Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа : Служба у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради про позбавлення батьківських прав. В своїй позовній заяві позивач вказувала, що з 2010 року підтримувала стосунки з [PERSON], від яких народився син, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. З червня 2014 року стосунки між [PERSON] та [PERSON] були повністю припинені. Відповідач [PERSON] самоусунувся від батьківських обов"язків по вихованню їх спільного сина [PERSON], з сином не спілкується, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Останній раз відповідач [PERSON] бачив свого сина в червні 2014 року. 15.12.2017 року було прийнято рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради Полтавської області за № 1423 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На підставі вищевикладеного, позивач просила суд ухвалити рішення, яким : позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явилась з поважних причин, надала суду письмову заяву про можливість розгляду справи в її відсутність та просила задовольнити позов на підставі доказів, які маються в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] вдруге не з"явився до суду без поважних причин. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Надав суду заяву, завірену нотаріально від 23.10.2017р реєстровий № 1137, про те, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO]. Просив в даній заяві проводити судові засідання з приводу позбавлення його батьківських прав без його присутності. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської Ради в судове засідання не з"явився, надав суду заяву про можливість розгляду справи без їх присутності. Проти позовних вимог [PERSON] не заперечували ( лист №01-43/140 від 26.01.2018року). Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.01.2013 року, актовий запис за №85. З червня 2014 року батько дитини добровільно самоусунувся від виконання своїх батьківських обов"язків , не спілкується з сином , не утримує його матеріально. 23.10.2017р [PERSON] ініціював та добровільно посвідчив нотаріальну заву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] ( реєстровий № 1137 ). Відповідно до інформації , наданої 10.10.2017р дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) №67, малолітній [PERSON], відвідував даний заклад з 01.09.2014р по 30.08.2015р. Дитину приводила та забирала з закладу мати - гр. [PERSON]. Інформація щодо участі батька у вихованні дитини в даному повідомленні відсутня. Відповідно до довідки № 01-25/108 від 03.10.2017р, виданої Дошкільним навчальним закладом ( ясла-садок) № 41, малолітній [PERSON], [INFO], відвідує даний заклад з 02.09.2015 по теперішній час. Батько дитину до закладу не приводить, не забирає, з вихователями не спілкується. Відповідно до повідомлення Кременчуцької міської дитячої лікарні №03-10/1701 від 12.10.2017р, малолітній [PERSON], перебуває під наглядом поліклініки № 2 Кременчуцької міської дитячої лікарні з народження. Дитина регулярно відвідує поліклініку з мамою. Під час викликів лікаря до хворої дитини додому, дитиною опікувалась мати. Одним із найголовніших та найважливіших обов"язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне та матеріальне утримання дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідно ст. 150 СКУкраїни , батьки зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України « Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний , духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно до ст. 164 СК України батьки або один з них можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо буде встановлено , що вони ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дітей. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року за № 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз"яснив, що позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів) що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов"язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об"єктивного з"ясування справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов"язками. Як встановлено , відповідач ухиляється та фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов"язків відносно дитини. Враховуючи , що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню та утриманню сина [PERSON], [INFO], позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] є обґрунтованими, доведеними в судовому порядку, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено часткового, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved