Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

04.07.2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON]\~і просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 24\~180,69 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн., мотивуючи тим, що між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та відповідачем [PERSON] 23.05.2013 року був укладений\~кредитний договір № 477/7227СLAPS на суму 11800,00 грн. Між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Бізнесфінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким право вимоги по вищезазначеному Кредитному договору було відступлене на користь ТОВ «ФК «Бізнесфінанс». 17.06.2015 року між ТОВ «ФК»Бізнесфінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 1706/1, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» відступив позивачу право вимоги від відповідача коштів за вищезазначеним кредитним договором, який не виконаний належним чином та станом на 17.06.2015 року за договором утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 24\~180,69 грн., яку відповідач в добровільному порядку не сплачує. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, надав заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка до суду не зявилася, в попередніх судових засіданнях, позов не визнала. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності (а.с.49), надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов\~не визнав та в своєму письмовому запереченні посилався на те, що позивач не є фінансовою установою, отже договір факторингу на підставі якого заявлено вимогу немає юридичної сили у звязку із чим є всі підстави вважати позивача неналежним. Також представник відповідача в заяві від 27.04.2017 року (а.с.236-237) посилався на те, що кредитний договір укладено 23.06.2013 року, кінцева дата повернення кредиту 03.06.2016 року. Відступлення права вимоги позивачу не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідачем здійснено декілька періодичних платежів на погашення кредиту проте, він вважає що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, тому він просив застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності. В заяві від 26.05.2017 року представник відповідача просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог про стягнення пені. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобовязаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки\~ (ч.1 ст.1054 ЦК України). Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені). Судом встановлено, що 22 травня\~ 2013 року відповідач [PERSON] звернулася до позивача з заявою-анкетою про видачу їй кредиту у розмірі\~ 10 000 гривен (а.с.5). 23.05.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 477/7227CLАPS, який містить норми, що регулюють правовідносини між сторонами, повязані з кредитуванням,\~ та положення, які регулюють відкриття та обслуговування поточного рахунку, де позичальник виступає держателем. \~Згідно договору позивач надав відповідачу кредит\~ на поточні потреби у розмірі 11800,00 гривен із строком користування 36 місяців,\~ з процентною ставкою за користування кредитом 12.0000 % річних, з комісією за надання кредиту 0.00 гривен та комісією за обслуговування кредиту 218,00 гривен (а.с.6). Пунктом 4.1 кредитного договору визначено, що позичальник відповідає перед банком по зобовязаннях, що виникають згідно з умовами договору, всім майном та коштами, на які може бути звернене стягнення згідно з чинним законодавством України. У разі отримання від банку вимоги про дострокове погашення кредиту, отриманого за даним договором, позичальник зобовязаний погасити заборгованість за даним кредитом у повному обсязі у строки. Відповідно до п. 4.3 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення сплати процентів за користування кредитом та/або частини суми Кредиту, позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,3% від простроченої суми нарахованих процентів та/або комісії за обслуговування кредиту та/або від несплаченої частини суми Кредиту за кожний день прострочення. Згідно п. 6.2 кредитного договору банк має право відступати, передавати, секюритизувати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором ( повністю або частково). Відповідно до умов цього договору позивач надав кредитні кошти відповідачу, що підтверджується меморіальним ордером № 178049114 від 23.05.2013 року (а.с.8). Згідно графіку платежів, що є невідємним додатком до договору відповідачу було чітко визначено дати та суми внесення необхідних платежів за укладеним договором (а.с.7). Відповідач [PERSON] погодилася з умовами договору, та приступила до його виконання, здійснивши часткове погашення, що вбачається з виписки з особового рахунку (а.с.11-12). Дані обставини представником відповідачки не заперечувалися, та визнані, а тому доказуванню не підлягають. Між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Бізнесфінанс» було укладено\~ 22 травня 2014 року договір факторингу № 20140522-Г, за яким право вимоги по вищевказаному кредитному договору було відступлено на користь ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», про що було повідомлено відповідача листом від 22.05.2014 року. На цей час заборгованість відповідача за названим кредитним договором складала 15\~845,74 гривен (а.с.15). \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~У подальшому, 17 червня 2015 року укладено договір факторингу № 1706/01 між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», згідно якого право вимоги щодо заборгованості за кредитним договором № 477/7227CLAPS від 23.05.2013 року було відступлено ТОВ «ФК «ЄСАПБ» (а.с.19-21), що також підтверджується витягом з додатку № 1 до договору факторингу, реєстру заборгованостей (а.с.18). Про зазначене було повідомлено [PERSON] листом за № 001127820 від 25.06.2015 року. Також доведено до відома боржника, що\~ заборгованість за кредитним договором на дату відступлення складає 24\~180,69 гривен, та зазначено реквізити за якими слід сплачувати заборгованість. Крім того, зазначено номери телефонів за якими можливо було б зясувати будь-які питання стосовно заборгованості\~ (а.с.16). 25 червня 2015 року боржнику [PERSON] було надіслало повідомлення за № 001127820-1 про зміну умов кредитного договору \~№ 477/7227CLAPS від 23.05.2013 року та включення персональних даних боржника до бази персональних даних (а.с.17). Відповідно до положень ст.ст.1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. Ця правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. Згідно ч.2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Таким чином, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. З виписки по особовим рахункам з 23 травня 2013 року по 02 червня 2016 року (а.с.11-12) та розрахунку заборгованості за договором № 477/7227CLAPS від 23 травня 2013 року станом на 14.06.2015 року, на момент отримання права вимоги позивачем, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість 24\~103,92 гривен, в тому числі: -11\~526,00 гривен - заборгованість за основною сумою боргу; -2303,91 гривен - заборгованість по процентам та комісією; -10\~274,01 гривен - пеня за порушення графіку погашення заборгованості (а.с.14), розрахунку станом на 17.06.2015 року позивачем не надано, тому суд приймає до уваги розрахунок станом на 14.06.2015 року. Відповідач не сплачує заборгованість за кредитним договором ні первинному, ні новому кредитору, сплатила борг лише двічі: 09.07.2013\~ року на суму 218,00 гривен, та 03.04.2014 року на суму 600 гривен (а.с.13,14), у неї утворилась чимала заборгованість, а неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обовязку погашення кредиту взагалі. Посилання представника відповідача на те, що ТОВ "ФК "Бізнесфінанс" не мав право на укладення з позивачем договору факторінгу, оскільки не є фінансовою установою на надання відповідних фінансових послуг, суд оцінює критично з огляду на наступне. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг, і він належить до нормативного акту спеціальної дії та регулює відносини, повязані з функціонуванням фінансових ринків та наданням фінансових послуг споживачам. У п. 7 ст. 1 зазначеного Закону наведено вичерпний перелік субєктів, на яких поширюється дія цього Закону. Це - учасники ринків фінансових послуг, до яких відносяться юридичні особи та фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, які відповідно до закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України та споживачі таких послуг. При цьому Закон розповсюджує свою дію не на усі юридичні особи, а лише на ті, які є професійними учасниками ринку фінансових послуг. Перелік видів фінансових послуг міститься у ст. 4 Закону, до яких, зокрема, належать п.11 - факторинг. Відповідно до Положення про державний реєстр фінансових установ, що затверджене розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 року №41 фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до реєстру та отримання Свідоцтва. Згідно із свідоцтвом серії ФК № 159 від 21.08.2007 року, виданим Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, ТОВ "ФК "Бізнесфінанс" є фінансовою установою (а.с.147). Усі заперечення представника відповідача, окрім застосування позовної давності, суд вважає безпідставними, такими, що не заслуговують на увагу, та спростовуються наданими позивачем доказами. За зобовязанями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (п.5 ст. 261 ЦК України). Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями (а.с.7). перший платіж мав бути сплачений відповідачем згідно графіку 03.07.2013 року. Тоді як, згідно п.2.5 кредитного договору перерахування коштів для погашення заборгованості за кредитом здійснюється позичальником в період з 25 по 30 число\~ кожного місяця включно. Перший платіж має бути сплачено не пізніше 30.06.2013 року (а.с.6). Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, ч. 3 ст. 264 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Правова позиція з питання застосування позовної давності за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, визначених щомісячними періодичними платежами, викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13 та від 19 березня 2014 року № 6-20цс14. Перебіг позовної давності у цих кредитних правовідносинах розпочався 30.06.2013 року і тривав протягом 3 років\~ -\~ по 30.06.2016 року включно, а позивач звернувся до суду з позовом 04.07.2016 року, тобто в межах строку позовної давності. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у позивача право вимоги сплати пені в розмірі 10\~274,92 гривен настало після укладення договору факторингу №1706/1, тобто з 17.06.2015 року, однак із вказаною вимогою позивач звернувся до суду поза межами строків позовної давності, а саме 04.07.2016 року, у звязку із цим суд відмовляє позивачу в задоволенні його вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 10\~274,01 гривен з огляду на пропуск строків позовної давності. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. \~ \~ \~ Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як роз`яснено в абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»). Загальна сума заявлених вимог складає\~ 24180,69 гривен, судовий збір сплачений в сумі 1378.00 гривен (а.с.1).\~ Згідно з цим рішенням суду задоволено вимог на загальну суму 13829,91 гривен. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (13 829,91 гривен х 1%), що становить 138,30 гривен. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial