Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

15 квітня 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися у суд з позовом. Під час судового розгляду 23 травня 2019 року позивачі змінили підстави позову та збільшили розмір позовних вимог. В обгрунтування своїх вимог зазначають, що [INFO] померла [PERSON] , яка є тіткою позивачам та третій особі [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з двокімнатної квартири [ADDRESS] , що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.07.1999 року державною адміністрацією Московського району м. Києва. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємців першої черги не було. Позивачі та третя особа [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк подали до Другої київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, як племінники в порядку представлення, замість своїх померлих батьків - [PERSON] та [PERSON] , які померли до відкриття спадщини, тобто у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1266 ЦК України. 08.12.2007 року до цієї ж нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся рідний брат померлої - [PERSON] , як спадкоємець другої черги. Також зазначають, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року позов [PERSON] задоволено. Постановлено встановити факт родинних відносин з [PERSON] . Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2012 року частково скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року. Постановлено усунути [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від спадкування. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2012 року скасовані рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2012 року, а справа в частині усунення від права на спадкування направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2013 року постановлено усунути [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Проте, 15 квітня 2014 року Апеляційний суд м. Києва скасував зазначене рішення та у зв"язку зі смертю [INFO] позивача [PERSON] закрив провадження в цій справі, оскільки під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що станом на 1 квітня 2014 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, інформація у спадковому реєстрі відсутня. За таких підстав, у позивачів та третьої особи [PERSON] , як спадкоємців другої черги за правом представлення, з"явилися законні підстави звернутися до державної нотаріальної контори із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , а саме на квартиру [ADDRESS] Звернувшись до Другої київської державної нотаріальної контори, позивачам стало відомо, що державний нотаріус видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне майно на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2012 року. Позивачі вважають, що свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було отримано [PERSON] , є недійсним, оскільки [PERSON] мав право на успадкування лише 1/3 частини спірної квартири, а 2/3 частини спірної квартири мають належати позивачам. Таким чином, позивачі просять: - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім"я [PERSON] Другою київською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , - визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, - визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 26 грудня 2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Лабутіновою Ю.Ю., - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 09 червня 2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В., - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 21940191 від 09 червня 2015 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , - визнати недійсним іпотечний договір від 09 червня 2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В., - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 21940426 від 09 червня 2015 року про реєстрацію іпотечного договору від 09 червня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В., - скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень № 21940322 від 09 червня 2015 року, яким встановлена заборона на нерухоме майно на користь обтяжувача [PERSON] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 24 т.1) Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року постановлено витребувати з Другої київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи щоо майна [PERSON] , померлої [INFO] . (а.с. 25 т. 1) Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року постановлено витребувати у приватного нотаріуса КМНО Горбунової Л.В. копії документів, на підставі яких був посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 232 т.1) Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року, виправленою ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року, з метою забезпечення позову постановлено накласти арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору купвлі-продажу квартири від 09 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В. (а.с. 235 т.1, 53 т.2, 89 т. 3) 22 червня 2018 року представник відповідача [PERSON] подав відзив на позовну заяву. (а.с. 212 т.2) Просить відмовити в задоволенні позову у зв"язку зі сплином строку позовної давності, оскільки позивачі могли допустити можливість оформлення [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після усунення їх від спадкування за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.03.2012 р. Однак позивачі у вказаний період до державного нотаріуса не зверталися з метою отримання інформації про стан своїх майнових прав, в судовому порядку оскарження також не відбувалося. Поважність причин пропуску позивачами строку позовної давності у позові не обгрунтовувалась. Таким чином, строк позовної давності для звернення до суду почався 27 березня 2012 року ( з моменту видачі свідоцтва про право на спадщину за законом) і сплинув 27 березня 2015 року. Також зазначає, що [PERSON] правомірно набув право власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.2015 р., укладеного з [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В., та здійснив реєстрацію права власності на квартиру у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Як наслідок, відсутні підстави для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру за [PERSON] Обгрунтування підстав для визнання недійсним іпотечного договору від 09.06.2015 р. позовна заява не містить, а тому такі вимоги теж не підлягають задоволенню. У запереченнях на заяву про часткову зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог, поданих 05 серпня 2019 року, представник відповідача [PERSON] також просить відмовити в задоволенні позову. (а.с. 169 т. 3) В судовому засіданні позивачі та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти їх задоволення, зазначивши про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 09.06.2015 р. за жодним з критеріїв, визначених в ст. 203 ЦК України, оскільки сторони договору на момент укладення договору володіли необхідним обсягом дієздатності, їх волевиявлення було вільним та відповідало їх внутрішній волі, що було перевірено нотаріусом під час укладення договору. Правочин був вчинений у письмовій формі та нотаріально посвідчений. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки власник скористався власним правом на розпорядження своїм майном і продав його третій особі, яка на даний момент використовує зазначене майно. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні також не визнав позовні вимоги та заперечував проти задоволення позову. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні просив заовольнити позов. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть. (а.с. 35 т.1) Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з двокімнатної квартири [ADDRESS] , що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.07.1999 року державною адміністрацією Московського району м. Києва. (а.с. 140 т.1) 08 грудня 2007 року [PERSON] звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , як спадкоємець другої черги. До цієї ж нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк подали заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON] відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як племінники в порядку представлення, замість своїх померлих батьків - [PERSON] та [PERSON] , які померли до відкриття спадщини, тобто у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1266 ЦК України. (а.с. 30 т.1) Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року частково задоволено позов [PERSON] Постановлено встановити факт родинних стосунків між [PERSON] та [PERSON] , а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є рідною сестрою [PERSON] , [INFO] . (а.с. 98 т.1) Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2012 року скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року в частині відмови в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про усунення від права на спадкування. Постановлено позов [PERSON] задовольнити. Усунути [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 104 т.1) 27 березня 2012 року нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Погорілою Л.С. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій [PERSON] (а.с. 114 т. 1) 10 квітня 2012 року КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна" здійснило державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.03.2012 р. 26 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Лабутіною Ю.Ю. (а.с. 226 т.2) 19 жовтня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Чайко С.В. було здійснено реєстрацію права власності на вказану квартиру за [PERSON] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2013 року задоволено позов [PERSON] Постановлено усунути [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . (а.с. 14 т.1) [INFO] [PERSON] помер. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2013 року. Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про усунення від права на спадкування закрито. (а.с. 21 т.1) 09 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В. (а.с. 229 т.2) 09 червня 2015 року приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В. було зареєстровано право власності на вказану квартиру за [PERSON] . Статтею 1223 ЦК україни визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно положень ст. 1258 ЦК України спадкування відбувається в порядку чеговості. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця. Нормою ч. 3 ст. 1266 ЦК України встановлено, що племінники спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщни за правом представлення. Судом встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складала. На час відкриття спадщини після померлої [PERSON] . відсутні спадкоємці, які належать до першої черги. Звертаючись у суд, позивачі просять визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім"я [PERSON] Другою київською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а також визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожною на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Позивачі вважають, що [PERSON] мав право на успадкування лише 1/3 частини спірної квартири, а 2/3 частини спірної квартири мають належати їм. Частиною 1 ст. 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до ч. 1 , 2 ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 27 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. З матеріалів справи вбачається, що Друга київська державна нотаріальна контора 27 березня 2012 року видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на всю квартиру [ADDRESS] Суд погоджується з доводами позивачів, що внаслідок скасування ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2013 року про усунення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] має право на успадкування лише 1/3 частини вищевказаної квартири, а тому позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання недійним свідоцтва про право на спадщину за законом підлягають задоволенню в його 2/3 частинах. Разом з тим, заперечуючи проти задоволення позову, відповідач [PERSON] посилається на пропуск позивачами строку позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із частинами 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З матеріалів справи вбачається, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом було видано на ім"я [PERSON] Другою київською державною нотаріальною конторою 27 березня 2012 року. З даним позовом, що у подальшому був уточнений, позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися 15 квітня 2017 року. З клопотанням про поновлення строку позовної давності, пропущеного з поважних причин, позивачі до суду не зверталися. Зважаючи на те, що строк позовної давності для звернення до суду почався 27 березня 2012 року (з моменту видачі свідоцтва про право на спадщину на законом) і сплинув 27 березня 2015 року, суд вважає, що необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Вимоги про визнання за кожним з позивачів права власності на 1/3 частину вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом є похідними, а тому також не підлягають задоволенню. Підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири від 26 грудня 2012 року, договору купівлі-продажу квартири від 09 червня 2015 року, та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 21940191 від 09 червня 2015 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] суд також не вбачає, оскільки [PERSON] правомірно набув право власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.2015 р., укладеного з [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В. та здійснив реєстрацію права власності на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п"ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієдатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Суд вважає, що [PERSON] правомірно набув право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Лабутіною Ю.Ю., укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який на той час був єдиним її власником на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 березня 2012 року. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року, яке набрало законної сили, достовірно встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та померлою [PERSON] , а саме, що він є рідним братом [PERSON] . Суд погоджується з доводами відповідача про те, що відсутні законодавчо визначені підстави для визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири від 09.06.2015 р., визначених в ст. 203 ЦК України. Сторони договору - [PERSON] та [PERSON] на момент укладення договору володіли неохідним обсягом дієздатності, тобто усвідомлювали значення своїх дій та могли керувати ними, цивільна дієздатність сторін обмежена не була, недієздатними вказані особи не визнавалися. Волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їх внутрішній волі, що було перевірено нотаріусом під час укладення договору. Правочин був чинений у формі, передбаченій законодавчо, тобто договір був укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки власник скористався власним правом на розпорядження своїм майном і продав його третій особі, яка на даний момент використовує зазначене майно. Обгрунтування підстав для визнання недійсним іпотечного договору від 09.06.2015 р. позовна заява не містить, а тому такі вимоги теж не підлягають задоволенню. За таких підстав, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed