Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який у подальшому було уточнено, та згідно останньої редакції від 14 11 2014 року, вказав, що [INFO] померла його матір [PERSON], та [INFO] помер його батько - [PERSON]. 3а час свого подружнього життя, у батьків окрім нього народився брат ( відповідач по справі [PERSON]), який також є спадкоємцем на майно померлих батьків. Після смерті батьків залишилось спадкове майно, а саме два домоволодіння, що розташовані за адресами: [ADDRESS]. За свого життя батьки коли жили разом були зареєстровані та жили у домоволодінні за адресою: [ADDRESS], разом з ними жив його син - [PERSON] та він. Після смерті матері вони з батьком переїхали жити до домоволодіння за адресою: [ADDRESS], яке було оформлено на батьків. У останній рік життя батька між ним та братом ( [PERSON]) стався конфлікт, і з батьком почав жити відповідач, який чинив перешкоди їхньому з батьком спілкуванню, пізніше стало відомо що батько оформив заповіт, за яким все майно заповідав лише відповідачу. При ознайомленні з заповітом він виявив, що підпис батька на тексті заповіту суттєво відрізняється від його справжнього підпису, який міститься, у інших документах. Листом від 01.07.2013 р. нотаріус визнала його право на спадщину, однак лише у вигляді обов'язкової частки на спадщину після смерті батька, а той факт, що на момент смерті матері він також є спадкоємцем після її смерті, так як мешкав разом з нею та батьком на момент її смерті нотаріусом до уваги прийнято не було. Зважаючи на викладене він разом із батьком є спадкоємцями майна після смерті матері і йому має бути виділена 1/2 частка майна, що за життя належала матері, тобто загалом 1/4 частка від двох зазначених домоволодінь у порядку спадкування після смерті матері. Крім того, після смерті батька у порядку ст. 1241 ЦК України за ним має бути визнано право на спадщину у розмірі 1/2 частки спадщини яка б належала йому у разі спадкування за законом. Це складає 1/2 частка від 1/2 частини спадкового майна, що залишилась після смерті батька. Загалом це складає 1/8 частку від двох домоволодінь у порядку спадкування після смерті батька. Отже, після смерті батьків має право на 3/8 частини від двох домоволодінь. Враховуючи що він належить до кола спадкоємців за законом та як особа, що має право на обов'язкову частку у спадщині, у встановлений строк він прийняв спадщину подавши заяву до нотаріуса про прийняття частини спадщини після смерті батька. Частку спадщини після смерті матері він прийняв фактично, бо на момент її смерті мешкав разом з нею та батьком. Дії нотаріуса Шостої криворізької нотаріальної контори м. Кривого Рогу Донченко В. Л. вважає незаконними оскільки з початку нотаріусом Шостої криворізької нотаріальної контори м. Кривого Рогу 23 квітня 2013 року оголошено йому, що він не має права згідно Законів України на спадщину після смерті батька [PERSON], ні за Законом, ні за Заповітом, так само як і на обов'язкову частку по ст. 1241 ЦК України, а потім нотаріус ставить йому умову - за умови встановлення нотаріусом дійсності вищезазначеного заповіту, він має право на спадкування обов 'язкової частки у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України». Крім того, спадкова справа нотаріусом була відкрита без оригіналу або дублікату Заповіту [PERSON], що є також порушенням. Заповіт [PERSON] через 6 місяців після дати смерті не був оприлюднений, нотаріальна дія була не виконана. Спадкоємцям свідоцтво про вступ у спадщину по Заповіту не видавалося, копії Заповіту завіреного нотаріусом, теж не видавалося, протоколи оприлюднення Заповіту не заповнювалися, в державні реєстри дані оприлюднення Заповіту не заносилися. Нотаріус не беручи до уваги, той факт, що він прийняв спадщину після смерті матері у вигляді 1/4 частки майна, відсторонила його від права спадкування після смерті матері, все майно що належало батькам порівну (як подружжю) передала батькові та після його смерті мала намір оформити спадщину тільки на користь відповідача. Просить визнати недійсним оскаржуваний заповіт [PERSON] Встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері - [PERSON] Визнати незаконними дії нотаріуса Шостої Криворізької державної нотаріальної контори у частині відсторонення його від спадкування. Визнати за ним право спадкування після смерті батьків: матері - [PERSON], батька - [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, вказавши, що [INFO] помер його батько - [PERSON], який при житті мешкав за адресою: [ADDRESS]. При житті, 24 червня 2008 року батько склав заповіт, за яким на випадок своєї смерті усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого не складалося б, а також усі майнові та немайнові права та обов'язки, які належали йому на день смерті, заповідав йому. Заповіт був посвідчений нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за номером 2744. На час складення заповіту батькові було відомо, що, окрім нього, є також інший його син - [PERSON]. Але, в зв'язку з поведінкою [PERSON] та неприязними стосунками, які склалися між батьком та [PERSON] ще задовго до складення заповіту, спадкодавець за власною волею вважав за необхідне усунути [PERSON] від спадкування. Після смерті батька 24 жовтня 2012 року він звернувся до 6-ої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадкового майна за заповітом, яке залишилося після смерті батька. Однак, свідоцтва про право власності на спадкове майно він не отримав, оскільки до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом також звернувся відповідач по справі [PERSON] Державний нотаріус Донченко В.Л. дійшов до висновку, що [PERSON] права на спадщину не має, в зв'язку з тим, що [PERSON] усе своє майно заповідав йому, в наслідок чого він є єдиним законним спадкоємцем. Вважає, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити оскільки [PERSON] у своєму позові об'єднав в один позов різнорідні вимоги, та посилається на норми матеріального права, які не підлягають застосуванню до цих правовідносин. Вважає, що після смерті матері - [PERSON] єдиним власником усього майна, яке подружжя придбало за час шлюбу, став батько [PERSON] за набувальною давністю, так як добросовісно володів усім майном та продовжував відкрито, безперервно ним володіти. [PERSON] було відомо, що матір [PERSON] померла [INFO]. Строк позовної давності про право на спадкування та встановлення факту прийняття спадщини сплив 13 січня 2005 року. Твердження [PERSON] про те, що разом зі спадкодавцем деякий час він з онуком спадкодавця мешкали є безпідставним, оскільки місце фактичного проживання осіб,встановлюється державною реєстрацією, з копії паспорту [PERSON] вбачається, що він постійно зареєстрований в іншому місці, а онук померлого [PERSON] взагалі не є спадкоємцем першої черги, тому місце його реєстрації не має ніякого значення для вирішення цієї справи. [PERSON] повинен бути усунений від права на спадкування, оскільки є заповіт. На час складання заповіту [PERSON] не був членом сім'ї спадкодавця, не мешкає разом з ним однією сім'єю, був працездатною особою, та він не входив до числа осіб, на яких поширюється право на обов'язкову частку у спадковому майні. Більш того він ухилився від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця. Спадкодавець [PERSON], 1925 року народження, помер на 87 році життя. Тобто, він тривалий час відносився до осіб похилого віку. Крім того, при житті він тривалий час страждав на тяжкі хронічні захворювання. Внаслідок похилого віку та тяжких хронічних захворювань спадкодавець вже понад 10 років потребував сторонньої допомоги. Він був в значній мірі обмежений в пересуванні, внаслідок чого не міг самостійно придбати найнеобхідніші йому медикаменти, продукти харчування, предмети особистої гігієни, одяг та задовольняти інші свої життєві потреби. Останні п'ять років життя спадкодавець практично був прикутий до ліжка, внаслідок чого він потребував також побутового догляду. [PERSON] мав повну можливість надавати батькові матеріальну допомогу, допомогу по побутовому догляду та у спілкуванні. [PERSON] ухилявся від здійснення своїх обов'язків у відношенні до батька. Він тривалий час взагалі не надавав ніякої допомоги ні матеріальної, ні моральної, ні побутової. Просить усунути [PERSON] від права на спадкування частки майна, яка залишилася після смерті [PERSON] Визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарчими спорудами по [ADDRESS] та на житловий будинок з господарчими спорудами по [ADDRESS] , а також стягнути судові витрати. Представник [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. На запитання головуючого від клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи відмовився. В задоволенні позову [PERSON] просив відмовити у зв"язку з не доведеністю. [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги до [PERSON] підтримали, позов [PERSON] просили залишити без задоволення з підстав зазначених в обгрунтування свого позову. Представник Шостої Криворізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з"явився, про день слухання справи повідомлялися. Надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги як [PERSON] , так і [PERSON] задоволенню не підлягають , виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] ( [PERSON] - до зміни прізвища ) та [PERSON] є братами. Їх батьки - [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] ( л.с. 6 - копія свідоцтва про смерть ) та [INFO] помер [PERSON] ( л.с. 5 - копія свідоцтва про смерть ) . [PERSON] з 11 11 1969 року був зареєстрований за адресою : [ADDRESS] ( л.с. 8-9 - копія паспорту ). [PERSON] до 07 10 2010 року був зареєстрований за адресою : [ADDRESS] . Зареєстрований з 22 10 2010 року в [ADDRESS] ( л.