Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 16 червня 2005 року між ПАТ "Державний ощадний банк" філії Новоукраїнське відділення №3017 та [PERSON] був укладений кредитний договір №75, згідно з умовами якого, банк надав позичальнику кредит в сумі 80 000.00 грн. зі сплатою 19 % річних, з терміном остаточного погашення - 16 червня 2015 року. Відповідно до додаткової угоди №1 від 07.07.2005 року до кредитного договору №75 від 16.06.2005 року позичальник зобов'язується проводити погашення кредиту та сплату відсотків за користування ним щомісячно ануїтентними платежами в сумі 1545.56 грн. шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за даним договором та повернути кредит в сумі 80 000.00 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань у цьому договорі, на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі. Відповідно до п. 4.1.1редитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожний день прострочення. Пунктом 3.2.1 кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов'язань по цьому договору. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, 23.05.2007 року за виконавчим написом на користь банку з [PERSON] стягнуто заборгованість в розмірі 88 232.87 грн., яка виникла станом на 01.05.2007 року. На даний час за виконавчим написом заборгованість не погашено, щомісячні платежі боржником в рахунок погашення кредиту згідно графіку не вносяться. Таким чином, станом на 10.03.2015 року збільшена заборгованість за кредитним договором (крім суми яка стягнута за виконавчим написом) [PERSON] становить 299 633.07 грн., з них: 113 269.89 грн. - заборгованість за кредитним договором після вчинення виконавчого напису; 138 285.42 грн. - пеня; 34 090.79 грн. - сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості - 13 986.97 грн. - 3% річних від прострочених сум заборгованості. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" від імені якого діє ТВБВ №10010/098 філії-Кіровоградське обласне управління АТ "Ощадбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 299 633,07 грн., з них: відсотки 113 269.89 грн., пеня 138 285.42 грн., сума інфляційних витрат 34 090.79 грн. та 3% річних 13 986.97 грн., а також судові витрати в сумі 2 996.33 грн. 27 травня 2015 року відповідач [PERSON] надала до суду письмове заперечення проти позову. В своїх запереченнях відповідач посилається на Закон України «Про захист прав споживачів», при цьому стверджуючи, що кредит, який їй був наданий - це споживчий кредит. Стверджує, що продавець включив у договір і з споживачем умови, які є несправедливими, тому в силу ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» такий договір є недійсним. Позивач також вказує, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості нею було здійснено 19.05.2008 року, тобто пройшов трирічний строк можливості захисту прав у примусовому порядку, що обмежений строками позовної давності, який установлений статтею 256 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача Євенко Л.А., що діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала письмові пояснення на заперечення відповідача. В своїх поясненнях заступник начальника філії - Кіровоградське облуправління АТ «Ощадбанк» Шитель С.П. не погоджується із запереченнями відповідача та вважає їх необґрунтованими, оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не може бути застосованим при розгляді кредитних відносин за кредитним договором №75 від 16.06.2005 року, так як кредит надано готівкою для здійснення оплати за житловий будинок в тому числі магазин, що знаходиться за адресою, вул..40 років України, 3. Крім того, в кредитній заявці [PERSON] чітко вказано, що особа просить надати кредит на придбання житла. Не відповідають дійсності посилання відповідача на те, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості нею було здійснено 19.05.2008 року, оскільки як вбачається із розрахунку заборгованості станом на 10.03.2015 року останній платіж по відсоткам було здійснено 21.11.2012 року, а банк звернувся з позовом до суду 20.03.2015 року, а тому строк позовної давності позивачем не пропущено. Крім того, посилання відповідача на рішення Новоукраїнського районного суду від 24.05.2007 року чи виконавчого напису від 23.05.2007 року не може бути прийнято при розгляді даного позову, так як позовну заяву банком подано про стягнення заборгованості, яка нараховувалась після вчинення виконавчого напису. В судовому відповідач проти позову заперечувала, просила застосувати строки позовної давності та відмовити у позові. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено в судовому засіданні та як вбачається з матеріалів справи, 16 червня 2005 року між ВАТ "Державний ощадний банк", в особі керуючого філії - Новоукраїнське відділення №3017 Присяч Л.О. (правонаступником якого є ПАТ "Державний ощадний банк України" від імені якого діє ТВБВ №10010/098 філії-Кіровоградське обласне управління АТ "Ощадбанк") та [PERSON] був укладений Кредитний договір №75, копія якого є у справі, згідно з умовами якого, банк надав позичальнику кредит в сумі 80 000.00 грн. зі сплатою 19 % річних, з терміном остаточного погашення - 16 червня 2015 року. Кредит було надано готівкою для здійснення оплати за житловий будинок в тому числі магазин. Відповідно до додаткової угоди №1 від 07.07.2005 року до кредитного договору №75 від 16.06.2005 року позичальник зобов'язується проводити погашення кредиту та сплату відсотків за користування ним щомісячно ануїтентними платежами в сумі 1545.56 грн. шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за даним договором та повернути кредит в сумі 80 000.00 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань у цьому договорі, на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі. Відповідно до п. 4.1.1редитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожний день прострочення. Пунктом 3.2.1 кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов'язань по цьому договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Таким чином, сторонами на законних підставах було укладено вищевказані Угоди, які є предметом спору, відповідають вимогам діючого законодавства України, як на час їх укладення, так і на теперішній час. Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладених угод та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений угодами строк (термін) їх виконання, що передбачено ст.ст.526-530 ЦК України. Кредитний договір та Додаткова угода до нього, які є предметом даного спору, на даний час не визнано недійсними, не розірвано. Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24 травня 2007 року з [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі Новоукраїнської філії №3017 ВАТ «Державний ощадний банк України» стягнено заборгованість за кредитним договором в розмірі 88 232.87 грн. Дане рішення суду до виконання не пред'являлось. 23.05.2007 року за виконавчим написом нотаріуса Новоукраїнського нотаріального округу на користь банку з [PERSON] стягнуто заборгованість в розмірі 88 232.87 грн., яка виникла станом на 01.05.2007 року та який знаходився на виконанні у відділ ДВС Новоукраїнського р\\у юстиції та на підставі якого стягнено 19.093.58 гривень, з яких 3000 гривень-виконавчий збір. Згідно розрахунку заборгованості станом на 10.03.2015 року заборгованість за кредитним договором [PERSON] становить 299 633.07 грн., з них: 113 269.89 грн. - заборгованість за кредитним договором після вчинення виконавчого напису; 138 285.42 грн. - пеня; 34 090.79 грн. - сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості - 13 986.97 грн. - 3% річних від прострочених сум заборгованості. При цьому суд перевірив, що до розрахунку суми стягненні на підставі рішення Новоукраїнського р\\суду та виконавчого напису нотаріуса в частині основного боргу за кредитом повторно не пред'являються. Стосовно заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності слід зазначити таке. За приписами ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України). Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Згідно ст.258 ч.2 п.1 ЦК України, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлена позовна давність в один рік. В матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON] в запереченні проти позову від 23.03.2015 року, в яких вона просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності Ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позиція банку, що вимоги можуть бути пред»явлені до повного виконання позичальником зобов»язання перед кредитодавцем або до повного виконання взятих зобов»язань є безпідставною, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями та годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як вбачається із матеріалів справи останній платіж по відсоткам було здійснено відповідачем 21.11.2012 року, а не 19.08.2008 року як стверджує відповідач. Тому перебіг позовної давності для стягнення пені розпочався з 22.11.2012 року і закінчився через 1 рік, тобто 22 листопада 2013 року, у зві'зку з чим суд прийшов до висновку про стягненення пені лише за один рік, що передував часу звернення до суду - з 23.03.2014 по 23.03.2015 рік, що становить пеня на прострочений борг 15948.25 та пеня на прострочені відсотки 26 228.72 грн.. встого 42 176.97 гривень, які підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" за змістом ст. 552, частини другої ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації ( плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними від сплати кредиторові, тому слід виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати відповідачем неустойки( пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Правова природа процентів за користування кредитними коштами та трьох відсотків річних від простроченої суми є різною, тому позовні вимоги банку про стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином, судом встановлено, що відповідач порушував умови укладеного кредитного договору, оскільки, відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином , суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим частково і підлягає частковому задоволенню в загальному розмірі: відсотки 113 269.89 грн., пеня 42 176.97 грн., сума інфляційних витрат 34 090.79 грн. та 3% річних 13 986.97 грн , в сумі 203 524 грн. 62 коп. Крім того, згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають частковому стягненню документально підтверджені судові витрати, пропорційно задоволеній сумі позову 2035 грн. 24 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial