Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до Дулівської сільської ради, треті особи: Тячівська державна районна нотаріальна контора, реєстраційна служба Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області, про визнання права на спадщину. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що [INFO] року померла їх бабця [PERSON], а [INFO] року помер їх батько [PERSON]. Після їх смерті відкрилася спадщина на належне їм майно - будинковолодіння [ADDRESS]. Вони є єдиними спадкоємцями після смерті батька, який успадкував майно після смерті своєї матері [PERSON], оскільки вступив у його фактичне володіння та користування. На даний час вони бажають оформити право власності на житловий будинок, однак це унеможливлюється через відсутність свідоцтва про право власності на нього, а тому просить у судовому порядку визнати їх власниками по ? частині будинковолодіння [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті батька [PERSON]. В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача - Дулівської сільської ради Тячівського району в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник Тячівської державної районна нотаріальної контори подав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, проти позову не заперечує. Представник реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області подав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, проти позову не заперечує. Заслухавши пояснення позивачів та їх представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 57). Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року (а.с.5). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народжень, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] року і її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року (а.с.8). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] року і її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER], [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.10). Із постанови державного нотаріуса Тячівської державної нотаріальної контори від 21 жовтня 2014 року вбачається, що у видачі [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.12). Згідно листа Дулівської селищної ради № 02-24/136 від 08 липня 2014 року, житловий будинок в [ADDRESS], згідно погосподарської книги № 11 за 1983-1985 роки, належав [PERSON], яка померла [INFO] року, а після її смерті належав [PERSON], який помер [INFO] року (а.с.15). Із копій погосподарських книг за 1996-2000 роки, (а.с. 58-59) та за 2006 - 2010 роки вбачається, що домогосподарство [ADDRESS] числиться за [PERSON] (а.с. 16-18). Згідно технічного паспорту, інвентаризаційна вартість житлового будинку [ADDRESS], складає 96 292 гривні (а.с.20). Із рішення зборів уповноважених колгоспників колгоспу "Більшовик" с. Теребля Тячівського району від 01 квітня 1973 року вбачається, що [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,07 га в [ADDRESS], для будівництва індивідуального будинку (а.с. 42). Рішенням виконкому Тереблянської сільської ради від 12 квітня 1974 року погоджено рішення зборів уповноважених колгоспників колгоспу "Більшовик" с. Теребля Тячівського району від 01 квітня 1973 року про виділення земельної ділянки [PERSON] (а.с. 43). Із довідки Дулівської сільської ради № 312 від 03 грудня 2014 року вбачається, що будинок [ADDRESS] був перенумерований на № 524 та № 93 (а.с. 44). Згідно заяви про прийняття спадщини за законом, [PERSON] та [PERSON] 19 листопада 2013 року звернулися в Тячівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року (а.с. 56). Із довідки Дулівської сільської ради № 7 від 23 січня 2015 року вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, житловий будинок в [ADDRESS], успадкував лише її син [PERSON] (а.с. 55). Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України та ЦК України в редакції 1963 року. Виникнення права власності на житловий будинок [ADDRESS] у [PERSON], а в подальшому у [PERSON], регулювалось зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Із п.1.2 листа Мінюсту СРСР від 22 грудня 1986 року "Рекомендации по вопросам удостоверения договоров об отчуждении жилого дома (части дома) либо квартиры в доме жилищно - строительного коллектива индивидуальных застройщиков" вбачається, що Законами всіх союзних республік про державний нотаріат встановлено, що при посвідченні договору про відчуження житлового будинку нотаріус перевіряє за правовстановлюючим документом приналежність цього будинку власнику. Цей документ обов'язково вказується в договорі. Переліки документів, що підтверджують право особистої власності на житловий будинок, наведені в інструкціях союзних республік про порядок вчинення нотаріальних дій. Посвідчення договору без правовстановлюючого документа не допускається. У сільській місцевості підтвердженням приналежності будинку можуть служити відповідні довідки виконкому селищної, сільської Ради. Якщо у власника є правовстановлюючий документ (свідоцтво про право на спадщину, договір і т.п.), він повинен бути представлений нотаріусу і зазначений в договорі про відчуження. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Тому, суд вважає, що [PERSON], а в подальшому і [PERSON] набули право власності на житловий будинок [ADDRESS] Тячівського району Закарпатської області, а відповідно, після їх смерті, у їх спадкоємців, виникло право на спадкування на належну їм частку вищезазначеного будинку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В силу вимог ст.548 ЦК України в редакції 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст.1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивачі прийняли спадщину, оскільки на протязі шестимісячного строку подали до Тячівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, будинок знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, зареєстрований в погосподарських книгах, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч. 2 ст.382, ст.392 ЦК України). Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачами вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачами на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі і за ними необхідно визнати право власності на будинок з надвірними спорудами, в порядку спадкування після смерті [PERSON]. На підставі наведеного та ст. ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1222, 1223, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 548, 549 ЦК України 1963 року, і

Outcome: approved