Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Заявник звернувсяь до суду з заявою про встановлення факту народження дитини, посилаючись на те, що він є батьком [PERSON], який народився 04.10.2015 року у місті Сімферополь, Республіки Крим. Народження дитини відбулося на окупованій території України де Заявник перебував з сімєю на той час. В звязку з народженням дитини, 12 листопада 2015 року Сімферопольським районним відділом ЗАГС було видано свідоцтво про народження І-АЯ № 623720. Заявник вказує, що в звязку з тим, що їхня сімя вирішила проживати за зареєстрованим місцем проживання у [INFO], а тому виникла потреба оформити на дитину проїзний документ. Заявник зазначає, що на даний час його дружина та син перебувають у місті Сімферополь, а він проживає у селі Макарівка. З метою реєстрації народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану Заявник звернувся до Попільнянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Житомирської області з необхідними для того документами, проте йому було відмовлено у державній реєстрації народження дитини, в звязку з непредявленням медичного документу за формою, визначеною Міністерством охорони здоровя України. Заявник вказує, що з метою оформлення проїзного документа, виникла потреба у офіційному визнанні відповідними уповноваженими органами свідоцтва про народження дитини, так як документи, видані на тимчасово окупованій території є недійсними і не можуть прийматися з метою вчинення будь-яких дій. Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту народження необхідно Заявнику з метою реєстрації народження дитини на території України, надання їй громадянства. В звязку з тим, що Заявник не має іншої можливості встановити факт народження дитини, від встановлення факту родинних відносин залежить виникнення її особистих немайнових прав та прав дитини, чинним законодавством України не встановлено іншого порядку встановлення даного факту, а тому Заявник вимушена звернутися до суду. Встановлення факту народження не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Заявник просить, встановити факт народження [PERSON], 04 жовтня 2015 року у місті Сімферополь, батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. Заявник в судове засідання не зявився, в заяві просив справу слухати у його відсутність. Представник заінтересованої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції у Житомирській області в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив справу слухати в його відсутність, не заперечує проти задоволення заяви. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що можливо розглянути справу в відсутність заявника та заінтересованих осіб. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини другої статті 257-1 ЦПК України справа розглянута невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до частини першої статті 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України може бути подана до будь - якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно пункту 7 частини першої статті 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі статті 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Встановлення даного факту, що має юридичне значення необхідно Заявнику для реєстрації народження дитини. Відповідно до статті 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до частини першої статті 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до пункту 1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно пункту 2 розділу ІІІ вищевказаних Правил, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Таким чином, законодавством визначено процедуру державної реєстрації народження дитини у даному випадку шляхом звернення до суду. Заявником доведено, що встановлення юридичного факту необхідне для реалізації нею батьківських прав відносно дитини, а відтак підстав до відмови в задоволенні заяви суд не вбачає. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є громадянами України (паспорт громадянина України МЕ 327524 та МЕ 712438). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-АЯ № 623720 від 12.11.2015 року виданого Сімферопольським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Департаменту реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, [PERSON] народився 04.10.2015 року в м. Сімферополь, Республіки Крим, його батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. Дане свідоцтво про народження відповідно до статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є недійсними і не створює правових наслідків. Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, відмовлено в державній реєстрації народження дитини чоловічої статі, народженої 04 жовтня 2015 року [PERSON], оскільки форма медичного документу не відповідає формі визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року № 545 «Про впорядкування і ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Як вбачається з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII "Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України", під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є Заявник та його дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, тому, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надають можливість отримати громадянам України свідоцтво про народження їх дитини, виданого державним органом України.

Outcome: approved