Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Полтавської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третя особа: Третя Полтавська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 2/3 частини квартири в порядку спадкування, в якій просив суд визнати право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] загальною площею 48.4 кв.м., житловою площею 29.2 кв.м. в порядку спадкування після смерті сина [PERSON] та дружини [PERSON]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача Полтавської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, проте надав суду заяву з проханням провести розгляд справи у його відсутність. Третя особа по справі Третя Полтавська державна нотаріальна контора у судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про день і час слухання справи. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що у відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України справу потрібно вирішувати на підставі наявних у ній даних і доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.12.2006 року була приватизована двохкімнатна квартира [ADDRESS]. У свідоцтві про право власності на житло, виданому 04.12.2006 року Управління ЖКГ виконавчого комітету Полтавської міськради, вказується, що [PERSON] належить 1/3 частина квартири, [PERSON] належить 1/3 частина і [PERSON] 1/3 частина. Син [PERSON] - [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 30.04.1975 р.) помер [INFO] року (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 03.06.2014 року). Після смерті [PERSON] [PERSON] з дружиною шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою КП ЖЕО №2 від 04.09.2914 року, прийняли спадщину у вигляді 1/3 частини вказаної квартири, але свідоцтво про право на спадщину не отримували. Інших спадкоємців після смерті сина не було, так як він був не одружений та дітей не мав. [INFO] року померла дружина [PERSON] - [PERSON] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 21.04.2014 року). Після смерті дружини [PERSON] прийняв спадщину. Також за його заявою була відкрита спадкова справа в Третій Полтавській державній нотаріальній конторі 09.08.2014 року та була надана постанова від 04.09.2014 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині відсутності реєстрації правовстановлюючого документу. Позивач втратив оригінал свідоцтва про право власності на житло від 04.12.2006 року. [PERSON] виданий дублікат свідоцтва про право власності на житло від 25.06.2014 року. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст.1216, 1261 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст.ст. 1222, 1223, 1261 ЦК України спадкоємці визначаються за законом і за заповітом, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом в першу чергу мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. За приписами ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною четвертою статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. У силу статей 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Згідно ст. 12 Закону ,- власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком), кімнатою (кімнатами) у гуртожитку на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України. Пленум Верховного Суду України в частині п'ятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнанння за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Статтею 392 ЦК України передбачено право пред'явлення позову про визнання права власності на майно, у разі, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Встановивши дані обставини, враховуючи, що позивач є спадкоємцем [PERSON] та [PERSON], у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [INFO] року сина та після смерті [INFO] року дружини, але отримати свідоцтво про право на спадщину не має можливості, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на відповідну частку за померлим, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту. Тому суд, обираючи спосіб захисту порушеного права, вважає за необхідне визнати за [PERSON] визнати право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] загальною площею 48.4 кв.м., житловою площею 29.2 кв.м. в порядку спадкування після смерті сина [PERSON] та дружини [PERSON].

Outcome: approved