Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

У січні 2019 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення з: - відповідачів солідарно за кредитним договором № 2203/1952 від 17.09.2008 у загальній сумі 67585,75, що включає у себе заборгованість за відсотками 37804,75 грн, пеню 13913,47 грн, 3 % річних 2858,93 грн, інфляційні втрати 12908,60 грн, штрафу 5171,82 грн, що є 10 % вартості невиконаного зобов`язання за іпотечним договором; - відповідача [PERSON] як поручителя штрафу 10 % від суми несплаченого платежу - 3780,48 грн; - відповідачів 1921,00 грн судового збору. В обґрунтування позову вказано, що 17.09.2008 між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Семенівське відділення №3076 ВАТ «Ощадбанк» (яке перейменовано на ПАТ «Державний ощадний банк України»), та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №2203/1952 від 17.09.2008, згідно якого позичальник [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 70000,00 грн. терміном на 120 місяців під 21,5% річних зі строком остаточного погашення 16.09.2018. Кредит надано на споживчі потреби. Повернення отриманого кредиту та відсотків за його користування, по кредитному договору №2203/1952 від 17.09.2008 забезпечувалось Договором поруки №1952/01 від 17.09.2008 поручителя [PERSON] . Згідно договору поруки поручитель має сплатити штраф 10 % від суми несплаченого платежу, а саме 3780,48 грн. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 24.06.2014 стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №2203/1952 від 17.09.2008 в розмірі: 74975,79 грн, з яких: 30333,56 грн строкова заборгованість по кредиту, 15745,50 грн прострочена заборгованість по кредиту, 977,14 грн строкова заборгованість по відсотках, 18428,63 грн прострочена заборгованість по відсотках, 5676,32 грн пеня за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, 1205,87 грн відшкодування 3% річних, 2608,77 грн втрати від інфляції. Вказаний кредитний договір не розірвано і не припинено, тому з 05.12.2018 за відповідачами рахується вказана у позові заборгованість. Позичальнику і поручителю надсилалися вимоги про повернення боргу, але кошти повернуто не було. Представники позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримали повністю. На пропозицію суду надали уточнений розрахунок заборгованості з огляду на вказану у відзиві обставину про повне виконання відповідачами згаданого рішення Глобинського районного суду Полтавської області. Погодилися зі зміною судової практики щодо застосування до спірних правовідносин лише положень ст. 625 ЦК України. Провадження у справі відкладалося і у ньому оголошувалися перерви через зміну головуючого судді, необхідністю надання і витребування доказів і розрахунків, карантинні обмеження. У справі зупинялося провадження на час військової служби відповідача [PERSON] і його залучення до АТО у складі ЗСУ протягом 08.10.2019 - 25.06.2020. Суд не прийняв до провадження зустрічний позов [PERSON] до ПАТ "Державний ощадний банк України" про визнання виконаним зобов`язання [PERSON] перед ПАТ "Державний ощадний банк України" за кредитним договором № 2203/1952 від 17.09.2008; визнання виконаним зобов`язання [PERSON] перед ПАТ "Державний ощадний банк України" за договором поруки № 1952/01 від 17.09.2008 та іпотечним договором від 17.09.2008; визнання припиненим іпотечний договір від 17.09.2008, укладений між [PERSON] та ПАТ "Державний ощадний банк України" у зв`язку з виконанням основного зобов`язання; зобов`язати ПАТ "Державний ощадний банк України" вручити [PERSON] документи, які підтверджують виконання зобов`язання боржника за кредитним договором № 2203/1952 від 17.09.2008, договором поруки № 1952/01 від 17.09.2008 та іпотечним договором від 17.09.2008; зобов`язання ПАТ "Державний ощадний банк України" звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки за іпотечним договором від 17.09.2008, укладеного між [PERSON] та ПАТ "Державний ощадний банк України". Відповідач [PERSON] відзивом проти позову заперечував повністю. Вказав, що рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 24.06.2014 достроково стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №2203/1952 від 17.09.2008 в розмірі 74975,79 грн. Таким чином кредитний договір припинено. Постановою державного виконавця від 31.01.2019 закрито виконавче провадження щодо вказаного рішення суду у зв`язку з його повним виконанням. Повторне стягнення кредиту не допускається. Пункт 4.1 договору поруки і п. 4.4 іпотечного договору визначили, що порука і іпотека припиняються з припиненням забезпеченого ними зобов`язання. За кредитним договором і виконання у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором. [PERSON] з 15.08.2015 призваний на військову службу є мобілізованим. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Особливий період триває. Відповідач [PERSON] відзивом проти позову заперечував з аналогічних підстав. Відповідачі у удові засідання не з`являлися, їх неявка відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає вирішенню справи по суті. Суд зазначає, що згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши свідка, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та робить такі висновки. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 24.06.2014 стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №2203/1952 від 17.09.2008 в розмірі: 74975,79 грн, з яких: 30333,56 грн строкова заборгованість по кредиту, 15745,50 грн прострочена заборгованість по кредиту, 977,14 грн строкова заборгованість по відсотках, 18428,63 грн прострочена заборгованість по відсотках, 5676,32 грн пеня за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, 1205,87 грн відшкодування 3% річних, 2608,77 грн втрати від інфляції. З рішення вбачається про дострокову вимогу банку про погашення усього боргу станом на 06.06.2014. За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18) зазначила, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідач [PERSON] з 15.08.2015 призваний на військову службу є мобілізованим. Службу проходив щонайменше до червня 2020 року. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Особливий період триває. Отже позовні вимоги про стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 2203/1952 від 17.09.2008 за відсотками 37804,75 грн, пені 13913,47 грн, штрафу 5171,82 грн, що є 10 % вартості невиконаного зобов`язання за іпотечним договором, не ґрунтуються на законі. Суд відмовляє у цій частині позову. Повернення отриманого кредиту та відсотків за його користування, по кредитному договору № 2203/1952 від 17.09.2008 забезпечувалось Договором поруки №1952/01 від 17.09.2008 поручителя [PERSON] . Постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (№ 14-318цс18) зазначила, що враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16), про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Відтак позовні вимоги до [PERSON] як поручителя задоволенню не підлягають через припинення дії договору поруки з огляду на наявність вказаного рішення Глобинського районного суду Полтавської області. Постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 44742666 від 31.01.2019 державного виконавця Семенівського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області закінчено виконавче провадження з примусового виконання рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 24.06.2014 у зв`язку з фактичним виконанням. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач надав на пропозицію суду розрахунок за ст. 625 ЦК України, який враховує усі платежі, що надходили за кредитним договором № 2203/1952 від 17.09.2008, а також графік відповідних погашень простроченої заборгованості за кредитним договором. Загальний розмір заборгованості зі сплати 3 % річних за період 06.06.2004 - 15.11.2018 складає 5303,08 грн; інфляційних втрат - 44416,74 грн. Судові не надано доказів неправильності або необґрунтованості вказаного графіку сум погашень боргу і розрахунків. Відповідачі їх не оспорили. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відтак суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] 3 % річних у сумі 2858,93 грн, тобто у межах позовних вимог банку. Також суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] інфляційних втрат у сумі 12908,60 грн, тобто у межах позовних вимог банку. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 425,18 грн (1921* (2858,93 + 12908,60)?/71266,23). На підставі викладеного,

Outcome: approved