Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

У лютому 2014року позивачка звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем 13.01.1993року ними був куплений житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] вартістю 75 125грн. 13.11.2006року ними був куплений житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] вартістю 30 728грн. Вона зареєстрована в будинку по [ADDRESS], проте відповідач чинить їй перешкоди у праві користування та проживання у ньому, у зв"язку з чим вона на даний час проживає у знайомих в с.Коритище Миронівського району. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок по [ADDRESS] вартістю 30 728грн., а відповідачеві залишити у користування житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] вартістю 75 125грн. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові, просить їх задовольнити. Пояснила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1983року по травень 2007року, у травні 2007року шлюб між ними розірваний, але вони ще продовжували жити разом кілька років. У 2006році відповідач купив житловий будинок за їх спільні кошти. Після припинення шлюбних відносин вона перейшла жити до другого чоловіка, а тому питання про поділ майна не ставила, відповідач залишився жити у будинку по [ADDRESS]. На даний час вона не має місця проживання, відповідач не допускає її до будинку, в якому вона зареєстрована, а тому просить визнати за нею право власності на житловий будинок по [ADDRESS]. Відповідач позов не визнав і пояснив, що житловий будинок по [ADDRESS] він купив за власні кошти в період шлюбу, але в той період вони разом не жили. Не заперечує того факту, що він не дозволяє позивачці вселитись у вказаний будинок. Представник відповідача також позов не визнав та просить у задоволенні позову відмовити за пропуском строку позовної давності. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню . Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 1983року, 17 травня 2007року шлюб розірвали через органи РАЦСу, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу(а.с.13) Питання поділу спільного майна при розірванні шлюбу сторонами не порушувалось. За час спільного проживання 30.11.2006 року сторонами відповідно до договору купівлі-продажу придбано наступне майно: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані по [ADDRESS] (а.с.4), та 13.01.1993року житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.8) Обидва будинки зареєстровані в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації на відповідача [PERSON], що підтверджується копіями технічних паспортів (а.с5-7,9-11) Відповідно до ст.22 КпШС УРСР,що діяла на час придбання подружжям будинку по [ADDRESS], та ст.60 СК України, чинного на даний час, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 28 КпШС УРСР та ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до роз"яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п.22,24 Постанови №11 від 21 грудня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди-виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Сторони досягли згоди щодо вартості обох будинків та оцінили їх відповідно вартістю 75 125грн. та 30 728грн. Позивачка просить визнати за нею право власності на житловий будинок по [ADDRESS] вартістю 30 728грн., а також просить не стягувати з відповідача на її користь різницю у вартостях будинків, а житловий будинок по [ADDRESS] залишити у власності відповідача. Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що він придбав будинок по [ADDRESS] за власні кошти, оскільки ним та його представником належними та допустимими доказами не було доведено факт окремого проживання його з позивачкою у листопаді 2006року. Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно довідки №02-33/863 від 25.12.2013року, виданої Потіцькою сільською радою Миронівського району позивачка [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], разом з нею зареєстрований син [PERSON] [INFO](а.с.14). Відповідач підтвердив, що він сам наполіг на тому, щоб позивачка виписалась з будинку, де вони разом жили в будинок по [ADDRESS], оскільки він оформляв будинок по [ADDRESS] в заставу у 2007році і позивачка, як його дружина, давала згоду на передачу будинку в заставу. Вказане підтверджує, що сторони жили однією сім"єю на час придбання спірного майна. Посилання представника відповідача на те, що позивачка пропустила строк позовної давності, суд вважає необгрунтованим,оскільки позивачем строк позовної давності не пропущений . Відповідно до ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. У зв"язку з цим позовна давність не розпочнеться, якщо після розірвання шлюбу права того, хто залишив свою частку у спільному майні за попереднім місцем проживання, не вимагаючи його поділу, не будуть порушені колишньою дружиною або колишнім чоловіком. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачкою при подачі позовної заяви до суду підлягають стягненню з відповідача . На підставі ст.372 ЦК України, ст.ст.70,72 СК України, ст.22,27 КпШС УРСР,

Outcome: approved