Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

13.05.2021 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок (позначений в технічному паспорті літерою «А-1»), загальною площею 60,1 кв. м., з яких житлова площа - 33,1 кв. м., та допоміжною 27 кв.м., з належними до нього господарськими будівлями та спорудами: убиральня (літера «Б»), навіс (літера «В»), сарай (літера «Г»), сарай (літера «Д»), навіс (літера «Е»), який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця - [PERSON] , котра померла [INFO] . Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Брони А.Л. від 14.05.2021 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, з визначенням підготовчого засідання. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 06.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позовна заява обгрунтована тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті котрого відкрилась спадщина, до якої увійшла, зокрема, Ѕ частка житлового будинку загальною площею 60,1 кв. м. з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не складав, а відтак спадкування відбувалося за законом в порядку, передбаченому ЦПК України. Спадкоємцями першої черги після смерті останнього були позивач [PERSON] , його матір [PERSON] , брат [PERSON] та сестра [PERSON] . Позивач зі своєю матір`ю прийняли спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦПК України шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. [PERSON] та [PERSON] зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживали, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не зверталися, а отже вважаються такими, що не прийняли спадщину. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті котрої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло, зокрема, ѕ частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. 14.03.2007 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до тексту якого заповіла все своє майно синові [PERSON] . Позивач зазначає, що прийняв спадщину після смерті матері в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивач зазначає, що він являється єдиним спадкоємцем після смерті матері, оскільки спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині, немає. 11.03.2021 року [PERSON] звернувся у Сколівську державну нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері - [PERSON] , однак листом нотаріуса № 355/01-16 від 20.04.2021 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно. 11.06.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, в якому зазначено наступне. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право н а спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цим майнових прав різні правові наслідки. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, судам при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно необхідно з`ясовувати підстави відмови нотаріуса у вчиненні відповідної нотаріальної дії. 26.08.2021 року на адресу суду надійшла заява позивача [PERSON] про уточнення змісту позовних вимог, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок 1981 року побудови, зазначеного в плані технічного паспорта виготовленого Стрийським МБТІ 17.03.2021 року, літерою А-1, загальною площею приміщень - 60,1 кв. м., житловою площею - 33,1 кв.м. та допоміжною - 27 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами 9сарай, сарай), що позначені згідно плану технічного паспорта, відповідно літерами Г та Д, що за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця - [PERSON] , котра померла [INFO] та в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця - [PERSON] , котрий помер [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але попередньо від його представника - адвоката Павкович О.В. надійшло клопотання про розгляд справ без її участі та участі її довірителя, а також у клопотанні було зазначено про те, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідач - Славська селищна рада Стрийського району Львівської області в судове засідання явку представника не забезпечила, але 23.06.2021 року представником [PERSON] було подано клопотання про розгляд справи без його участі. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, але попередньо від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги вважає підставними та не заперечує, щодо їх задоволення. Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату та час проведення судового засідання, в таке не з`явилася. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.02.1974 року Сколівським бюро ЗАГС на підставі актового запису № 6, батьками позивача [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки № 449, виданої 11.05.2021 року Славською селищною радою Стрийського району Львівської області, індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , був побудований у 1981 році та належав до дня смерті [PERSON] . [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01 жовтня 2004 року Славською селищною радою Стрийського району Львівської області відповідно до актового запису № 42. Згідно ст. ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України (який діяв на момент будіваництва спірного житлового будинку), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Оскільки спірний житловий будинок був набутий [PERSON] за час перебування у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] , таке майно вважається спільним майном подружжя і частки у ньому є рівними. Отже, внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла, зокрема, Ѕ частка житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Заповіту [PERSON] на випадок своєї смерті не складав. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його дружина - [PERSON] та діти - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Попри те, [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини зі спадкодавцем не проживали, до нотаріуса протягом шести місяців з дня відкриття спадщини із заявами про прийняття такої не зверталися. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що прийняли в рівних частках спадщину після смерті [PERSON] , відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Внаслідок зазначених обставин, після смерті [PERSON] позивач та його мати успадкували по ј частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 травня 2008 року Славською селищною радою Стрийського району Львівської області відповідно до актового запису № 17. 14 березня 2007 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Славської селищної ради Сколівського району Львівської області Кащук О.В. за реєстровим № 29, відповідно до тексту якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право заповідає своєму синові [PERSON] . В матеріалах справи наявний дублікат зазначеного заповіту [PERSON] від 14 березня 2007 року. Внаслідок смерті матері позивача - [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якої увійшло, зокрема, ѕ частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] спадщину після смерті матері прийняв шляхом постійного проживання зі спадкоємцем до дня смерті відповідно до норм ч.3 ст. 1268 ЦК України, у якій визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 11.03.2021 року [PERSON] звернувся у Сколівську державну нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері - [PERSON] . На підставі цієї заяви державним нотаріусом Сколівської ДНК Батлюк В.І. 11.03.2021 року було заведено спадкову справу № 89/2021, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованої Сколівською державною нотаріальною конторою 11.03.2021 року за номером 63876636. Проте, державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюком В.І. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] у зв`язку з відсутністю у нього оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно - спірний житловий будинок, про що свідчить лист від 20.04.2021 року № 355/01-16. Частинами 1, 3 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до п. 3.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до норм ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Стрийським МБТІ від 17.03.2021 року та довідки №684 від 31.03.2021 року, вбачається, що загальна площа спірного житлового будинку (позначеного в технічному паспорті літерою «А-1») становить 60,1 кв. м, з неї житлова - 33,1 кв. м., допоміжна - 27,0 кв. м. Приналежним майном до цього жилого будинку є господарські будівлі та споруди, а саме: убиральня (літера «Б»), навіс (літера «В»), сарай (літера «Г»), сарай (літера «Д»), навіс (літера «Е»). Житловий будинок побудований в 1981 році. Інвентаризаційна вартість становить 129869 грн. Слід зазначити, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до роз`яснень, викладених у листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Аналіз вищенаведених норм закону дає підстави стверджувати, що покійний [PERSON] та [PERSON] набули за життя право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Таким чином, оскільки іншим чином, окрім звернення до суду, захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на майно спадкодавця не можливо, а також з метою забезпечення належної реалізації права власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved