Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування якої зазначено, що 02.12.2014 року набрало законної сили судове рішення по справі 210/5707/13-а у відношенні боржника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради Дніпропетровської області (надалі -Відповідач 1) про: зобов`язання останнього здійснити нарахування та виплату Позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею ; трирічного віку у розмірі не менше прожиткового мінімуму відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне і страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» з 12.02.2013 року до закінчення строку виплати допомоги по догляду за дитиною або до змін в законодавстві, що регулює виплату цієї допомоги, з урахуванням раніше здійснених виплат. Вказане рішення подано до примусового виконання 30.09.2015р. Так, 12.01.2016р. було змінено спосіб і порядок виконання постанови суду на підставі якої видано виконавчий лист № 210/5707/13-а від 16.09.2015, який видав Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради здійснити нарахування та виплату [PERSON] допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі не менше прожиткового мінімуму відповідно до ст. 43 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" з 12.02.2013 до закінчення строку виплати або до змін в законодавстві з урахуванням раніше здійснених виплат, на стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради Дніпропетровської області заборгованість у розмірі 20595,21 грн. із виплати [PERSON] допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі не менше прожиткового мінімуму відповідно до ст. 43 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" з 12.02.2013 до закінчення строку виплати або до змін в законодавстві з урахуванням раніше здійснених виплат за рахунок коштів Державного бюджету. Вказане рішення суду було виконано шляхом зарахування грошових коштів лише 30.10.2018 року. Тому, Позивач просить суд стягнути з відповідачів компенсацію за несвоєчасне виконання зобов`язання у вигляді рішення суду за період з 30.09.2015 року по 30.10.2018 року у розмірі: 8951грн. 03коп. - інфляційні втрати, 1906грн. 04коп. - 3% річних та 100 000 - моральна шкода, всього на загальну суму - 110 857 гривень 07 копійок. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Так, відповідно до наданого відзиву Відповідач 1 - Управління праці та соціального захисту населення не погоджується з рішенням Позивача про присвоєння їм статусу співвідповідача та вважає вимоги Позивача необґрунтованими та необ`єктивними. У зв`язку з тим, що кошторисами доходів та видатків на 2015-2019 роки управління не передбачено будь-яких асигнувань для забезпечення виконання рішень суду, виникли обставини, що виключають можливість виконання вказаного рішення суду у повному обсязі, а саме в частині виплати нарахованої допомоги. Таким чином, погашення заборгованості здійснюється виключно Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Крім того, Управлінням повністю забезпечено виконання рішення суду від 04.11.2014р., а саме невідкладно надано письмову інформацію про нарахування соціальної виплати, проведено всі розрахунки та враховано усі періоди невиплаченої допомоги, до управління Казначейської служби. Тому просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Згідно з наданим відзивом Відповідача 2 - Управління Державної казначейської служби України у м. Кривому Розі, останні вважають, що між позивачем та відповідачем не існують цивільні відносини, зокрема зобов`язального характеру. Помилковим та необґрунтованим є посилання позивача на статтю 625 ЦК України, оскільки дана стаття визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Крім того, Порядком № 845 (зі змінами) встановлено, що компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів Казначейством, якщо боржником є державний орган. Позивач не звертався до Державної казначейської служби України для нарахування компенсації. Таким чином, вимога позивача про виплату компенсації за несвоєчасне виконання рішення суду є безпідставною. Що стосується моральної шкоди Відповідач 2 вважає, що в даному випадку відсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності рішення щодо незаконність дій Казначейства, без якого державний орган неможливо притягнути до відповідальності та зобов`язати відшкодувати шкоду. Тому просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до відзиву Відповідача 3 - Державна казначейська служба України, вбачається, що виконавчий лист Позивача знаходяться на виконанні у Казначействі за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» (далі - Програма). Відповідно до абзацу другого підпункту 1 пункту 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України та пункту 3 Порядку № 845 безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством, зокрема, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Так, 30.10.2018 заборгованість за виконавчим листом по справі № 210/5707/13-а погашена Казначейством в межах бюджетних асигнувань та в порядку черговості, що підтверджується платіжним дорученням від 22.10.2018 № 79641 (#152422203) та не заперечується позивачем. Крім того, станом на дату подання відзиву, оформлена відповідно до норм законодавства заява Позивача про нарахування компенсації за порушення строку виконання рішення до Казначейства не надходила. Також зазначено, що позивач в обґрунтування розміру моральної шкоди не посилається на жодний доказ на підтвердження факту душевних страждань, а такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної немайнової шкоди, не може бути застосований за відсутності вказаних обставин та за відсутності доказів, якими вони підтверджуються. Крім того, вимоги позивача щодо стягнення з Казначейства за рахунок коштів Державного бюджету України інфляційного збільшення сум та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання рішення суду є такими, що не відповідають нормам законодавства України. Тому просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, 04 листопада 2014 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд зобов`язав управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради здійснити нарахування та виплату [PERSON] допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі не менше прожиткового мінімуму відповідно до ст.43 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" з 12.02.2013 року до закінчення строку виплати допомоги по догляду за дитиною або до змін в законодавстві, що регулює виплату цієї допомоги, з урахуванням раніше здійснених виплат (а.с.29-30). В подальшому, 12 січня 2016 року за поданням державного виконавця ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу змінено спосіб і порядок виконання вказаної постанови суду на підставі якої видано виконавчий лист № 210/5707/13-а від 16.09.2015, який видав Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради здійснити нарахування та виплату [PERSON] допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі не менше прожиткового мінімуму відповідно до ст. 43 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" з 12.02.2013 до закінчення строку виплати або до змін в законодавстві з урахуванням раніше здійснених виплат, на стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради Дніпропетровської області заборгованість у розмірі 20595,21 грн. із виплати [PERSON] допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі не менше прожиткового мінімуму відповідно до ст. 43 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" з 12.02.2013 до закінчення строку виплати або до змін в законодавстві з урахуванням раніше здійснених виплат за рахунок коштів Державного бюджету (а.с.14). З письмових матеріалів справи встановлено, що 30 жовтня 2018 року заборгованість за виконавчим листом по справі № 210/5707/13-а погашена Казначейством України (а.с.19). Отже звертаючись з позовом до суду Позивач посилався на те, що у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішень суду першої інстанції на його користь з відповідачів підлягають стягненню 3% річних, інфляційні витрати та моральна шкода. Суд частково погоджується про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення компенсації 3% річних, інфляційних витрат та моральної шкоди у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішень суду зокрема виходячи з наступного. Так, згідно статті 1 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" , та особливості їх виконання. Порядок виконання рішень суду та виконавчих документів про стягнення коштів з державного органу визначений статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Частинами 2, 4 даної статті встановлено, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей. Згідно пункту 6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року, у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв`язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету. Виходячи з сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства, суд вважає, що зобов`язання Державної казначейської служби України перерахувати кошти на виконання рішення суду виникає після подання до Служби заяви про виконання, рішення про стягнення коштів та оригіналу виконавчого документа. З матеріалів справи встановлено, що Позивачем була подана вказана заява про виконання рішення суду (а.с.17), а Відповідачем -1 в свою чергу, скеровано лист 27.04.2016 року до Відповідача -2 з повідомленням про самостійне добровільне та своєчасне виконання постанови Дніпровського апеляційного адміністративного суду в частині здійснення нарахування, відповідно до чого нарахована сума недоплаченої допомоги за рішенням суду склала 20595,21 грн. (а.с.51-52). Між тим, згідно статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у разі, якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Передбачені статтею 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» три відсотки річних підлягають обчисленню за формулою У = S * Q * 3%/366, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочення, У - розрахована сума трьох відсотків річних. Як вбачається із розрахунків Позивача, компенсація за прострочення виконання рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014 у розмірі 3 % за період з 30.09.2015 року, тобто з моменту подання до примусового виконання рішення суду по дату виконання рішення суду 30.10.2018 року, становить 1906,04 грн. З вказаним розрахунком суд погоджується та вважає, що він підлягає задоволенню враховуючи вищевикладене. Судом встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок № 845). 15.04.2016 до територіального органу Казначейства надійшов виконавчий лист, виданий Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу 16.09.2015 та ухвала Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12.01.2016 по справі № 210/5707/13-а про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради коштів у сумі 20 595,21 грн. Вказаний виконавчий лист знаходиться на виконанні у Казначействі за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою». Відповідно до абзацу другого підпункту 1 пункту 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України та пункту 3 Порядку № 845 безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством, зокрема, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Так відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень» від 19.09.2013, відповідно до частини 2 пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону заборгованість за рішеннями судів, які надійшли до органів Казначейства з 16.10.2013 і знаходяться на виконанні за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду погашається у такій черговості: - у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; - у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; - у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду. Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік (частина 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного вище закону). Отже, заборгованість за виконавчим листом по справі № 210/5707/13-а погашена Казначейством в межах бюджетних асигнувань та в порядку черговості лише 30.10.2018р., що не заперечується позивачем. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у Постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16 травня 2018 року №14-16цс18. Отже, з Відповідача-3 на користь позивач підлягає стягненню сума індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішень суду в розмірі 8951,03 грн. згідно розрахунку позивача, який перевірено судом та суд вважає його вірним. Також суд вважає, що є достатня наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, однак не погоджується із визначеним розміром моральної шкоди - 100000,00 грн. з огляду на наступне. Факт заподіяння моральної шкоди [PERSON] підтверджений незаконною бездіяльністю Державної Казначейської служби України яка виражалась у несвоєчасному виконанні рішення суду. Однак, на думку суду, визначений Позивачем розмір морального відшкодування є завищеним, тому суд вважає, за необхідне врахувати роз`яснення, наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин Враховуючи моральні страждання позивача, його додаткові зусилля для організації свого життя, у тому числі, неодноразове звернення до відповідачів з приводу виконання рішень суду, принцип розумності та справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, характер правопорушення, глибину фізичних і душевних страждань та інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що розмір морального відшкодування має бути задоволений у розмірі 2000,00 грн. із зазначенням, що розмір моральної шкоди підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Посилання Відповідача 2 та Відповідача 3 у наданих відзивах на те, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та на те, що перерахування коштів стягувачам із затримкою відбувається не через протиправні дії або бездіяльність Казначейства, а виключно з наявністю сформованої черги та недостатності бюджетних коштів за програмою КПКВК 3504040 колегія суд не бере до уваги, оскільки вони не знімають з відповідачів відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. У справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Отже, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права. Відсутність коштів у жодному разі, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, не є підставою і не виправдовує невиконання судового рішення, яке набрало законної сили. Не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи Відповідачів про те, що спірні правовідносини виникли з виконанням судового рішення та врегульовані спеціальним законодавством, до яких не можуть застосовуватись норми ст. 625 ЦК України, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, про що зазначено в Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15, а відшкодування компенсації за несвоєчасне виконання рішення, яка нарахована Казначейством, була б виплачена позивачу в порядку черговості, з огляду на те, що в даному випадку наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 ЦК України. Так, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у Постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16 травня 2018 року №14-16цс18. Слід зауважити, що Велика Палата Верховного Суду в своїй Постанові від 16 травня 2018 року №14-16цс18 відступила від правового висновку, викладеного у Постанові від 20 січня 2016 року № 6-2759цс15, на яку посилається Відповідач 3 в своєму відзиві. Також не можуть бути підставою для відмови у задоволені позову доводи Відповідачів про те, що в даному випадку відсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності рішення щодо незаконності дій Казначейства, без якого державний орган неможливо притягнути до відповідальності та зобов`язання відшкодувати моральну шкоду, з огляду на те, що факт заподіяння моральної шкоди [PERSON] . незаконною бездіяльністю Державної Казначейської служби України знайшов підтвердження в ході розгляду справи. При вирішенні питання щодо причинно-наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльністю і заподіянням Позивачу моральної шкоди слід застосувати практику Європейського суду з прав людини, зроблену судом у справі "Ромашов проти України" (980_227 ) (Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року, зазначену в пункті 26 : «26. Відповідно до усталеної практики Суду термін "потерпілий" означає особу, на яку безпосередньо здійснюється вплив діями чи бездіяльністю. Існування порушення Конвенції (995_004 ) можливе навіть за відсутності шкоди. Отже, рішення чи захід на користь заявника не є в принципі достатніми для позбавлення його статусу потерпілого, якщо державні органи не визнали порушення, прямо або по суті, та не надали за це порушення компенсації (див. "Далбан проти Румунії", заява N 28114/95, параграф 44, ЄСПЛ 1999-VI).» Таким чином, погашення заборгованості слід стягнути виключно з Державної казначейської служби України, враховуючи механізм виконання рішень визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, якою затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників. З приводу заявлених Позивачем судових витрат на правову допомогу суд зазначає, що жодного підтверджуючого доказу про понесення будь-яких витрат суду не представлено, зокрема договір про надання правничої допомоги, ордер, акт про надання правничої допомоги, платіжні доручення, квитанції про оплату витрат за професійну правничу допомогу, а лише зазначено, що Позивач очікує понести витрати на правову допомогу. Тому в цій частині заявлених позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з Відповідача -3 слід стягнути понесені позивачем судові витрати у розмір 1108,57 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial