Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ЗАТ «АІСЕ Україна» (Відповідач) про захист прав споживача шляхом визнання угоди недійсною та застосування правових наслідків недійсності правочину (а.с.1-5). Свої вимоги Позивач мотивував тим, що 17.02.2008р. між ним та Відповідачем було укладено угоду (з додатками до неї) про надання послуг, спрямованих на придбання автомобіля Чері Амулет А15 вартістю 50 820,00 грн. за допомогою системи «Автоплан», організованої ЗАТ «АІСЕ Україна». Для виконання умов цієї угоди Позивач вніс на рахунки Відповідача 30 760,10 грн. У квітні 2009 року, коли строк перебування в системі Автоплан перевищив 12 місяців, а Позивач не отримав автомобіль, у відповідності до п.9 угоди, Позивач звернувся з заявою щодо отримання автомобіля через механізм Заощадження-кредит. Позивач зазначив, що ані автомобіль, ані кредит за системою Заощадження-кредит, йому надано не було у зв'язку з чим він звернувся до Відповідача з заявою щодо розірвання Угоди № 182322. В подальшому Позивач протягом жовтня-листопада 2009 року неодноразово звертався до ЗАТ «АІСЕ Україна» з заявою про надання інформації щодо розірвання угоди та повернення коштів, але відповіді не отримав. Позивач вважає дії Відповідача неправомірними, в діяльності останнього наявні ознаки нечесної підприємницької практики, що вводить споживача в оману, містить ознаки пірамідальної схеми, так як споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів такої системи, а вказану угоду - нікчемною, оскільки вона укладена з порушенням вимог законодавства, так як її умови є несправедливими, тому що порушують принцип рівності сторін договору та ставлять споживача у нерівне становище порівняно з надавачем послуг. Позивач зазначив, що умови угоди не відповідають вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме договором не передбачено обов'язку Відповідача передати споживачеві автомобіль, не передбачає будь-якої відповідальності Відповідача за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання Позивачем автомобіля, окрім того більшість положень угоди не містять чітких тверджень, що робить її незрозумілою і складною для сприйняття. Окрім того, угодою споживачу встановлені жорсткі обов'язки, в той час як надання послуг ПАТ «АІСЕ Україна» обумовлене лише його власним розсудом, здійснені Позивачем виплати не створюють для відповідача адекватних обов'язків, також останній покладає на учасників системи придбання товарів у групах їх витрати, не вкладаючи при цьому власних коштів, а Позивач вважає,що Відповідач створив багатоступінчату двозначну незрозумілу для споживача схему визначення одного лише права на отримання товару. Зважаючи на те, що умови Угоди № 182322 від 17.02.2008р. є дискримінуючими та несправедливими, та такими, що суперечать ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживача», Позивач просив: - визнати угоду № 182322 (з додатками до неї) про надання послуг, спрямованих на придбання Позивачем, автомобіля Чері Амулет А 15 коштовністю 50 820,0 грн. за допомогою системи «Автоплан», організованої ЗАТ «АІСЕ Україна», укладену 17 лютого 2008 року, між [PERSON] та ЗАТ «АІСЕ Україна», недійсною та застосувати наслідки нечинності правочину; - стягнути з ЗАТ «АІСЕ Україна» на користь Позивача сплачену ним суму з урахуванням встановленого індексу інфляції, пені та трьох відсотків річних, які станом на 01.04.2014р. становлять 49 547,53 грн.; - стягнути з ЗАТ «АІСЕ Україна» на користь Позивача суму моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн. та суму коштів, сплачену за надання юридичної допомоги. Відповідач надав суду пояснення та заперечення проти позовної заяви (а.с.45-55), в яких зазначив, що між сторонами 17.02.2008р. було укладено Угоду №182322 разом з відповідними Додатками. День підписання угоди є днем, коли Позивач довідався або міг довідатись про те, що умови угоди нібито порушують його права, а тому з врахуванням загальних правил визначення строків, перебіг позовної давності починається з 17.02.2008р. та відповідно закінчується 17.02.2011р. Окрім того, Відповідач зазначив, що Позивач у 2011 році вже звертався до суду з позовом про визнання Угоди недійсною, у задоволенні якого було відмовлено. Зважаючи на викладене, Відповідач просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Також, Відповідач зазначив, що при виконанні договорів з учасниками, укладених в рамках системи Автоплан, Відповідач надає учасникам послуги, що направлені на придбання автомобіля на основі системи Автоплан. Ці послуги полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні в групах жеребкувань і аукціонів, а також інших послуг, передбачених угодою. На момент звернення Позивача до суду, угода № 182322 від 17.02.2008р. є розірваною на підставі заяви Позивача, який одностороннім правочином відмовився від подальшої участі в системі Автоплан. Щодо посилань Позивача на утворення Відповідачем «пірамідальної схеми», останній зазначив, що згідно ст. 2 Угоди АІСЕ гарантує учаснику системи, що він одержить право на отримання автомобіля, за умови, що учасник системи виконує всі зобов'язання, що випливають з цієї Угоди. Ні для отримання учасником автомобіля, ні для отримання учасником сплачених в оплату автомобіля Чистих внесків в разі дострокового розірвання угоди від учасника не вимагається залучення інших учасників (споживачів), також не вимагається залучення інших учасників для вказаних цілей і самим товариством. Кожна угода включається в групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи надається порядковий номер в його групі. Після формування групи учасників залучення інших учасників не відбувається, не вимагається такого залучення інших осіб і від Позивача. Так, право на отримання автомобіля надається за механізмами, передбаченими угодою і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи, тобто учасник системи Автоплан одержує право на отримання автомобіля незалежно від внесків зроблених іншими учасниками та виключно за результатами належно виконання ним умов Угоди. Таким чином, відсутні ознаки пірамідальної схеми в діяльності Відповідача, які зазначає Позивач. Щодо несправедливості умов угоди Відповідач зазначив, що зобов'язання останнього визначені в ст. 2,3 Угоди складаються з 11 пунктів натомість зобов'язання позивача визначені в ст. 5 Угоди тільки з 3 пунктів, таким чином посилання Позивача на істотний дисбаланс прав та обов'язків позивача та відповідача та ще й на користь відповідача не відповідає дійсності. Враховуючи викладене, Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог Позивача, оскільки вказані вимоги не ґрунтуються на чинному законодавстві та положеннях укладеної між сторонами угоди. Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог (а.с.39). Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності представника Відповідача з урахуванням письмових пояснень та заперечень (а.с.44). Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 лютого 2008 року між Позивачем та ЗАТ «АІСЕ Україна», (правонаступником якого є ПрАТ «АІСЕ Україна») було укладено Угоду № 182322 (далі - Договір), предметом якого є надання учаснику послуг системи Автоплан, спрямованих на придбання автомобіля (а.с.6 на звороті). Правила функціонування Автоплану містяться у Додатку № 2 до цієї Угоди. У Додатку № 1 до даної угоди визначається який автомобіль буд придбаний учасником (стаття 1 Договору). Як вбачається з додатку № 1 до Договору (а.с.6), Позивач мав намір отримати автомобіль марки Чері Амулет А15 вартістю 50 820,00 грн. Відповідно до додатку №1 до вказаного Договору, учасник системи сплачує: вступний внесок (сума погоджених сторонами витрат, пов'язаних зі вступом учасника до системи Автоплан) у розмірі 1 829,52 грн., щомісячний цілий чистий внесок (частина щомісячного повного внеску, який АІСЕ використовує для оплати автомобіля та формування фонду для повернення коштів) в розмірі - 1,0%, щомісячний внесок в оплату послуг (плата за послуги АІСЕ з організації функціонування Автоплану) - 0,35% + ПДВ, плата за право на отримання автомобіля (одноразовий платіж, що підлягає сплаті учасником системи, якому було надано право на отримання автомобіля на асигнаційному акті)- 3,00% +ПДВ. Згідно статті 3 Договору Відповідач зобов'язується надати Позивачу послуги, які викладені в Правилах функціонування в системі Автоплан, та неухильно виконувати свої зобов'язання для забезпечення функціонування системи, зокрема: - включити учасника до системи шляхом підписання даної угоди, - включити учасника до груп придбання автомобіля; - визначити механізми отримання платежів від учасників системи для їх використання в цілях, визначених учасником системи та Автопланом, що міститься в Правилах функціонування системи; - оплачувати за рахунок коштів, внесених з цією метою учасниками системи, автомобілі виробнику, імпортеру чи дистриб'ютору, що постачають їх системі; - визначити механізм одержання права на отримання автомобіля учасником системи. Механізмами одержання права на отримання автомобіля є: а) накопичення внесків, б) пропозиція авансових внесків, в) заощадження-кредит; - здійснювати відповідні процедури та проводити відповідні акти з метою надання учаснику системи права на отримання автомобіля через механізми, визначені з цією метою; - здійснювати адміністративні процедури, необхідні для передачі Автомобіля Учаснику системи, який одержав Право на отримання автомобіля; - сформувати фонд для повернення коштів, призначений для повернення коштів тим учасникам системи, які розірвали угоду, та тим, з якими угоду розірвано АІСЕ; - перераховувати страховій компанії, з якою учасником укладено договір страхування, страхові платежі за рахунок сплачених для цих цілей учасником коштів з метою продовження дії страхових полісів; - адмініструвати групу, до складу якої входить учасник системи, протягом всього строку її існування. Статтею 5 Договору визначені обов'язки Позивача, зокрема: - при підписанні угоди учасник повинен сплатити вступний внесок, а після отримання повідомлення про надання йому права на отримання автомобіля, сплатити Плату за Право на отримання автомобіля у розмірі зазначеному у Додатку №1; - сплачувати щомісячно повні внески, що складаються з чистих внесків, щомісячних внесків в оплату послуг, щомісячних внесків в оплату страхового платежу, - отримати автомобіль, Право на отримання кого йому було надано, за умови попереднього виконання передбачених адміністративних вимог та надання забезпечення виконання своїх зобов'язань за Угодою, визначених правилами функціонування Автоплану. Як було зазначено Позивачем в позовній заяві, на виконання умов Договору ним було сплачено 30 760,10грн., проте жодних доказів, які б підтверджували вказані обставини Позивачем до позовної заяви не додано, а тому суд не може встановити розмір внесків Позивача на виконання положень укладеного з Відповідачем Договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1-4 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. За ч.4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. За змістом ч.5 зазначеної статті у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливими може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, у разі якщо умовами таких правочинів є несправедливими по відношенню до споживача, що створює істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд України у Постанові від 11 вересня 2013 року про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2012 року у справі №6-40цс13 у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання умов договору несправедливими, тобто такими, що всупереч принципу добросовісності має місце істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. У той самий час предметом Договору, укладеного в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах Автоплан, є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля. Відповідно до статті 1 Договору, ПрАТ «АІСЕ Україна» є компанією, що надає послуги, предметом яких є придбання автомобіля Учасниками системи, ці послуги структуровані в системі придбання в групах, мають назву Автоплан, що полягають в адмініструванні системи придбання Автомобілів в групах, яка полягає в створенні груп покупців (Учасників системи), метою яких є придбання автомобілів у порядку та на умовах, передбачених даною угодою та Правилами функціонування Автоплану. Угода № 182322 від 17.02.2008р. є договором про надання фінансових послуг, які пов'язані з адмініструванням фінансових активів учасників групи для придбання автомобіля. Зобов'язання АІСЕ щодо передачі Автомобіля учаснику системи забезпечуються угодами, укладеними між АІСЕ та виробником та/або імпортером та/або дистриб'ютором. Відповідно до п.6.7. Додатку № 2 до Договору - Правил функціонування Автоплану (ас..7-10), визначено, що для визначення порядку надання учасникам системи право на отримання автомобіля застосовуватимуться наступні механізми: Накопичення внесків, Пропозиція Авансових внесків та Заощадження-кредит. Пунктом 7.1. Правил визначено, що право на отримання автомобіля через механізм накопичення внесків, одержує учасник системи, який має найбільшу загальну кількість балів відповідно до даних АІСЕ на останній день попереднього перед Асигнаційним актом місяця. Через механізм Пропозиції Авансових внесків Право на отримання автомобіля одержує учасник системи, який пропонує найбільшу кількість внесків. Пропозиція включає: вже сплачені авансові внески та Авансові внески, які учасник системи пропонує сплатити, і які він сплатить лише у випадку одержання Права на отримання автомобіля (п.