Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивувала тим, що батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. З 2001 року онука мешкає разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Батьки дитини за цей час дитиною взагалі не цікавилися, матеріально не забезпечували та не займалися її вихованням. З 2006 року по 2010 рік відповідно до рішення Білопільської міської ради позивачка була призначена опікуном [PERSON] і до сьогодні продовжує займатися її вихованням та утриманням. Місце знаходження батьків онуки позивачці не відомо. У зв'язку з невиконанням відповідачами покладених на них законодавством обов'язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, існує необхідність у позбавленні [PERSON] та [PERSON] батьківських прав. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачка звернулась до суду з даним позовом. До початку розгляду справи позивачка [PERSON] уточнила прізвище відповідачки [PERSON], оскільки стала відома інформація, що відповідачка [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] ( а.с. 72). В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що з 2001 року займалась вихованням своєї онуки [PERSON], мати якої ухилилась від виконання своїх батьківських обов'язків та виїхала із м. Білопілля в невідомому їй напрямку. Батько дитини [PERSON] взагалі не проживав з ними та жодного разу не бачив дитини. Оскільки батьки взагалі не займаються вихованням своєї дитини, не цікавляться її життям, інтересами, здоров'ям, не несуть витрат на утримання доньки, позивачка просила позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх неповнолітньої дитини: [PERSON], 2000 року народження, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася. За відомостями Білопільського РС УДМС України в Сумській області від 20 січня 2015 року, адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Сумській області від 30 січня 2015 року, [PERSON], [INFO], уродженка [ADDRESS], яка 04 березня 2011 року змінила прізвище на [PERSON], зареєстрованою не значиться. У відповідності до оголошення, опублікованого в газеті «Сумщина» від 11 березня 2015 року № 10 відповідачка [PERSON] сповіщена належним чином про виклик до суду через засоби масової інформації відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України (а. с. 28, 38) . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Згідно даних адресно-довідкового підрозділу ГУДМС від 30 січня 2015 року [PERSON], [INFO], на території Сумської області зареєстрований чи знятий з реєстрації не значиться (а. с. 39). Останнє відоме місце проживання: [ADDRESS], але можливості повідомити відповідача належним чином не має. У відповідності до оголошення, опублікованого в газеті «Сумщина» від 11 березня 2015 року № 10 відповідач [PERSON] сповіщений належним чином про виклик до суду через засоби масової інформації відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України (а. с. 39, 80-81 ). Представник третьої особи - органу опіки та піклування Білопільської міської ради Сумської області у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника міської ради, заяву підтримують (а. с. 50). Представник третьої особи - служби у справах дітей Білопільської РДА Бутенко А. О. у судовому засіданні позов підтримав. Прокурор Шамуков Р. Ф. у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Допитана як свідок неповнолітня [PERSON] [INFO], в присутності психолога служби у справах дітей Білопільської РДА [PERSON] показала, що проживає в [ADDRESS] разом із бабусею [PERSON] та дідом, які займаються її вихованням та утриманням. ЇЇ мати з ними не проживає, не виконує свої батьківські обов'язки, не піклується про її здоров'я, не допомагає матеріально. Де вона на даний час знаходиться їй не відомо, оскільки мати не телефонує, не цікавиться її життям та проблемами. Свого батька [PERSON] дівчинка взагалі не знає, так як жодного разу його не бачила, де він проживає їй не відомо. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачка не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивачку [PERSON], представника служби у справах дітей Бутенка А. О., прокурора Шамукова Р. Ф., неповнолітню [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування покладений на сторони у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджуються тимчасовою посвідкою на постійне проживання серії [NUMBER] (а. с. 4). Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON], тобто відповідачка по справі, народилась [INFO] в м. Білопілля Сумської області (а. с. 15). Із копії паспорту громадянки України [PERSON] серії [NUMBER], виданого Білопільським РВ УМВС України в Сумській області 16 січня 2001 року вбачається, що вона народилася [INFO] в м. Білопілля Сумської області ( а.с. 16-17). Батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Білопільського районного управління юстиції в Сумській області 26 травня 2000 року (а. с. 12). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між та [PERSON] та [PERSON] розірвано 10 жовтня 2001 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів відділу реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області. Після розірвання шлюбу відповідачці присвоєно дошлюбне прізвище - [PERSON] (а. с. 22). Рішенням виконавчого комітету № 58 від 22 березня 2006 року [PERSON] призначено опікуном над неповнолітньою [PERSON], [INFO] на термін до 10 січня 2010 року (а. с. 6). Зі змісту довідки, виданої директором Білопільської загальноосвітньої школи-інтернат від 19 листопада 2014 року за № 411 вбачається, що [PERSON], [INFO], дійсно навчається у 9 класі Білопільської загальноосвітньої школи-інтернат. Вихованням дівчинки займається бабуся - [PERSON]. [PERSON] з 1 класу проживає разом з бабусею, яка постійно опікується нею (а. с. 13). Із письмових пояснень класного керівника [PERSON] - [PERSON] вбачається, що [PERSON] навчається в Білопільській загальноосвітній школі -інтернат І-ІІІ ступенів ім. Макаренка в 9 класі . За період навчання дівчинки у школі мама була разів 3-5. Вихованням дитини займалась бабуся [PERSON]. Зі слів дитини мама працює у Москві і не часто приїжджає додому і особливо не цікавиться її навчанням. Ніякої матеріальної допомоги при свідку мама не надавала ( а. с. 83). З довідки, виданої депутатом Білопільської міської ради Сумської області від 15 січня 2015 року вбачається, що [PERSON] дійсно проживає в [ADDRESS] разом з онукою [PERSON], 2000 року народження (а. с. 11). Як зазначено у листах [PERSON] та [PERSON], які мешкають по сусідству із позивачкою, останні зазначають, що разом з [PERSON] проживає її онука [PERSON]. З 2001 року бабуся займається вихованням онуки, при цьому місцезнаходження батьків дитини їм не відомо (а. с. 7-8). Також підтвердженням даного факту є лист депутата Білопільської міської ради округу № 12 Цимбал Н. В., яка підтверджує, що [PERSON] проживає разом з онукою [PERSON]. З 2001 року повністю займається її вихованням і матеріальним забезпеченням. Місцезнаходження батьків дитини їй не відомо (а. с. 9). Згідно довідки, виданої Білопільським РВ УМВС України в Сумській області 20 листопада 2014 року, місцезнаходження [PERSON], [INFO], уродженця м. Попасне Луганської області, не встановлено на території Білопільського району (а. с. 24). На підставі висновку Білопільської міської ради від 22 грудня 2014 року орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], як осіб, які ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини (а. с. 10). Згідно з відомостями Білопільського РС УДМС України в Сумській області від 20 січня 2015 року, адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Сумській області від 30 січня 2015 року, [PERSON], [INFO], уродженка [ADDRESS], яка 04 березня 2011 року змінила прізвище на [PERSON], зареєстрованою не значиться ( а. с. 28, 38 ). Відповідно довідки про звільнення [PERSON], [INFO], остання звільнена від відбування покарання за вироком Болградського районного суду Одеської області від 10 березня 2005 року умовно-достроково на 7 місяців 5 днів за постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2006 року на підставі ст. 81 КК України (а. с. 67). Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. За приписами ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. У відповідності з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. За змістом ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. На підставі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. З огляду на положення ч. ч. 1, 3 ст. 12 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до ст. 8 вказаної Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У преамбулі Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України. Статтею 2 названого Закону передбачено, що рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Відповідно до ст. 17 вищеназваного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з ч. 5 ст. 19 цього Закону міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду. З огляду на положення ч. 4 - 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до постанови КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Даною постановою затверджене «Типове положення про комісію з питань захисту прав дитини». Згідно ч. 2 ст. 4 , ст. 9 даного Положення, комісія з питань захисту прав дитини, відповідно до покладених на неї завдань, розглядає питання, у тому числі спірні, які потребують колегіального вирішення, зокрема позбавлення та поновлення батьківських прав та приймає рішення в межах своєї компетенції і організовує їх виконання. У відповідності до абз. 1, 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3 зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У п. 18 названої Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що відповідно до статті 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підсумовуючи викладене вище, суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] неналежним чином відносяться до виконання своїх батьківських обов'язків, всупереч інтересам та потребам неповнолітньої дитини, без врахування їх прав. Таким чином, враховуючи характер поведінки відповідачів, суд приходить до висновку про позбавлення їх батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню 243 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого позивачкою при зверненні із позовом до суду. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 32, 51 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 3, 19, 141, 150, 151, 153, 155, 164, 165 СК України, ст. ст. 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», п. п. 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, Постановою КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» ,

Outcome: approved