15 копія ордеру виданого на ім'я [PERSON] на остійне проживання у [ADDRESS] немає, копія зазначеного ордеру до підприємства [PERSON] не надавалася, при цьому відповідачкою вказаний ордер надано не було. (а.с. 71) Крім того, представник Комунального підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №15" Житомирської міської ради в судовому засіданні підтвердив, що ордер на вселення до кімнати [ADDRESS] видавався лише [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, саме відповідачі повинні були довести суду правомірність свого поселення у гуртожиток та наявність рішення адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету про надання їм житла у гуртожитку, однак такі докази надані не були. Відповідно до статі 61 Житлового кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 (з відповідними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо). [PERSON], [PERSON] та відповідачка [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що відповідачі з 1998 року в спірному помешканні не проживають та мають інше місце проживання. Згідно вимог ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків ( усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Комісією в складі майстра ТД [PERSON], паспортистів [PERSON], [PERSON] КП «ВЖРЕП №15» Житомирської міської ради при обстежені кімнати [ADDRESS] виявлено, що відповідачі не проживають у спірній кімнаті на протязі 10 років та речей своїх там не зберігають, про що складено акт від 20.03.2007 року. (а.с. 9) Комісією КП «ВЖРЕП №15» Житомирської міської ради 16.01.2009 року було повторно обстежено кімнату [ADDRESS] та встановлено, що відповідачі в ній не проживають з 1998 року. (а.с. 10) Відповідно до довідки КП «ВЖРЕП №15» Житомирської міської ради від 18.05.2011 року № 886, виданій [PERSON] зазначено, що сім'я [PERSON] зареєстровані в кімнаті [ADDRESS] однак за вказаною адресою не проживають та зазначено їхнє місце проживання [ADDRESS] Згідно акту КП «ВЖРЕП №15» Житомирської міської ради від 10.06.2016 року встановлено, що в кімнаті [ADDRESS] з 1998 року відповідачі не проживають. (а.с. 8) Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статей 71, 72 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положення статі 71 Житлового кодексу України, регулюють правовідносини користування жилими приміщенням в будинках державного та громадського житлового фонду. Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідачі не проживають в кімнаті [ADDRESS], відповідачі добровільно покинули кімнату, що підтвердила сама відповідачка [PERSON] та вказала, що її сім'я має інші адреси проживання, відповідачі за комунальні послуги не сплачують та не несуть інших витрат по утриманню житла, ці обставини підтверджуються актами та довідкою КП «ВЖРЕП №15» Житомирської міської ради від 20.03.2007 року, 16.01.2009 року, 18.05.2011 року, 10.06.2016 року, якими підтверджено факт відсутності відповідачів за місцем проживання з 1998 року, обставин, які б свідчили про те, що особи які проживають в кімнаті, а саме [PERSON] та [PERSON] чинять перешкоди відповідачам у користуванні житловим приміщенням, судом не встановлено, тому за встановлених обставин є доведеним обставини відсутності відповідачів за місцем фактичного місця реєстрації поза межами визначених законодавством строків, визначених ст.71 Житлового кодексу України. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. ( ст.1 Цивільного процесуального кодексу України) Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов Житомирської міської ради до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, Комунальне підприємство "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №15" Житомирської міської ради в частині про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Слід зазначити, що під час судового розгляду стороною позивача було подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої, позивачем не ставилися вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] а тому в порядку ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позвачем позовних вимог. Відповідно до положень ч.4 ст.31 Цивільного процесуального кодексу України, кожна із сторін має право вимагати виконання судового рішення в частині, що стосується цієї сторони, що зумовлює покладення вимог зобов'язального характеру лише на сторін процесу. 04.04.2016 року набрали чинності норми Закону України № 888-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг", відповідно до яких повноваження у сфері реєстрації місця проживання фізичних осіб делеговані органам місцевого самоврядування (виконавчому органу сільської, селищної або міської ради, сільському голові (у випадку, коли відповідно до Закону виконавчий орган сільської ради не утворено) - як органу реєстрації. Органом реєстрації у м. Житомирі є - Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради. Статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зі змінами та доповненнями, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, наявність рішення суду про визнання відповідачів таким, що втратили право на користування житловим приміщенням, є підставою для зняття їх з реєстрації місця проживання. Враховуючи обставини справи та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині скасування реєстрації місця проживання відповідачів є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. В порядку ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення в солідарному порядку з відповідачів до яких пред'явленні позовні вимоги судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: partial