Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

[PERSON] через представника адвоката Поліщук О.В. звернулась до Рівненського міського суду з позовом, в якому просить суд надати дозвіл на в`їзд до тимчасово окупованої території України (Автономної Республіки Крим) та виїзд з тимчасово окупованої території України (Автономної Республіки Крим) [PERSON] , [INFO] ,у супроводі матері - [PERSON] , [INFO] , без нотаріально посвідченої згоди (дозволу) та супроводу батька [PERSON] , [INFO] , на період з 25 травня 2019 року по 01 вересня 2020 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, [PERSON] , видане Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області , актовий запис №2628 від 13 жовтня 2009 року. В подальшому, рішенням Рівненського міського суду від 07.07.2012, що набрало законної сили 17.07.2012, шлюб зареєстрований між сторонами припинено внаслідок його розірвання (справа № 1715/3 517/12). На даний час, дитина [PERSON] , проживає зі своєю матір`ю [PERSON] на тимчасово окупованій території України - Автономній Республіці Крим, при цьому, [PERSON] та [PERSON] є громадянами України та народилися на території України, проживаючи там до 2012 року. [PERSON] навчається у Державному бюджетному загальноосвітньому закладі міста Севастополя «Освітній центр «Бухта Казачья», що підтверджується довідкою №626 від 06.11.2018. Для забезпечення інтересів дитини, [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] , з проханням надати нотаріально посвідчену згоду на в`їзд до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та виїзд з неї, їхній спільній дитині [PERSON] , проте отримувала відмову. На території Автономної Республіки Крим, яка тимчасово непідконтрольна Україні, дитина - [PERSON] проживає разом зі свою матір`ю [PERSON] , яка забезпечує їй повний гармонійний, фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку. Близькі родичі зазначених осіб (рідна бабуся та дідусь, брати та сестри тощо) проживають на території, що підконтрольна Україні, зокрема у місті Рівне, відтак позивач разом із дитиною має намір відвідувати своїх близьких під час літніх та сезонних канікул, та не може бути позбавлена права на підтримання родинних відносин зі своїми близькими ,тому відсутність згоди батька дитини про надання дозволу дитині на в`їзд до тимчасово окупованої території України та виїзд з неї порушує права [PERSON] на вільне пересування, відпочинок, оздоровлення та підтримання соціальних зв`язків. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Поліщук О.В. позовні вимоги [PERSON] підтримала. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Підтримав поданий до суду відзив згідно якого заперечив проти задоволення позову за його безпідставністю. Свою правову позицію обґрунтовує тим, що у 2012 році між ним та [PERSON] Рівненським міським судом розірвано шлюб. Від першого шлюбу з [PERSON] має доньку [PERSON] 2009 р?н. З 2013року [PERSON] та [PERSON] постійно проживають в АР Крим. Ним, як батьком неодноразово з моменту окупації АРК надавалось нотаріально посвідчена згода на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] за межі державного кордону України. Умовою надання такої згоди була інформація від [PERSON] - матері [PERSON] , а саме де перебуває її донька, за якою адресою проживає, які умови проживання та на який період надається згода. Як вбачається із позовної заяви, позивач просить суд зокрема надати дозвіл на виїзд з тимчасово окупованої території України АР Крим, тобто на територію України . З даною вимогою позивача погодитись не може, оскільки у відповідності до ч. З ст. 313 Цивільного кодексу України Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Згідно ст. 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" передбачено, що громадянин України ні за яких підстав не може бути обмежений у праві на в`їзд в Україну. В свою чергу п. 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї передбачено виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів). опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Тобто, на підставі вище зазначених норм законів нотаріальна завірена згода одного з батьків на в`їзд до України не передбачена, а норми законів гарантують безперешкодне повернення громадян України, а тому вважає, що вимога позивача щодо надання дозволу на виїзд з тимчасово окупованої території України АР Крим, тобто на територію України є без підставною та такою що суперечить Українському законодавству. Щодо, вимоги позивача про надання дозволу дитині на в`їзд до тимчасово окупованої території України АР Крим (тобто виїзд з території України) також не може погодитись виходячи з наступного. 14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків,а саме надання згоди судом врегульовано підпунктами 2-3 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 згідно яких: без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України закордоном; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України ; довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України. - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Разом з цим, суд має врахувати обставини, які свідчать про те, що тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків відповідатиме найкращим інтересам дитини та може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Такої правової думки дотримується Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 року у справі № 712/10623/17 . Зазначив, що у відповідності до положень Сімейного кодексу України, зокрема статтями 141, 150, 155, передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, вважає вимогу позивача про надання дозволу дитині на в`їзд до тимчасово окупованої території України АР Крим (тобто виїзд з території України) таким, що заявлені передчасно. Як передбачено нормативними актами виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Станом на сьогоднішній день його донька [PERSON] перебуває на тимчасово окупованій території АР Крим, при цьому в супереч наведених ним положень сімейного кодексу позивачем не надано йому інформацію в яких умовах проживає його донька на окупованих територіях. Крім того, йому не надають інформацію про місце проживання його доньки (фактичну адресу місця проживання). Такі дії позивача суд може вбачати із матеріалів справи, а саме представником позивача зазначено, що [PERSON] постійно проживає на тимчасово окуповані території, проте не зазначає фактичну адресу позивача, що свідчить про умисне приховування місця перебування його доньки або про відсутність постійного житла, що унеможливлює надання з його боку дозволу на виїзд. Вказав, що позивач не має родинних зв`язків на території АР Крим, офіційно не працевлаштована, джерело доходів на утримання дитини невідоме. Отже, можна прийти до висновку, що перебування [PERSON] на території АРК не відповідає інтересам останньої. При цьому, позивачем не надано інформації, тобто на сьогоднішній день не відомо в якому статусі позивач перебуває на тимчасово окупованій території АРК. На підставі викладеного та в розумінні положень Сімейного кодексу України, ним буде надано згоду на тимчасовий виїзд його дитини за межі території України або на тимчасово окуповану територію АР Крим за умов надання йому інформації держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, адресу фактичного проживання та умови проживання. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з відсутністю предмету спору. Заслухавши представника позивачки, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого мають дочку [PERSON] , [INFO] . З оглянутого судом свідоцтва про народження вбачається, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 2628, зареєстрований Рівненським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області є [PERSON] та [PERSON] .(а.с.9). Рішенням Рівненського міського суду від 07.07.2012 року у справі № 1715/3517/12 шлюб між сторонами був розірваний. Рішення суду набрало законної сили 17.07.2012 року.(а.с.10). [PERSON] письмово зверталася з проханням до [PERSON] про надання останнім згоди на в`їзд до АР Крим і виїзд дитини з території АР Крим. (а.с.12). За клопотанням відповідача судом була оглянута цивільна справа № 569/15716/16-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Рівненського міського суду від 20.03.2017 р. задоволено повністю позов ПАТ КБ «Приватбанк» , стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.11.2008 року в сумі 92605,06 грн. та судовий збір в сумі 1389,08 грн. (а.с.44-45). З матеріалів справи вбачається, що за поданням державного виконавця ухвалою Рівненського міського суду від 14.06.2019 року, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 17.09.2019 року, тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] , до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом №569/15716/16-ц, виданим 21 серпня 2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором в сумі 92 605,06 грн. та 1389,08 грн. витрат по справі, що складаються з судового збору (а.с.79,123-125). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт виданий незаконними органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з постановою «Про затвердження Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї» від 04.06.2015 року №367 та затверджено відповідний Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. Зазначений Порядок встановив, що виїзд на тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку здійснюється через конторольні пункти за умовами пред`явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи у супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. В`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб п. 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України. В свою чергу Правила передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків в їх супроводі. Виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку в супроводі одного з батьків здійснюється: - за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі - рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до положень ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57визначено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які досягли 16 - річного віку здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України осіб, уповноважених одним з батьків з нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом також встановлено, що на даний час, дитина [PERSON] , проживає зі своєю матір`ю [PERSON] на тимчасово окупованій території України - Автономній Республіці Крим, при цьому, [PERSON] та [PERSON] є громадянами України, народилися та проживали до 2012р. в Україні . [PERSON] навчається у Державному бюджетному загальноосвітньому закладі міста Севастополя «Освітній центр «Бухта Казачья», що підтверджується довідкою №626 від 06.11.2018 та довідкою № 427 від 24.07.2019р. (а.с.11, 31). Окрім того, встановлено, що [PERSON] , перебуває на реєстраційному обліку відділу по питаннях міграції ВМВС Росії по м.Севастополь з 12.02.2016р.. (а.с.32). Отже, малолітня дитина [PERSON] має постійне місце реєстрації , проживання та навчання у м.Севастополі. Є громадянкою України. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи викладене, з метою забезпечення гарантованих прав та інтересів дитини, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволення частково з наданням малолітній [PERSON] , [INFO] , дозвіл на багаторазовий виїзд з тимчасово окупованої території України (Автономної Республіки Крим) та в`їзд до тимчасово окупованої території України (Автономної Республіки Крим) , у супроводі матері - [PERSON] , [INFO] , без нотаріально посвідченої згоди (дозволу) та супроводу батька [PERSON] , [INFO] , на період з 20 грудня 2019 року по 31 серпня 2020 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки в сумі 768,40 коп. На підставі вищевикладеного, ст.ст.7, 141, 155 СК України ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з Україниі в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994р. (зі змінами та доповненнями), ст. 3 Коненції ООН «Про права дитини», Постановою Верховної Ради України №789 від 27 лютого 1991 року ,

Outcome: partial