Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до ПАТ «АТ Науково-досліднього інституту радіотехнічних вимірювань» (надалі ПАТ "АТ НДІРВ"), яку в ході судового розгляду уточнила та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 34 213,00 грн. (з урахуванням вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористану тарифну відпустку), моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн. та зобов'язати нарахувати і виплатити позивачці компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою строків її виплати в день фактичного розрахунку по заборгованості по заробітній платі відповідно до індексів інфляції, що будуть діяти на той час. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилалася на те, що з 20 серпня 1983 року вона працювала у ПАТ "АТ НДІРВ". Звільнена з 13 травня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України (за скороченням штату працівників). Після звільнення вона отримала від відповідача трудову книжку, але остаточний розрахунок не був проведений. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача Сумська О.М. позовні вимоги визнала частково: в частині стягнення з ПАТ «АТ НДІРВ» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у сумі 34 213,00 грн. та зобов'язання відповідача нарахувати і виплатити позивачці компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою строків її виплати в день фактичного розрахунку по заборгованості по заробітній платі відповідно до індексів інфляції, що будуть діяти на той час. Проти задоволення позову в частині стягнення з відповідача 25 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди заперечувала за недоведеністю позовної вимоги. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, суд встановив наступне. Судом встановлено та не заперечується сторонами те, що [PERSON] знаходилася у трудових відносинах з ПАТ "АТ НДІРВ" з 20 серпня 1983 року по 13 травня 2015 року. Звільнена на підставі наказу № 42-к від 13.05.2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату працівників). Також, відповідачем не заперечується й той факт, що у ПАТ "АТ НДІРВ" станом на 14 травня 2015 року існує заборгованість перед позивачкою по сплаті заробітної плати за період з липня 2013 року по травень 2015 року у розмірі 34213,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Приписами ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Враховуючи, що відповідач до теперішнього часу в порушення вимог чинного законодавства не провів остаточний розрахунок з [PERSON], суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 34 213,00 грн. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Компенсація заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною її виплатою здійснюється відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159, з урахуванням внесених змін згідно постанови КМУ від 31.03.2003 р. № 430. Розрахунок проводиться за формулою: сума заборгованості по заробітній платі помножена на приріст індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині зобов'язання відповідача нарахувати і виплатити позивачці компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою строків її виплати в день фактичного розрахунку по заборгованості по заробітній платі відповідно до індексів інфляції, що будуть діяти на той час, є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди, яку позивач оцінює у 25 000,00 грн., суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи. Позивачка наголосила, що тривала невиплата їй заробітної плати призвела до втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагала від неї додаткових зусиль для організації свого життя через відсутність коштів для нормального існування. Крім того, суд вважає, що сам факт затримки у виплаті заробітної плати, який принаймні визнаний відповідачем, свідчить про заподіяння позивачці моральної шкоди, але, виходячи з обставин спричинення шкоди, принципів розумності і справедливості, суд вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди, який підлягає стягненню з ПАТ "АТ НДІРВ" на користь [PERSON] складає суму у розмірі 1000,00 грн., що є достатньою, справедливою та виваженою для компенсації моральних страждань позивачки. Відповідно до п.п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial