Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

14.11.2018\~року позивач\~звернулась до\~суду з\~позовом до\~відповідача,\~в якому\~просить визначити,\~що частка\~померлої [PERSON],\~яка померла\~02.02.2011\~року,\~в праві\~спільної сумісної\~власності на\~земельну ділянку,\~площею 0,1000\~га,\~яка розташована\~на вул.\~Гребінки,\~3,\~в м.\~Дрогобичі Львівської\~області,\~цільове призначення\~ обслуговування\~житлового будинку\~і господарських\~споруд,\~що належала\~[PERSON]\~і[PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії ІІІ-ЛВ № 080380, виданого Дрогобицькою міською [PERSON] народних депутатів 26 грудня 2001 року, становить 1/2. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 02.02.2011 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої, входить частка у праві власності на земельну ділянку площею 0,1000 га., яка розташована на вул. Гребінки, 3, у м. Дрогобичі Львівської області, з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Зазначає, що за життя мати заповіт не складала, відповідно вона являється єдиною спадкоємицею першої черги за законом, яка прийняла спадщину, оскільки проживала разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини. 03.10.2018 року, звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, нотаріусом було встановлено, що вищевказана земельна ділянка\~належала матері\~та її\~брату [PERSON],\~на праві\~приватної власності,\~без визначення\~часток.Враховуючи те, що в державному акті не визначено розмір часток земельної ділянки, яка належала її матері та брату - відповідачу по справі [PERSON], а тому просить позов задовольнити та поділити вказану ділянку між братом матері та матірю по 1/2 частці. 19.11.2018 року провадження в зазначеній справі відкрито та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 06.12.2018 року. Крім того, направлено запит в Відділ АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо отримання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача, які містяться в картотеці реєстраційного обліку. 06.12.2018 року учасники справи в підготовче судове засідання не зявились, подавши суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності. Позивач позов підтримує та просить його задовольнити, відповідач позов визнає у повному обсязі. Частиною 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає задоволенню з огляду на таке. Матеріалами справи встановлено, що 02.02.2011 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої серії 1-СГ № 236405 від 03.02.2011 року, яка була матірю позивачки [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження серії ЯИ № 793280 від 01.11.1952 року. Згідно свідоцтва про одруження серії І-АБ № 092969 від 10.10.1970 року вбачається, що позивачка [PERSON] після одруження змінила своє прізвище з «Яюс» на «Марчишин». Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №080380, виданого Дрогобицькою міською радою народних депутатів 26.12.2001 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] належить земельна ділянка, площею 0,1000 га, яка розташована на вул. Гребінки, 3, у м. Дрогобичі Львівської області, цільове призначення обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Відповідно до ч. 1\~ст.16 ЦК\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п.1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до положень ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом, в силу ч.2 ст.1223 ЦК України, одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1263 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У відповідності до розяснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", - частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними (п.5). Відповідно до розяснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", - у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріпленої в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р., де зазначено, що відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 357 ЦК України, вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: "Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2". Беручи до уваги наведене, а також положення ст. 172 ЦК України, вбачається, що у спірних правовідносинах поділ спільного майна у позасудовому порядку шляхом укладання відповідної угоди між співвласниками є неможливим у звязку із смертю одного з них. Відповідно до ст. ст. 368, 370, 372 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Поряд з цим, згідно ч. 4 і 5 ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласників може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. За таких обставин, судом не встановлено, а тому позов підлягає до задоволення. Виходячи із законодавчо встановленої рівності часток кожного із співвласників спільної сумісної власності, відсутності підстав для неприйняття визнання позову відповідачем, суд приходить до переконання, частка [PERSON], яка померла 02.02.2011 року у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку , площею 0,1000 га , що на вул. Гребінки,3, в м. Дрогобичі становить ?. При таких обставинах позов слід задоволити.

Outcome: approved