Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі по тексту позивач, ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до Валківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач, [PERSON]О.), в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.09.2009 року у розмірі 23316,73 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28.09.2009 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір № б/н, у відповідності до умов якого остання отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язалась щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості та проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору № б/н від 28.09.2009 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов'язань, [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 19.09.2017 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 23316,73 грн., а саме: 3176,12 грн. тіло кредиту; 5664,97 грн. відсотки за користування кредитом; 12889,13 грн. - пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1086,51 грн. - штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала до суду заперечення на позовні вимоги в яких просила залишити без задоволення позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк", а також просила застосувати до позовних вимог наслідки пропуску позовної давності. В обґрунтування заперечень зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки у неї відсутні боргові зобовязання перед банком, доказів про наявність заборгованості банком надано не було. Вказала, що розрахунок заборгованості доданий до позовної заяви не може підтверджувати наявність заборгованості, оскільки не є первинним обліковим бухгалтерським документом. Окрім того, заява позичальника не може підтверджувати існування заборгованості за кредитним договором, оскільки є пропозицією укласти договір, а договір, яким була прийнята така пропозиція, між сторонами укладений не був. Крім того, вказує, що у заяві відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобовязання. Умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не містять її підпису, що в свою чергу свідчить про те, що вони не розповсюджуються на неї. Позивачем не надано доказів, що відповідач отримував картку або відповідачу був відкритий картковий рахунок. Окрім того, у заяві позичальника не зазначено розмір кредитного ліміту, а в позовній заяві вказано, що кредитний ліміт становить 8000,00 грн., що в свою чергу свідчить про недостовірність інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України \~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно із ч. 2\~ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до статей\~6,\~627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні його умов. Відповідно до ч.1\~ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Використовуючи своє право, передбачене ст. ст.\~6,\~627 ЦК України, відповідач [PERSON], шляхом підписання заяви від 28.09.2009 року, уклала з Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "ПриватБанк" договір № б/н, у відповідності до умов якого отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 10). При цьому, в поданій заяві [PERSON] зазначила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді і надала згоду на те, що зазначені документи разом із заявою складають між нею та позивачем договір надання банківських послуг. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язалась щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості та проценти за користування кредитом (а.с. 10-11). Отже, уклавши кредитний договір, сторони погодили його істотні умови, які визначені Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Відповідно до п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (надалі - Умови) договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк (а.с. 18). Згідно умов договору Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором виконало належним чином. За загальним правилом, на особу покладається обов'язок вжити всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання взятого на себе зобов'язання (частина 1\~статті 614 Цивільного кодексу України). Неналежне ставлення до виконання цього обов'язку свідчить про вину особи, яка є безумовною підставою для відповідальності за порушення зобов'язання. [PERSON] належним чином свої зобов'язання щодо повернення кредиту не виконувала. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позовові спосіб. Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного. Згідно частини 1 статті 509\~Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 Цивільного кодексу України\~визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до вимог статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтями 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 статті 1050 та частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та сплати процентів. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а.с. 21 зворот). Пунктом 2.1.1.5.6 Умов у разі невиконання зобов'язань за договором, клієнт зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі прострочених кредитах і овердрафту), оплату винагороди банку (а.с. 21 зворот). Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлений тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни (а.с. 21 зворот). Відповідно до п. 2.1.1.12.9 Умов клієнт доручає банку списувати з будь-якого рахунку держателя, відкритого в банку, зокрема з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань (а.с. 23). Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с. 8-9), а також виписки по картці (а.с. 63-69), а тому зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, що в свою чергу спростовує доводи відповідача стосовно відсутності доказів наявності у неї заборгованості перед позивачем. Оскільки відповідач не належним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, утворилася заборгованість станом на 19.09.2017 року. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги умови кредитного договору та розрахунок наведений позивачем. Перевіривши правильність даних розрахунку (а.с. 8-9), суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості за договором № б/н від 28.09.2009 року у сумі: 3176,12 грн. заборгованість за кредитом; 5664,97 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01.11.2015 року по 19.09.2017 року, відповідно до наданого розрахунку (а.с. 5-9), є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Окрім того, у запереченнях відповідачем зазначено, що у позовній заяві вказано, що вона отримала кредит у розмірі 8000,00 грн., при цьому у заяві позичальника розмір кредитного ліміту не був встановлений, що в свою чергу свідчить про зазначення недостовірної інформації. З цього приводу суд зазначає, що пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, а також дає право банку у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с. 20). Згідно наданої ПАТ КБ "ПриватБанк" виписки по картковому рахунку (а.с. 63-69) кредитний ліміт по картці [PERSON] неодноразово змінювався позивачем. Змінюючи кредитний ліміт, встановлений на платіжну картку відповідача, в тому числі й шляхом його збільшення, ПАТ КБ "ПриватБанк" діяв у відповідності до п. 2.1.1.2.3 Умов, за змістом якого банк має право в односторонньому порядку, без попереднього повідомлення клієнта встановити на платіжну картку кредитний ліміт з подальшим збільшенням його розміру відповідно. Оскільки за умовами кредитного договору не передбачається отримання згоди позичальника на збільшення кредитного ліміту, підстави для обов'язкового укладення письмового правочину між сторонами з цього приводу відсутні, оскільки Умови, з якими погодився відповідач, підписавши заяву на отримання кредитного ліміту, є складовою частиною укладеного договору. Окрім того, відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] вбачається, що відповідач активно користувалась своїм картковим рахунком, неодноразово знімала грошові кошти та поповнювала рахунок, що свідчить про її згоду на користування кредитним лімітом, в тому числі у збільшеному його розмірі (а.с. 63-69). Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач не був згодний із збільшенням кредитного ліміту й звертався з цього приводу до позивача в порядку, передбаченому Умовами. Окрім того, відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України\~позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За\~статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої\~статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Пунктом 1.1.7.31. Умов передбачено, що терміни позовної давності щодо вимог банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банку складає 50 років (а.с. 18 зворот). Виходячи з правового аналізу вищезазначених норм, установлену пунктом 1.1.7.31 Умов збільшену позовну давність тривалістю в п'ятдесят років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки долучені позивачем до матеріалів справи Умови не містять підпису позичальника [PERSON]. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15. Таким чином, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин про стягнення з відповідача заборгованості у сумі: 3176,12 грн. тіло кредиту; 5664,97 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, підлягає застосуванню загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов'язання. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Із змісту позову, а також наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 5-9) вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом 04.10.2017 року та просить стягнути заборгованість з відповідача, що утворилась за період з 01.11.2015 року по 19.09.2017 року. З урахуванням викладеного, суд зазначає, що Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернувшись до суду з цим позовом не пропустив строки позовної давності за позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованості у сумі: 3176,12 грн. заборгованість за кредитом; 5664,97 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, з огляду на що підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності за зазначеними позовними вимогами відсутні. Щодо нарахованої позивачем пені у розмірі 12889,13 грн. за період з 01.11.2015 року по 19.09.2017 року у зв'язку із порушенням [PERSON] умов договору, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України неустойка є видом забезпечення виконання зобов'язання. Згідно із статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Щодо заявленого клопотання відповідача про сплив позовної давності, то в частині позовних вимог про стягнення пені воно підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи, що з даним позовом до суду ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось 04.10.2017 року, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення заборгованості за пенею за несвоєчасне виконання зобовязання за договором за період до 04.10.2016 р. задоволенню не підлягає. В межах строку позовної давності за період з 04.10.2016 року пеня склала 12289,13 грн. Враховуючи невиконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо повернення грошових коштів, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення пені у розмірі 12289,13 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 2.1.1.5.5 Умов передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених вказаним кредитним договором (а.с. 21 зворот). Відповідно до п. 2.1.1.5.6 умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (а.с. 21 зворот). Згідно п. 2.1.1.7.6 при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості (а.с. 21 зворот). Разом з тим, у відповідності до положень ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 р. у справі № 554/2743/14-ц. За таких обставин, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини в розмірі 500 грн. та процентної складової в розмірі 1086,51 грн.). Враховуючи вищевикладене, позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" підлягає частковому задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial