Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності по спадщині за законом на нерухоме майно, підставність якого обґрунтувала таким. 07.02.2005 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті остання не зробила. До складу спадкового майна увійшов житловий будинок та земельна ділянка. Нею, [PERSON], як спадкоємцем першої черги за законом, спадщину прийнято шляхом спільного проживання та реєстрації із спадкодавцем. Всі інші спадкоємці відмовились від прийняття спадщини. Однак при оформленні спадщини у вигляді житлового будинку, що розташований по вулиці Літвінова, 87 в селі Зозів. Липовецького району, виявилось, що на будинок відсутні правовстановлюючі документи, а сертифікат на земельну частку (пай), який посвідчував право спадкодавця на майно, ще за життя матері був втрачений. Ураховуючи наведене, нотаріус виніс постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії та видачі на її, [PERSON], імя свідоцтв про право на спадщину на вищевказане спадкове майно. Прийнявши до уваги те, що майно належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини та таке право позивача не визнається, тому він просив суд здійснити захист його порушених прав у спосіб шляхом визнання за нею, [PERSON], право власності на будинок №87 з усіма господарськими будівлями, а саме: житловий будинок -А, загальною площею 63.8 кв. м., житловою площею 31.7 кв. м., сарай - Б, погріб п/Б, сарай - В, огорожа - № 1, ворота - № 2, хвіртка - № 3, що розташований по вулиці Літвінова, в селі Зозів, Липовецького району, Вінницької області, та на земельну ділянку згідно сертифікату на землю серії ВН № 0252479, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за № 179 від 10.04.1997 року, що розташована на території Зозівської сільської ради, Липовецького району, Вінницької області, по спадщині за законом після смерті [PERSON], яка настала 07.02.2005 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, однак в адресованій суду заяві зазначила про підтримання вимог за позовом, просила суд позов задовольнити у повному обсязі, а справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача - сільський голова Зозівської сільської ради, Липовецького району в судове засідання також не зявився, в заяві, що надав суду зазначив про визнання позову, не заперечував проти його задоволення, просив суд розгляд справи проводити за відсутності представника сільської ради. Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 07.02.2015 року в селі Зозів, Липовецького району Вінницької області, померла [PERSON]. Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-АМ № 007002, видане виконкомом Зозівської сільської ради (а. с. 4). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Згідно матеріалів Спадкової справи Липовецької державної нотаріальної контори до майна померлої, 07.02.2005 року, [PERSON] №181/2015 судом встановлено, що за життя спадкодавцем заповідального розпорядження вчинено не було. До складу сім'ї спадкодавця входили: дочка - [PERSON], [INFO]; син - [PERSON], [INFO]; син - [PERSON], [INFO], який помер 04.06.1998 року, актовий запис № 13 від 05.06.1998 року; дочка - [PERSON], [INFO]; син - [PERSON], [INFO], на що вказує довідка Зозівської сільської ради від 23.10.2015 року за № 981 ( а. с. 7). Позивач [PERSON], являється дочкою померлої [PERSON] та факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серія ЯК №244718, виданим Зозівською сільською радою (а. с. 5). Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України, спадщину після смерті матері прийняла шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, на що вказує довідка Зозівської сільської ради, Липовецького району від 16.09.2015 року за № 847. Інші спадкоємці померлої [PERSON] від своїх часток у спадщині відмовились, надавши нотаріусу заяви відповідного змісту (а.с.3-7 Спадкової справи). Встановлені судом обставини підтверджують, що позивач являється єдиним спадкоємцем на майно померлої 07.02.2005 року [PERSON]. 16.10.2015 року державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори [PERSON] винесено постанови за № 02-31/783 та за № 02-31/782, відповідно до яких нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом по спадщині за законом після смерті [PERSON], яка настала 07.02.2005 року на житловий будинок №87 з усіма господарськими будівлями, що розташований по вулиці Літвінова, в селі Зозів, Липовецького району, Вінницької області, а також на земельну ділянку згідно сертифікату на землю серії ВН № 0252479, що розташована на території Зозівської сільської ради, Липовецького району, Вінницької області, оскільки нотаріусу не пред'явлено документи, які б посвідчував право власності спадкодавця на вказане майно. ( а. с. 17, 18). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, оскільки спадщина відкрилась після 01.01.2004 року, таку позицію висловив і Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування". Зі змісту ст.ст.1216-1218 ЦК України, слідує, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220, 1222 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця і той з подружжя, який його пережив (ст.1261 ЦК України). Як слідує із змісту ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її шляхом подачі заяви про прийняття спадщини особисто строком у шість місяців, або відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, подавши про це заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право відмовитись від прийняття спадщини. Для визнання права власності по спадщині за законом потрібно підтвердити: відкриття спадщини; родинні відносини; належність майна спадкодавцю та спадщину потрібно прийняти відповідно до ст. ст. 1268-1270 ЦК України. Вирішуючи питання про належність спадкової маси у вигляді житлового будинку спадкодавцеві слід вказати на таке. Згідно довідок виданих виконавчим комітетом Зозівської сільської ради Липовецького району за № 982 від 23.10.2015 року та № 847 від 16.09.2015 року, слідує, що згідно записів погосподарської книги Зозівської сільської ради за 2001-2005 роки по даний час власником будинку, що розташований по вулиці Літвінова 87, в селі Зозів, Липовецького району є померла [PERSON] та до дня своєї смерті, 07.02.2005 року, вона була зареєстрована і постійно проживала [INFO]. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. п. 4 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року N 1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вищевказана інструкція втратила чинність 19 січня 1996 року. Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Здобуті у справі докази свідчать про те, що при житті [PERSON] володіла, користувалась та розпоряджалась вищевказаним будинком, тобто він перебував у її власності, право власності зареєстроване за нею згідно вимог діючого на той момент законодавства по даних сільської ради. Із повідомлення відділу Держгеокадастру у Липовецькому районі від 26.10.2015 року за № 01-07/664 та виписки із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 26.10.2015 року № 1898 слід, що відповідно до розпорядження голови Липовецької районної державної адміністрації від 17.09.1996 року за № 314 члену колишнього КСП "Україна" с Зозів [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0252479, площею 3,70 ум. кад. гектар, в подальшому розмір земельної ділянки встановлено 3,43 в умовних кадастрових гектарах, та зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів за № 179 від 10.04.1997 року. ( а. с. 8, 10). Відповідно до Технічної документації із землеустрою, що посвідчують право власності на земельні частки (паї) громадян констатовано листом начальника Відділу Держгеокадастру у Липовецькому районі Вінницької області належність права на земельну ділянку площею 4,1643 га за №12 кадастровий номер 0522281400030000017 згідно сертифіката на земельну частку (пай) серія ВН №0252479 зареєстрованого 10.04.1997 року за №179. Земельна ділянка знаходиться в оренді ТОВ «Концерн «Сімекс Агро» як не витребувана частка (пай) згідно розпорядження Липовецької районної державної адміністрації від 22.04.2009 року за №144. У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004, № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" зазначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X "Перехідні положення" ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Зазначені вище докази підтверджують факт належності спадкодавцю права на земельну частку (пай), а не права власності на таку земельну ділянку. Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, окрім цього, згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справі про спадкування роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. На підставі викладеного ст. ст. 25, 346 ч. 1 п.11, 1218 - 1223, 1261, 1268 -1270, 1299 ЦК України, пункт 17 розділу X "Перехідні положення" ЗК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004, № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ",

Outcome: partial