Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

В червні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем проживали однією сім`ю та [INFO] в них народилась донька [PERSON] , в свідоцтві про народження доньки батьком записаний позивач та з 14.09.2016 року вони почали проживати окремо. Відповідачка почала чинити йому перешкоди в зустрічах з донькою, а також приймати участь у її вихованні. В грудні 2016 року позивач звернувся до органу опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації з заявою про визначення способу участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON] та розпорядженням органу опіки та піклування Святошинської РДА від 29.12.2016 року №822 було визначено спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON] , а саме: щосереди з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; щонеділі з 09 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; половина державних свят; 14 днів спільного відпочинку під час відпустки батька. З лютого 2019 року відповідачка почала чинити йому перешкоди у зустрічах з донькою. Враховуючи вищевикладене, просить зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні батьківських прав позивачем та виконанні його батьківських обов`язків стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Встановити такий спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON] шляхом надання можливості безперешкодного відвідування в усіх навчальних закладах (без порушення навчального процесу), а також безперешкодного виховання та спілкування з нею: щосереди з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; щонеділі з 09 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; половина державних свят; 14 днів спільного відпочинку під час відпустки батька. Згідно відзиву на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що вона є мамою та опікуном доньки [PERSON] , [INFO] та що вона ніяких перешкод у відношенні спілкувань не чинить. Позивач фактично не проживає з дитиною з 05.01.2016 року впродовж трьох років у нього не часто було бажання в спілкуванні, а коли ж він і знаходив час, то дитина з не бажанням спілкувалась з батьком. 08.08.-24.08.2018 року на прохання позивача, відповідачка відпустила доньку на відпочинок з батьком та бабусею до Болгарії. В період відпочинку при спілкуванні телефонним зв`язком з донькою, дитина жалілася відповідачу, що було дуже не комфортно без матусі, плакала та навіть захворіла, була дуже висока температура, що дає привід думати про не належний догляд за дитиною. Таким чином, відпочинок закінчився 18.08.2019 року з причини не бажання дитини проводити час з родичами. Після відпочинку донька почала відмовлятися від спілкування з батьком все більш і частіше не хотіла іти на контакт з батьком (а.с. 20-21). 18.06.2019 року ухвалою суду справу прийнято до свого провадження та прийнято рішення про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 16). 04.02.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду (а.с. 55). В судове засідання сторони не з`явились, однак до суду надійшли заяви від позивача та представника відповідача у яких вони просили, розглянути справу за їх відсутності (а.с.59-60) Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась спільна дитина - [PERSON] (а.с. 4). Згідно розпорядження Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 29.12.2016 року №822 про вирішення питання щодо участі батька, громадянина [PERSON] , у вихованні дитини визначено такі способи участі батька, громадянина [PERSON] , у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON] , [INFO] : щосереди з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; щонеділі з 09 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; половина державних свят; 14 днів спільного відпочинку під час відпустки батька (а.с. 5). Відповідно до відповіді служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 16.05.2019 №40-1211 матір дитини, громадянину [PERSON] було запрошено до служби для надання пояснень по суті звернення та проведення відповідної профілактичної бесіди, однак вона не з`явилась. Беручи до уваги вищевикладене, з метою усунення можливих перешкод у спілкуванні та вихованні малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , запропоновано звернутися до суду із відповідною позовною заявою (а.с. 8). Згідно висновку про визначення способів участі громадянина [PERSON] у вихованні малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , наданого Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією від 19.09.2019 року №107-40/7344, рекомендовано визначити способи участі громадянина [PERSON] у виховуванні та спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , а саме: щосереди з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; щонеділі з 09 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; половина державних свят; 14 днів спільного відпочинку під час відпустки батька (а.с. 35-37). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1ст. 4 ЦК України). Відповідно до п. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України. Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Згідно положень ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. За змістом ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Суд звертає увагу на те, що позивач виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись з дитиною, приймати участь не тільки в її утриманні а і у вихованні, що враховуючи заперечення відповідача без рішення суду змоги зробити не має. Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 17.08.2017 р. №9-1580/0/4-17 «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини» враховуючи необхідність забезпечення однакового правозастосування у справах про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог національного сімейного законодавства, а також врахування практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі "Зоммерфельд проти Німеччини" ("Sommerfeld v. Germany") від 08.07.2003 р., "Цаунеггер проти Німеччини" ("Zaunegger v. Germany") від 03.12.2009 р.). В рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України» суд зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden від 27 листопада 1992 року), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року). Суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється. Суд, вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом. При цьому, на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком (дружиною), зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування з дитиною, а також беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, стан їх здоров`я, вік дитини, беручі до увагу що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина та приймаючи до уваги висновок про визначення способів участі громадянина [PERSON] у вихованні малолітньої дочки [PERSON] суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову щодо встановлення в судовому порядку способу та графіку участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволенні позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved