Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Звернувшись до суду із вищеназваним позовом, та уточнивши заявлені позовні вимоги в остаточній редакції від 10.05.2011 року , позивач посилається на ті обставини, що 04.01.2011 року до первинної організації профспілки надійшов лист від відповідача за № 181 від 29.12.2010 року з клопотанням щодо делегатів конференції. До листа було додано звернення до колективу підприємства ПАТ «АМКР» профкому ППО ВПП НВП ПАТ «АМКР» за підписом голови - Гапона С.Г., на якому стоїть 622 підписів, а також виписки з протоколу № 1 конференції трудового колективу ПАТ «АМКР» від 16.12.2010 року за підписом голови ППО ВП НВФ ПАТ «АМКР» Гапона С.Г. В зверненні відповідач твердить, що «Адміністрація та профком МГУ ПАТ «АМКР» не бажають, щоб представники профспілки НВФ захищали інтереси трудового колективу на конференціях. Тому вони вбачають в цьому загрозу своїм домовленостям, які не зовсім відповідають інтересам простих робітників. Для того, щоб продовжити своє панування вони використовують все можливе, щоб не допустити представників профспілки НВФ для участі в конференціях трудового колективу, чим обмежують права як членів профспілки так і всього трудового колективу». Позивач зазначає, що інформація, поширена в зверненні відповідачем є недостовірною, та такою, що принижує та ганьбить ділову репутацію позивача, дискредитує його як представника та захисника трудових, соціально - економічних прав та інтересів більш як 41 тисяч членів первинної профспілкової організації. Збори по обранню кандидатів проводились в 117 структурних підрозділах підприємства за принципом 1 делегат від 94 працівників, були відкритими , отже кожен працівник міг запропонувати свого кандидата. Обрання проводилось виключно прямим та відкритим голосуванням більшістю голосів, за результатами були складені протоколи, ніяких порушень закону з боку відповідача не було допущено. Позивач просить суд зобов'язати відповідача спростувати, розповсюджену в зверненні недостовірну інформацію , а саме: « Профком МГУ ВАТ « АМКР»…роблять все можливе, щоб не допустити представників профспілки НВФ для участі у конференціях трудового колективу , чим обмежують права як членів профспілки так і всього трудового колективу», що принижує честь, ділову репутацію позивача у спосіб, у якій ця інформація була поширена, а саме - шляхом розповсюдження звернення до колективу підприємства у всіх структурних підрозділах ПАТ « АрселорМіттал Кривий Ріг» та стягнути на свою користь вартість понесених судових витрат. У судовому засіданні представник позивача Худик І.О. підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та пояснив, що оскаржувані у зверненні твердження вказують, що позивач начебто перешкоджає участі членів інших профспілок у зборах трудових колективів, не допускає учасників відповідача до участі у конференціях трудового колективу, воно висловлено в формі конкретного беззаперечного факту, що не відповідає дійсності . Достовірність такої інформації не підтверджена будь-якими належними та допустимими доказами. Згідно ст. 277 ЦК України така інформація є негативною, підриває ділову репутацію позивача в очах великої кількості працівників підприємства, тому просить задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача Струков С.М. заперечував проти позову, вважає заявлені вимоги недоведеними. У листі від 29.12.2010 року з клопотанням щодо делегатів конференції містяться оціночні судження , критична оцінка певних фактів , суб»єктивна думка відповідача. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів. Крім того, цей лист був адресований конкретній особі , він не був відкритим, не публікувався в засобах масової інформації. Відповідач вважає, що на підставі ст.47-1 Закону України « Про інформацію» вони не повинні нести відповідальність за оціночні судження. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню в повному обсязі за наступними підставами. З матеріалів справи убачається, що 04 січня 2011 року на адресу позивача надійшов лист від відповідача від 29 грудня 2010 року з клопотанням щодо делегатів конференції. До листа було додано звернення до колективу підприємства ПАТ « АМКР» від профкому ППО ВПП НВФ ПАТ « АМКР» за підписом голови Гапона С.Г., на якому стоїть 622 підписи, а також виписка з протоколу № 1 конференції трудового колективу ПАТ « АМКР» від 16 грудня 2010 року за підписом голови ППО ВПП НВФ ПАТ « АМКР» Гапона С.Г. ( а.с.11-22). Позивач зазначає, що твердження в даному зверненні : «Адміністрація та профком МГУ ПАТ «АМКР» не бажають, щоб представники профспілки НВФ захищали інтереси трудового колективу на конференціях. Тому вони вбачають в цьому загрозу своїм домовленостям, які не зовсім відповідають інтересам простих робітників. Для того, щоб продовжити своє панування вони використовують все можливе, щоб не допустити представників профспілки НВФ для участі в конференціях трудового колективу, чим обмежують права як членів профспілки так і всього трудового колективу», містить негативну, недостовірну інформацію про позивача, яка принижує його ділову репутацію та підлягає спростуванню. Відповідно до ст.94, ст.277 ЦК України, ч.4 ст.32 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному , у тому числі юридичній особі , гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію, а також право на відповідь. Згідно із ст.15, 16 ЦК України спосіб захисту порушеного права обирає сам позивач, звернувшись до суду, та може обрати як загальний , так і спеціальний способи захисту свого права , визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Як убачається із матеріалів цивільної справи позивач не скористався наданим йому законом правом на відповідь, а обрав спосіб захисту порушених немайнових прав шляхом спростування недостовірної інформації , що є його правом. Згідно із положеннями ст.277 ЦК України і ст.10 ЦПК України обов"язок довести ,що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації . Крім того, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Між тим, суд вважає, що позивач на підставі ст.60 ЦПК України не довів позовні вимоги в частині порушення немайнових особистих прав та способу їх захисту шляхом спростування недостовірної інформації. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів. Відповідно до Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації ( далі- Декларація), схваленої 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендацій, що містяться у Резолюції 1165 ( 1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи , а також згідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в п.21 Постанови №1 від 27.02.2009 року його Пленуму „ Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і ( або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті ( в галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3,4,6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародних рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодились „ виставити" себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» здійснює громадську публічну діяльність, у зв"язку з цим, межа допустимої критики щодо неї є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні юридичні та фізичні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України „ Про інформацію" оціночними судженнями за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведеності їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які , будучи вираженням суб"єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецендентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції. Суд вважає вищеназвані висловлювання відповідача Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», викладені у зверненні до позивача його оціночними судженнями, суб»активною думкою, викладеною у критичній формі , які не підлягають спростуванню і у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed