Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

У серпні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнював в процесі розгляду справи. В позовній заяві зазначив, що з лютого 1997 р. він з відповідачкою почали проживати разом в квартирі [ADDRESS], яка належала на праві власності відповідачці. [INFO]. у них народилась спільна дитина - [PERSON]. 16 червня 2006 р. на підставі договору купівлі-продажу вони придбали трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], вартістю 32 тис. доларів США, що еквівалентно 161 600 грн. За умовами договору у день його укладення було сплачено 50 500 грн., залишок суми - 111 тис. грн. покупець зобов'язався виплатити до 01.01.2007 р. Зазначав, що частину коштів на купівлю квартири, а саме 10 тис. доларів США, йому позичили батьки, а 6 тис. доларів США йому позичив [PERSON] За взаємною згодою зазначену квартиру було зареєстровано за відповідачкою. Крім того, за час спільного проживання, ними було придбано холодильник Samsung RL - 48 RECVB; телевізор Samsung LE 32Н87; мікрохвильову піч Samsung; хлібопіч Zelmer 43Z011; кондиціонер LG S12AN, а також меблі: стінний гарнітур; кухонний гарнітур; ліжко двоспальне; м'який куток. У серпні 2013 року вони припинили спільне проживання та ведення господарства, після чого відповідачка почала перешкоджати йому у володінні та користуванні квартирою. З урахуванням наведеного, позивач просив встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з лютого 1997 р.; визнати спільним майном його та відповідача квартиру [ADDRESS], холодильник Samsung RL - 48 RECVB, телевізор Samsung LE 32Н87, мікрохвильову піч Samsung, хлібопіч Zelmer 43Z011, кондиціонер LG S12AN, а також меблі: стінний гарнітур; кухонний гарнітур; ліжко двоспальне; м'який куток; визнати за кожною зі сторін право власності на ? частину вказаної квартири; поділити їх спільно набуте майно, виділивши йому холодильник Samsung RL - 48 RECVB, телевізор Samsung LE 32Н87. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених в письмових запереченнях (т.1 а.с.53-56). Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, а також звукозапис показань свідків, суд вважає, що позов заявлений необгрунтовано та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з п.1 розділу VІІ Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коди вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. З наведеного вбачається, що встановлення фактів проживання однією сім'єю у період до 1 січня 2004 року законодавством не передбачено, а отже не підлягає задоволенню позовна заява в частині встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім»єю без шлюбу з лютого 1997 р. по 01.01.2004 р. Вирішуючи позовні вимоги в іншій частині, суд виходив з наступного. Відповідно до вимог статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Ст.57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Ч.2 ст.59 ЦК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В обґрунтування позову [PERSON] послався на показання свідків та письмові докази, що наявні в матеріалах справи. Допитані в суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що з 1997 р. [PERSON] та [PERSON] мешкали разом, вони сприймали сторін, як родину. Свідчення свідків та фото з сімейного архіву не свідчать беззаперечно про проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім»єю. Позивач постійно зареєстрований за адресою: [ADDRESS], приймав участь у приватизації цієї квартири, 1/3 її частини успадкував від батька [PERSON], тобто є її співвласником. З 16.09.2006 р. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], а з 1994 р. до цієї дати була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. В наведеного вбачається, що сторони були зареєстровані та проживали за різними адресами. Як зазначала в судовому засіданні [PERSON], систематичне відвідування [PERSON] її квартири обумовлене наявністю у них спільної дитини - [PERSON], яка народилась [INFO]., з якою позивач часто спілкувався. Інколи вона довіряла йому ключі від квартири, він погоджувався виконувати деякі її доручення по господарству, які вона сприймала як бажання допомогти їй та доньці. Вказані твердження [PERSON] є логічними, послідовними та не спростовані в процесі судового розгляду. Позивач зазначив, що ним та відповідачем за спільні кошти в сумі 32000 доларів США була придбана спірна квартира [ADDRESS]. Стверджував, що частину грошових коштів у розмірі 10000 доларів США він позичив у своїх батьків, а грошові кошти в розмірі 6000 доларів США йому надав, як позику, [PERSON] Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з наданої копії розписки (т.1 а.с.136), виданої [PERSON] 15.09.2006 р., строк повернення боргу був визначений сторонами - протягом року, а згідно розписки від 15.06.2006 р. (т.1 а.с.137), [PERSON] зобов»язався повернути батьку [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 доларів США протягом трьох років. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено поняття належності та допустимості доказів. Доказів того, що [PERSON] чи [PERSON] звертались з відповідними вимогами до позичальника про повернення суми боргу, в процесі розгляду справи суду не надано, а тому відсутні підстави вважати, що сума боргу не була повернута. Вказані розписки в разі доведеності їх дійсності, є лише підставою для стягнення переданих грошових коштів. Крім того, з цих розписок вбачається, що [PERSON] отримав грошові кошти, проте не зазначено, для яких цілей. Разом з тим, доводи відповідача та надані нею докази в обґрунтування заперечень проти позову, приймаються судом при винесенні даного рішення. Так, судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва на нерухоме майно від 26.06.2006 р. в порядку безоплатної приватизації належала квартира [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу від 16.06.2006 р. був посвідчений нотаріально, покупцем вказано одну особу - [PERSON] Відповідно до п.2.1 даного договору, відповідач розраховувалась за квартиру частками. У день укладання договору продавцю було передано 50 500 грн., а 13.09.2006 р. відповідачем було передано продавцю ще 111 100 грн., тобто було здійснено повний розрахунок за придбану квартиру. Таким чином, квартира [ADDRESS], була продана за 90 900 грн., а квартира [ADDRESS] придбана за 161 600 грн. Згідно ч.2 ст.3 СК України, сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. П.5 ч.1 ст.256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу. Під час судового розгляду позивачем не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування позову, доводи відповідача не спростовані, внаслідок чого судом не встановлено перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах, ведення спільного господарства та сімейного бюджету, тобто проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. [PERSON] заявила клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Згідно ст.257 ЦК України, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється у три роки. Клопотання задоволенню не підлягає, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач дізнався про порушення його права до його звернення до суду з даним позовом. Ч.6 ст.154 ЦПК України передбачено, що якщо у задоволенні позову було відмовлено, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, які було застосовані ухвалою суду від 18.09.2013 р. У порядку ст.88 ЦПК України, судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed