Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Луньо Іллі Вікторовича (далі - відповідач), відповідно до якого просила суд зобов`язати відповідача визнати позивача кредитором ПАТ «ВіЕйБі Банк» та включити до другої черги Реєстру акцептованих вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» вимоги в загальному розмірі 1 015 887,93 грн., з яких: 36 660,00 грн. - заборгованість по заробітній платі згідно п. 4.2 Трудового договору, 2 444,00 грн. - заборгованість по заробітній платі за роботу у вихідні дні 25-26 січня 2014 року, 958 300,40 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку згідно ст. 117 КЗпП України станом на 10.03.2020 р., 18 483,53 грн. - інфляційні нарахування станом на 10.03.2020 р.; внести зміни до Реєстру акцептованих вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк», включивши до другої черги вимоги [PERSON] в загальному розмірі 1 015 887,93 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 03 листопада 2008 року [PERSON] працювала на посадах провідного спеціаліста, головного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи Управління адміністрування персоналу Департаменту управління персоналом у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк». 01 жовтня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено трудовий договір, згідно з умовами якого працівникові визначено розмір заробітної плати в сумі 12 220,00 грн. та передбачено нарахування і виплату 21.11.2014 року додаткової заробітної плати в сумі 36 660,00 грн. 20.11.2014 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію, 19.03.2015 року - розпочато процедуру ліквідації. У подальшому призначено ліквідатора. 26 червня 2015 року [PERSON] звільнено із займаної посади за власним бажанням, у зв`язку із доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України. При звільненні з позивачем не було проведено розрахунку відповідно до вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України, а саме, не виплачена додаткова заробітна плата у розмірі 36 660,00 грн. та оплата роботи у вихідні дні 25-26 січня 2014 року у розмірі 2 444,00 грн. У зв`язку з тим, що вимоги до уповноваженої особи фонду про виплату заробітної плати та оплати роботи у вихідні дні були залишені без задоволення, позивач була вимушена звертатись до суду за захистом свої прав. Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/34977/18 стягнуто на користь [PERSON] з банку грошові кошти додаткової заробітної плати в сумі - 36 660 грн., оплати за роботу у вихідні в сумі - 2444 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 26.06.2015 року по 09.10.2015 року в сумі - 75 328,90 грн. і компенсацію втрати частини заробітку (інфляційні нарахування) в сумі - 16 480,53 грн. Крім того, Дарницьким районним судом м. Києва у справі №753/10241/16-ц стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 10 жовтня 2015 року по 19 січня 2017 року включно у розмірі 331 873,55 грн. та компенсацію втрати частини доходів (інфляційні нарахування) у сумі 5 439,60 грн. Позивач зверталась до відповідача із заявою про включення її вимог до другої черги акцептованих вимог кредиторів банку, на що отримано відмову. За наслідками звернення позивача до суду про зобов`язання відповідача вчинити дії у задоволенні позову було відмовлено. Як зазначає позивач, оскільки до цього дня з нею не проведено розрахунок по заробітній платі в сумі 36 660,00 грн. та оплати за роботу у вихідні у розмірі 2 444,00 грн., то вона має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 27.06.2015 року по 10.03.2020 року, що становить 958 300,40 грн. (ст. 117 КЗпП України) та за цей же період компенсації втрати частини доходів (інфляційні нарахування), що становлять 18 483,53 грн. (ст. 34 Закону України «Про оплату праці»). За сукупність вказаних обставин, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом про зобов`язання уповноваженої особи визнати [PERSON] кредитором банку та включити її вимоги до другої черги реєстру у загальному розмірі 1 015 887,93 грн. Відзиву на позовну заяву не надходило. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явися, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Ч. 1 ст. 211 ЦПК України визначено, що розгляд справи відбувається в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Враховуючи, що відповідача було належним чином повідомлено про розгляд справи, останній не повідомив про причини своєї неявки, що унеможливлює визнати їх поважними, суддя дійшов до висновку про можливість розглянути дану справу за його відсутності. Ухвалою суду від 07.04.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 12.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи судом встановлено наступні обставини справи та надано їм відповідні правовідносини. Між позивачем та відповідачем було укладено трудовий договір, оформлений Наказом ВАТ «ВіЕйБі Банк» №440-п від 31 жовтня 2008 року, згідно якого [PERSON] з 03 листопада 2008 року прийнято на роботу на посаду провідного спеціаліста Відділу організаційно-кадрової роботи Управління адміністрування персоналу Департаменту управління персоналом з випробувальним строком 3 місяці, з робочим місцем у місті Києві та посадовим окладом згідно штатного розкладу. Наказом ПАТ «ВіЕйБі Банк» №1150-п від 04 листопада 2011 року [PERSON] було переведено на посаду провідного спеціаліста Управління адміністрування персоналу Департаменту управління персоналом з 07 листопада 2011 року. Наказом ПАТ «ВіЕйБі Банк» №1242-п від 01 грудня 2011 року [PERSON] переведено з 01 грудня 2011 року на посаду головного спеціаліста Управління адміністрування та оплати праці персоналу Департаменту персоналу та праці. Наказом ПАТ «ВіЕйБі Банк» №88-п від 04 березня 2013 року [PERSON] переведено на посаду начальника Управління адміністрування та оплати праці персоналу Департаменту персоналу та праці з 05 березня 2013 року. 01 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено новий трудовий договір, за яким були змінені умови оплати праці Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» №78-п від 26 червня 2015 року [PERSON] 26 червня 2015 року звільнено за власним бажанням, у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, ст.38 КЗпП України. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2017 року, стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь [PERSON] 36 660 грн. додаткової заробітної плати, 2 444 грн. оплати за роботу у вихідні дні, 75 328 грн. 90 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку, 16 480 грн. 53 коп. компенсації втрати частини заробітку (інфляційне нарахування), а разом 130 913 грн. 43 коп. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 січня 2017 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2017 року стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 10 жовтня 2015 року по 19 січня 2017 року включно у сумі 331 873 грн. 55 грн. та компенсацію втрати частини доходів (інфляційні нарахування) у сумі 5 439 грн. 60 коп., а разом 337 313 грн. 15 грн. Крім того, рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 березня 2016 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2016 року, відмовлено ПАТ «ВіЕйБі Банк» у задоволені позову до [PERSON] про визнання трудового договору від 01 жовтня 2014 року недійсним. Вказані обставини встановлено постановою Апеляційного суду м. Києва від 04.04.2018 року, якою рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 січня 2018 року, яким відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] про визнання трудового договору від 01 жовтня 2014 року фіктивним, залишено без змін (а.с. 37-39). У відповідності до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. На підставі Постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 року №733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 року №123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «ВіЕйБі Банк». Відповідно до постанови правління Національного банку України від 19 березня 2015 року за № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» строком на 1 рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року включно. 22 лютого 2016 року виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 213 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» на два роки - до 19 березня 2018 року включно. Крім того, строком на два роки були продовжені повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М. А. - до 19 березня 2018 року включно. 15 лютого 2018 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 474 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» строком на два роки з 20 березня 2018 року до 19 березня 2020 року включно. Також, строком на два роки були продовжені повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М. А. з 20 березня 2018 року до 19 березня 2020 року включно. Як встановлено судами під час розгляду справи №761/22643/15-ц, при звільненні з роботи остаточний розрахунок з [PERSON] не було проведено, а саме їй не виплачена додаткова заробітна плата, передбачена пунктом 4.1 трудового договору від 01 жовтня 2014 року, в розмірі 36 660 грн, а також - кошти за роботу у вихідні дні 25-26 січня 2014 року в розмірі 2 444 грн. [PERSON] зверталася до ПАТ «ВіЕйБі Банк» із заявами про включення її вимог до Реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, на що отримала відмови (а.с. 21-34). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У відповідності до положень ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Як зазначалось вище, з 20 березня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію вказаного банку. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон). Також цим Законом регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону, тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону, ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з п.п 1, 2 ч. 5 цієї статті, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку). Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 36 Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю працівників банку. Тобто, передбачені ч.5 ст.36 Закону обмеження не поширюються на зобов`язання банку щодо виплати заробітної плати, однак лише у період тимчасової адміністрації. Відповідно до ч.1 ст.44 Закону Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність». Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду. За п.п.1-3 ч.2 та абз.1 ч.3 ст.46 Закону, якою врегульовано наслідки початку процедури ліквідації банку, визначено, що з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Наведеною статтею Закону не передбачено, що встановлені нею обмеження не поширюються на зобов`язання банку щодо виплати заробітної плати (як це має місце під час тимчасової адміністрації), середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітку. Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у певній черговості, зокрема до другої черги віднесені грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. У спорах, пов`язаних з виконанням банком (в якому запроваджена тимчасова адміністрація та/або розпочата процедура ліквідації) зобов`язань перед кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними; цей Закон є пріоритетним щодо інших нормативних актів України у цих правовідносинах. Таким чином, оскільки на час пред`явлення позову і розгляду цієї справи суді в ПАТ «ВіЕйБі Банк» вже було розпочато процедуру ліквідації, то стягнення коштів, в тому числі заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітку, у будь-який інший спосіб, аніж це визначено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є неможливим. Порядок задоволення визнаних ліквідатором вимог кредиторів під час ліквідації банку не передбачає можливості задоволення вимог конкретного кредитора поза процедурою, встановленою Законом. Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача і початок процедури його ліквідації як юридичної особи зумовили настання для позивача правових наслідків, зокрема необхідність застосування спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення у передбачених Законом порядку та черговості. У відповідності до вимог п.4.30 глави 4 Розділу 5 Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задовлення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2017 року №3711 у разі необхідності Фонд або упоноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до акцептованих вимог на підставі серед іншого - рішення суду, що набрало законної сили. Між тим, позивачем не надано суду жодного такого рішення суду, яким би було стягнуто грошові кошти заборгованності по заробітній платі та інших виплат у відповідності до позовних вимог у цій справі, оскільки посилання на набуття чинності відповідними рішеннями судів не відповідає фактичним обставинам, зважаючи на їх скасування. Зокрема, із даних, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень встановлено, що постановою Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №753/10241/16-ц рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.01.2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27.06.2017 року скасовано, у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено. Також постановою Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі №761/22643/15-ц рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08.06.2017 року скасовано, в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітку відмовлено. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що поданий позов не підлягає задоволенню. Відтак, позов [PERSON] до ПАТ «ВіЕйБі Банк» не підлягає задоволенню з наведених вище підстав. Згідно ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні даного позову, слід стягнути з позивача на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн., оскільки при подачі позову нею сплачено судовий збір лише за одну вимогу немайнового характеру, а заявляло дві. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного,

Outcome: approved