Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , зареєстрований 08.05.2018 року Московським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 454; стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000 грн., щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання на утримання дружини у розмірі 1921 грн., щомісячно, до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. На обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 08.05.2018 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини між сторонами почалися постійні конфлікти та суперечки, через що спільне життя стало неможливим. Кожний із них має різні погляди на сімейне життя та введення спільного господарство, у зв`язку з цим шлюбні стосунки були фактично припинені з серпня 2019 року та сторони почали проживати окремо. Дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Майнових спорів не мають, спору щодо місця проживання дитини немає. Щодо стягнення аліментів позивач зазначає, що відповідач є молодим чоловіком, вад здоров`я, які обмежували можливості працювати, немає, підтвердження офіційного працевлаштування у позивача відсутній. Відповідач не перебуває у скрутному становищі, натомість він проживає окремо від батьків, що свідчить про те, що він самостійно забезпечує себе всіма необхідними засобами до існування. Позивач зазначає, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Єдиним джерелом існування є отримання матеріальної допомоги на дитину у розмірі 860 грн. в місяць. Дані обставини позбавляють позивача можливості виходу на роботу та перешкоджають їй самостійно забезпечувати себе та дитину. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.09.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.12.2019 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, зазначивши, що працює водієм на приватного підприємця, офіційного підтвердження працевлаштування та доходу не має, проте має неофіційний доход щомісячний дохід - в межах 8000 - 12 000 грн., виходячи з розміру якого в змозі сплачувати аліменти на дитину в розмірі 3 000 грн. на місяць. З моменту припинення шлюбних відносин у серпні 2019 року матеріальної допомоги позивачці не надавав, бо вона перешкоджає йому бачитися із сином. Надавати матеріальну допомогу дружині взагалі не бажає, бо вона співмешкає з іншим чоловіком. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 08.05.2018 року Московським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 454 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 05.09.2018 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області (актовий запис № 1318). Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки з серпня 2019 року, проживають окремо один від одного, не ведуть спільне господарство, в них відсутній сімейний бюджет. Підставою для припинення сімейних стосунків та спільного проживання стали систематичні сварки між подружжям, які тривали в присутності малолітньої дитини, з приводу ревнощів з боку відповідача, образи позивачки на грубості та зловживання спиртними напоями відповідача. В процесі судового розгляду встановлено, що на теперішній час між сторонами відсутнє взаєморозуміння, почуття любові, поваги один до одного, позивачка співмешкає з іншим чоловіком та на примирення з відповідачем не згодна. Поновлювати шлюбно-сімейні відносини сторони обопільно не бажають. Майнового спору не мають. Відповідно зі ст.112 Сімейного Кодексу України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням положень ст. 113 Сімейного кодексу України, відповідно до яких особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення за відповідачем її прізвища " [PERSON] " згідно її клопотання. З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що сторони дійшли до остаточного висновку про припинення сімейних відносин, на примирення не згодні, суд вважає необхідним шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати, так як подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї за неможливе. Крім того, судом встановлено, що відповідач відповідач з сім`єю не проживає, допомогу на утримання дитини не надає, дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою з серпня 2019 року. Позивачка зазначає, що відповідач не бажає добровільно надавати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, хоча має до того матеріальну можливість, так як є працездатною особою. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усі діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення із відповідача аліментів на утримання його дитини. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожитковогомінімуму для дитинивідповідноговіку (ст. 182 СК України). Суд визначає розмір аліментів на неповнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Згідно ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших осіб. При цьому розмір аліментів на одну дитину, в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017 року, який набув чинності 08.07.2017 року, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовим розглядом встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатною, здоровою особою, працює водієм на приватного підприємця, офіційного підтвердження працевлаштування та доходу не має, проте має неофіційний доход щомісячний дохід - в межах 8000 -12 000 грн., виходячи з розміру якого взмозі сплачувати аліменти на дитину в розмірі 3 000 грн. на місяць. З моменту припинення шлюбних відносин у серпні 2019 року матеріальної допомоги позивачці не надавав, бо вона перешкоджає йому бачитися із сином. Надавати матеріальну допомогу дружині взагалі не бажає, бо вона спів мешкає з іншим чоловіком. Крім того в процесі судового розгляду з`ясовано, що інші неповнолітні діти та непрацездатні члени сім`ї на утриманні у відповідача відсутні. З огляду на наведене, виходячи із зазначених у статті 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000,00 грн., починаючи з дня пред`явлення позову, 27.09.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно положень ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, положеннями ч. 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитини, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, джерелом її матеріального доходу є виключно державна допомога при народженні дитини у розмірі 860 грн. щомісяця, що підтверджується довідкою № 907 УПСЗНА у Немишлянському районі м. Харкова від 26.09.2019 року. На підставі наведеного, суд задовольняє частково позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на її утримання у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною, [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Крім того, у відповідність до положень ч.1 п.1) ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу слід повністю покласти на відповідача. У зв`язку з тим, що при поданні позовної заяви про стягнення аліментів позивач був звільнений від сплати судового збору, позовні вимоги в цій частині задоволені частково, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 768,40 грн. за подання позовної заяви про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та дружину. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного. На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу на суму 1800 грн. позивачем надано договір про надання правової допомоги від 23.09.2019 року, укладений з адвокатом Троцко Б.О., яка безпосередньої участі у судовому розгляді не приймала, квитанцію (чек) № б/н від 24.09.2019 року на суму 1800 грн., протокол узгодження вартості робіт від 23.09.2019 року, акт надання послуг від 24.09.2019 року, з якого вбачається, що адвокатом Троцко Б.О. виконано напрупні дії: дослідження документів по справі, здійснення їх правового аналізу (1 год. - 600 грн.), надання розгорнутої консультації (1 год. - 600 грн.), складання позовної заяви (1 год. - 600 грн.). Виходячи з наданих суду даних про отримання позивачем професійної правничої допомоги з боку адвоката Троцко Б.О., за які за погодженням сторін договору внесені в момент підписання договору в розмірі 1800 грн., а тому ці витрати позивача є беззаперечно доведеними, суд відносить вказані витрати до витрат щодо підготовки справи до розгляду, збору доказів, складання позовної заяви. Пропорційно розміру задоволених позовних вимог на відповідача суд покладає обгрунтовано доведені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1463,04 грн. При цьому суд виходить з наступного розрахунку : ціна позову, яка заявлена у позові 29 526 грн. ((3000+1921) х 6 = 29 526 грн., при цьому вимоги задоволенні на суму 24 000 грн., тобто на суму 81,28 %, 81,28 % х 1800 грн. : 100 % = 1463,04 грн.)).

Outcome: partial