п.8.1., 8.2. Правил). Відповідно до п.9.2. Правил для отримання учасником системи Права на отримання автомобіля через механізм Заощадження-кредит, Учасник системи має надіслати АІСЕ відповідний лист-заяву. Звернутись до АІСЕ із заявою про надання Права на отримання Автомобіля через механізм Заощадження-кредиту має право той учасник системи, який на момент заяви вчасно та відповідно до Графіка внесків сплатив повні внески, загальна сума чистих внесків учасника системи, сплачених ним у складі щомісячних Повних та Авансових внесків, повинна становити не менше, ніж 25% від вартості Автомобіля за системою, учасник системи не повинен мати невиконаних зобов'язань перед АІСЕ. Відповідно до п.12.1. ст. 12 Правил при використанні механізмів Накопичення внесків або Пропозиції Авансових внесків, АІСЕ зобов'язується надіслати виробнику та/або імпортеру та/або дистриб'ютору заявку на передачу Автомобіля протягом 5 робочих днів після того, як учасник системи, який одержав Право на отримання автомобіля, завершить, а АІСЕ затвердить оформлення документів на отримання Автомобіля та здійснення відповідних платежів. Відповідно до угоди між АІСЕ та виробником та/або імпортером та/або дистриб'ютором останній протягом 30 календарних днів повинен передати зазначений в Додатку № 1 до угоди Автомобіль Учаснику системи, який одержав Право на отримання автомобіля. Відповідно до розділу ІІ статті 12 Правил при використанні механізму Заощадження-кредиту, після ухвалення позитивного рішення фінансовою установою щодо надання учаснику системи кредиту на сплату решти вартості автомобіля та надання йому АІСЕ право на отримання автомобіля такий учасник сплачує АІСЕ Плату за отримання зазначеного права і вносить платіж за послуги АІСЕ, передбачений п.9.1. ст. 9, і п.13.3. ст. 13 цих Правил. Строки передачі Автомобіля учаснику системи будуть такими самими, які в інших механізмах надання Права на отримання автомобіля, за винятком того, що Автомобіль буде передано учаснику системи після повної оплати вартості автомобіля, частина якої - у розмірі Решти вартості Автомобіля - сплачується за рахунок кредиту фінансової установи. АІСЕ гарантує учаснику системи, що він одержить право на отримання автомобіля, за умови, що учасник системи виконує всі зобов'язання, які випливають з цієї угоди. Ці гарантії АІСЕ забезпечуються угодами, укладеними між АІСЕ та виробником та/або імпортером та/або дистриб'ютором (стаття 2 Договору). Пунктом 3.1. Правил визначено, що початком функціонування системи та завершення формування групи вважається перший день місяця, в якому підлягає салаті перший Повний внесок у групі, до якої належить Учасник системи. Згідно з п.п.6.1.-6.3. Правил визначено, що кожний учасник системи, що належно виконує свої зобов'язання за даною угодою, отримує автомобіль через механізми надання Права на отримання автомобіля, передбачені в Угоді та Правилах. АІСЕ зобов'язується провести перший Асигнаційний акт у кожній групі в місяці, в якому має бути сплачено перший Повний внесок. Наступні асигнаційні акти проводяться щомісяця. Асигнаційні акти є відкритими для публіки, на них можуть бути присутні та приймати участь всі учасники системи. Всі Учасники системи, яким ще не було надано Право на отримання Автомобіля і які на момент проведення Асигнаційного акту належно виконують свої зобов'язання за Угодою та Додатками до неї, мають право одержати Право на отримання автомобіля. Згідно зі ст. 17 Правил, Сторони домовляються, що наслідки невиконання зобов'язань за Договором регулюються умовами договору, а у випадках, не передбаченими ними, відповідними нормами чинному законодавства. Якщо АІСЕ не об'єднає дану Угоду в групу з іншими Угодами системи з метою придбання Автомобіля, протягом 90 календарних днів від дати їх підписання, АІСЕ негайно повертає учаснику системи сплачений при підписанні угоди вступний внесок та сплачує штраф у розмірі 100% від вступного внеску, сплаченого учасником системи (п.17.1. Правил). Якщо АІСЕ не проводить перший Асигнаційний акт у групі в місяці, в якому настає термін сплати першого Повного внеску в даній групі, АІСЕ позбавляється права отримати внески в оплату своїх послуг з перших двох послідовних внесків, які має сплатити кожний учасник нової групи (п.17.2. Правил). З умов Договору та Правил вбачається, що споживач - учасник системи, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ПрАТ «АІСЕ Україна» виконання свої зобов'язання, а саме: здійснення оплати постачальнику та забезпечення передачі постачальником автомобіля у власність учасника, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі. Отже, за системою придбання автомобілів у групах Автоплан кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за Договором, отримує автомобіль через механізми, передбачені в Договорі. Таким чином, умовами Договору встановлена відповідальність Відповідача за невиконання або неналежне виконання умов Договору, а також строки передачі товару та відповідні гарантії передачі такого товару за умови виконання Позивачем своїх зобов'язань за умовами Договору. Окрім того, за умовами п.16.1. статті 16 Правил, учасник системи, який ще не отримав автомобіль має право розірвати угоду за власним бажанням. Для цього він має повідомити АІСЕ про своє рішення у письмовій формі. АІСЕ створюється Фонд для повернення коштів, який призначено для повернення учасникам системи, які розірвали угоду, суму сплачених ними цілих Чистих внесків та/або Половинних чистих внесків, розмір яких розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив АІСЕ про розірвання угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди в розмірі 2 Цілих Чистих внесків. Згідно п.16.4 статті 16 Правил із фонду для повернення коштів АІСЕ повертає зазначені кошти, дотримуючись наступних пріоритетів: в першу чергу, повертаються кошти учаснику системи, який розірвав угоду з причини отримання ним інвалідності або набуття статусу безробітного, потім повертаються кошти тим учасникам системи, які розірвали угоду, не посилаючись на зазначені обставини, в такому випадку пріоритет надається тому учаснику системи, який перший подав до АІСЕ письмову заяву про розірвання угоди, а в разі, коли такі заяви були подані одночасно кільком учасниками системи, пріоритет надається учаснику, номер угоди якого є меншим тощо. Згідно Листа ПрАТ «АІСЕ Україна» від 17.07.2009р. Позивача було повідомлено, що угода № 182322 розірвано згідно статті 10 Угоди та Статті 16, п.16.1. «Правил функціонування Автоплану». Поверненню підлягають чисті внески, розраховані у відповідності до положень ст. 16, п. 16.3 Додатка № 2 до угоди. Окрім того, зазначено, що для здійснення процедури повернення коштів Позивачу необхідно надіслати чіткі копії квитанцій про сплату внесків, копію ідентифікаційного номеру та повні власні банківські реквізити у вигляді заяви, бланк якої було надіслано Позивачу додатком до казаного листа (а.с.12). Відповідно до ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Частиною 4 ст. 653 ЦК України встановлено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, умовами Договору встановлено порядок та наслідки розірвання договору та урегульовано порядок та розмір повернення сплачених Позивачем коштів на виконання умов Договору. Відповідно до Розділу 1 Правил, поточна ціна автомобіля - ціна автомобіля, яка встановлюється виробником та/або імпортером та /або дистриб'ютором щомісяця і є основою для розрахунку розміру Цілого чистого внеску, Ціни послуг, Страхового платежу та інших платежів, передбачених цими Правилами. Поточна ціна автомобіля - це роздрібна ціна автомобіля, яка встановлюються виробником та/або імпортером та/або дистриб'ютором Автомобіля в останній робочий день кожного місяця протягом всього строку існування групи. Виробник та/або імпортер та/або дистриб'ютор Автомобіля, зазначеного в Додатку № 1, домовився з АІСЕ повідомляти про будь-які зміни Поточної ціни автомобіля протягом строку дії Графіка внесків з метою забезпечення розрахунку платежів, які має здійснити учасник системи (п.п.4.1., 4.3. Правил). Враховуючи, що предметом Угоди № 182322 від 17.02.2008р. є надання саме фінансових послуг та той факт, що умовами договору не передбачено зміну розміру відсотку щомісячної винагороди Відповідача, що становить ціну товару (послуги) в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», або зміну в односторонньому порядку характеристики продукції (фінансових послуг), зазначені умови договору не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін. Суд вважає, що твердження Позивача щодо дискримінуючих та несправедливих умов Договору, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, не знайшли свого підтвердження. Також, з матеріалів справи вбачається, що під час укладення угоди Позивач отримав усі коректно викладені пояснення від представника АІСЕ, уважно прочитав та зрозумів Угоду та додатки до неї, що засвідчив своїм підписом (стаття 11 Угоди). Окрім того, суд приходить до висновку, що діяльність ПрАТ «АІСЕ Україна» за Угодою сторін не є функціонуванням "пірамідальної схеми" та такою, що суперечить змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" у зв'язку з відсутністю головних ознак "пірамідальної схеми" - безтоварність та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах придбавають товар усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками схеми є тільки в часі одержання автомобіля кожним із них, за умови виконання своїх зобов'язань. Окрім того, діяльність ТОВ «АІСЕ Україна» з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття "фінансова послуга". Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.05.2012 № 10-729/0/12 визначено, що вирішуючи питання про недійсність договору по адмініструванню фінансових активів для придбання товарів у групах, із підстав невідповідності вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» суд, досліджуючи подані сторонами докази, повинен перевірити чи підпадає діяльність відповідача під категорію фінансових послуг. Відповідно до п. 5 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року N 3462-IV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 11.1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) (далі - Нацкомфінпослуг), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року N 1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах" (далі - Ліцензійні умови). Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. З аналізу Ліцензійних умов слід зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг. Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Відповідно до додатка № 2 Угоди система Автоплан - це торговельна марка, що зареєстрована у відповідності із законодавством України та використовується для позначення послуг АІСЕ з адміністрування системи придбання автомобілів у групах (Розділ 1 Додатка № 2 до угоди). Як вбачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття "пірамідальна схема" та "придбання товарів у групах". Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності "пірамідальної схеми" згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" - це товарність схеми, тобто передбачення (можливість) надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти. Так, за схемою придбання товарів у групах придбання товарів для кожного споживача (крім останнього) відбувається, у тому числі й за рахунок внесків інших учасників. Різниця між споживачами-учасниками є тільки в часі одержання товару кожним із них, оскільки в кінцевому підсумку товар одержать усі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш "активними", за умови виконання ними умов договору. Отже, якщо укладений сторонами правочин передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови (схему фінансування тощо), за яких такий товар може бути одержаний (у тому числі закріплює відповідні права та обов'язки сторін), то до такого правочину не може бути застосовано визначення "пірамідальної схеми". Таким чином, суд приходить до висновку, що твердження Позивача щодо наявності обману та ознак «пірамідальної схеми» у діях Відповідача під час укладення Угоди з Позивачем не узгоджується з положеннями п.7 ч.3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з нормами Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених Позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 203, 215, 230, 626, 627, 653, 907 Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», з урахуванням Постанови Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року,

Outcome: dismissed