с. 10 -11 - копія паспорту ). Відповідно до довідки ( л.с.18 ) [PERSON] мешкав по [ADDRESS] з 20 08 2002 року по 07 08 2010 року разом з батьком [PERSON] [PERSON] відповідно до договору купівлі продажу від 30 04 1996 року є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. та власником домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. 24 червня 2008 року [PERSON] склав заповіт, за яким на випадок своєї смерті усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого не складалося б, а також усі майнові та немайнові права та обов'язки, які належали йому на день смерті, заповідав [PERSON] Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрований в Спадковому реєстрі за номером 2744. 24 10 2012 року [PERSON] звернувся до Шостої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, з заявою про прийняття спадщини за законом 05 12 2012 року звернувся до нотаріальної контори [PERSON] Завідувач Шостої Криворізької державної нотаріальної контори неодноразово зверталася письмово до [PERSON] з проханням з"явитися до контори з питання оформлення спадщини ( листи від 14 12 2012 року, 12 02 2013 року). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] знала з 1967 року, часто спілкувалася з ним, жила по - сусідству. Останні приблизно 2 роки він пересувався у інвалідній колясці за допомоги сина [PERSON] та його сім"ї - дружини та сина, які і доглядали за померлим [PERSON] З ліжка він без сторонньої допомоги не вставав. Вона знає , що у нього є старший син - [PERSON], однак він рідко приїздив до батька , за 1,6 роки бачила 1- 2 рази, допомоги батькові він не надавав. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом [PERSON] [PERSON] останні роки життя пересувався в інвалідній колясці, проживав разом з [PERSON] , обслуговувати сам себе не міг. Доглядали його сім"я [PERSON] [PERSON] , за словами померлого [PERSON], допомоги йому не надавав, не доглядав, не спілкувався. За 13 років він бачив [PERSON] лише 2-3 рази. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що проживає по- сусідству з [PERSON] Добре знав і був у добрих стосунках з померлим [PERSON] [PERSON] пересувався за допомогою сторонніх осіб, пересувався у інвалідній колясці . З ним проживали його син [PERSON] з дружиною і сином. Вони і доглядали його. Спершу він не знав, що у померлого є ще один син, а після сварок, та погроз які власшутвав [PERSON] - дізнався. [PERSON] допомоги батькові не надавав, не доглядав. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що з 2002 року він мешкає у будинку по [ADDRESS]. Батько помер у віці 86 років. Батько проживав з його сім"єю. У батька був переломаний тазобедрений суглоб , пересуватися він не міг, навіть вставати з ліжка без сторонньої допомоги не міг. Йому допомагали він , його дружина та син. Батько отримував пенсію у розмірі 1300 грв. , однак її не вистачало і вони йому допомагали , несли додаткові витрати. [PERSON] допомоги не надавав батькові, не спілкувався. За життя батько склав на його користь заповіт. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відносно позовних вимог [PERSON] суд зазначає наступне. [PERSON] просить визнати заповіт складений його батьком на ім"я [PERSON] не дійсним, обгрунтувавши це тим, що у нього виникли сумніви , що заповіт підписував батько. Спершу [PERSON] просив витребувати деякі документи та призначити почеркознавчу експертизу , однак в послідуючому його представник в судовому засіданні відмовився від клопотання про проведення такої експертизи. Відповідно до ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до змісту ст. ст. 1233, 1247 ч.ч.1,2, ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, який складається у письмовій формі, має бути особисто підписаний заповідачем. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. За вимогами ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Позивач, представник позивача в судовому засіданні не довели та не надали суду належних, допустимих доказів, що були порушені вимоги закону при складанні заповіту, що заповіт [PERSON] не підписував, від клопотання про проведення почеркознавчої експертизи відмовилися. З огляду на наведене суд не вбачає підстав для визнання заповіту не дійсним. Щодо позовних вимог про про встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері та визнання за ним права спадкування після смерті матері [PERSON] суд зазначає наступне . Відповідно до ст. 1268 ч 3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1268 ч 1 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ч 1 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як зазначив сам [PERSON] у позовній заяві мати та батько були зареєстровані та проживали за адресою : [ADDRESS]. За даною адресою на день смерті матері ( [INFO] ) він не був зареєстрований , та не надав доказів проживання за цією адресою. Реєстрація його сина за вищезазначеною адресою на день смерті [PERSON] ( л.с. 12-13 - копія паспорту ) не є доказом проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем. До нотаріальної контори після смерті матері з заявою про прийняття спадщини [PERSON] не звертався ( л.с. 21 - лист нотаріуса від 01 07 2013 року). А отже не прийняв спадщину після смерті матері. При наявності заповіту , відповідно до ст. 1241 ЦК України (Право на спадкування) [PERSON] після смерті батька [PERSON] має право на обов"язкову частку у спадщині. Дане право визначене законом і додаткового визначення рішенням суду не потребує. Крім того, Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 30.05.2008 р. за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз"яснив, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою провстановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Нотаріус постанов про відмову в оформленні права на спадщину не виносила, а тому звернення з таким позовом є завчасним. Відносно визнання дій нотаріуса незаконними суд зазначає наступне. Відповідно до п 18 Постанови Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 р. за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. Дії нотаріуса можуть бути оскаржені в рамках окремого позову. По зустрічній позовній заяві [PERSON] Відповідно до ч.1-5 ст.1224 ЦК України є два види усунення від права на спадкування, а саме: 1. Усунення, яке відбувається автоматично в силу закону та не потребує судового рішення про усунення від права на спадкування. Випадки цього виду усунення закон визначає у ч.1 та 2 ст.1224 ЦК України - за негативні дії щодо спадкодавця; у ч.3 ст.1224 ЦК України - за невиконання обов'язків щодо спадкодавця, в тому числі при підтвердженні певної обставини судом; у ч.4 ст.1224 ЦК України - через відміну певного правового статусу по відношенню до спадкодавця. 2. Усунення, яке відбувається в силу судового рішення про усунення від права на спадкування за законом (ч.5 ст.1224 ЦК України). При цьому постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 поняття "безпорадний стан" тлумачиться як стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (абзац другий пункту 6 постанови). В листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 Вищий спеціалізований суд з рогляду цивільних і кримінальних справ зазначив: «Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, ігноруючи при цьому статті 10, 60 ЦПК. відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.» Правовою підставою для застосування судом ч.5 ст.1224 ЦК України є сукупність таких обставин: 1. Спадкоємець за законом ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві. 2. Спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. 3. Спадкодавець потребував допомоги. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги саме від даного спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. У судовому засіданні позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що спадкодавець перебував у безпорадному стані ( надано епікриз за 2000 рік ( 14 річної давності ) про перебування [PERSON] на лікуванні в хірургічному віділі 10 днів з діагнозом аторосклероз сосудів нижніх кінцівок ) . Перебування особи у похилому віці саме по собі не є безпорадним станом, на думку суду визначення чи перебувала особа у безпорадному стані та чи потребує сторонної допомоги є компетенцією медичних установ. Померлий отримував пенсію, був на утриманні у сім"ї [PERSON] , які за ним доглядали. Суду не надано доказів, що померлий [PERSON] потребував ще і допомоги [PERSON], звертався до нього з таким проханням надати допомогу , а той мав можливість допомагати та свідомо ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги. Той факт що [PERSON] та померлий [PERSON] не спілкувалися не є підставою усунення від спадкування. Відповідно до п 23 Пленуму Верховного Суду України постанови від 30.05.2008 р. за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до Листа від 16 05 2013 р. № 24-753/0/4-13 Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено , що г лавою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" . Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові… Як встановлено в суді , та відповідно до наданої нотаріусом спадкової справи, постанови про відмову в оформлені права на спадщину та з яких причин , нотаріусом не видавалося через відсутність заповіту та неодноразове не з"явлення [PERSON] за викликами до нотаріуса. Звернення [PERSON] з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом до відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину суд вважає завчасним. У зв"язку з відмовою у задоволенні позовних вимог [PERSON], не підлягають стягненню на його користь з [PERSON] понесені судові витрати, витрати по проведенню оцінки майна, послуг БТІ. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed