Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-27 00:00:00

09.03.2017 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому вказували, що 18 серпня 2015 року помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять: земельна ділянка площею 0,1573 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою вул. Травнева, 44 с. Петропавлівське (колишня назва Петровське), Бориспільського району Київської області та житловий будинок, що знаходиться в с. Демківці, Любарського району, Житомирської області. [PERSON] заповіт за життя не склав. Позивачі є єдиними спадкоємцями померлого. У визначений законом термін позивачі звернулися з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Але нотаріус їм відмовив, у звязку з відсутністю правостановлючого документу на спадкове майно, а саме державного акту, який втрачений. Враховуючи вище викладене, вони звернулася до суду з позовною заявою за захистом свого права на спадщину за законом з проханням визнати за ними право власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку. В судове засідання представник позивача [PERSON], - [PERSON] зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обставини справи підтвердив. Позивачі в судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином, про час та місце розгляду справи. 23.06.2017 року [PERSON] надав до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, обставини справи підтверджує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області до суду не зявився, повідомлений належними чином про час та місце розгляду справи, до початку розгляду справи Голова [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області надав до суду лист в якому просить суд проводити розгляд справи у відсутність представника сільської ради та зазначив, що заперечень щодо позову сільська рада не має, при вирішенні спору покладається на думку суду. Представник відповідача [PERSON] сільської рада Любарського району Житомирської області в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, до початку розгляду справи Голова [PERSON] сільської рада Любарського району Житомирської області надав до суду лист в якому просить суд проводити розгляд справи у відсутність представника сільської ради та зазначив, що заперечень щодо позову сільська рада не має. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову з наступних підстав. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Встановлено, що 18 серпня 2015 року помер [PERSON] (чоловік позивача [PERSON] та батько позивача [PERSON]В.), про що в книзі реєстрації актів про смерть [PERSON] сільської ради Бориспільського району Київської області зроблено запис за № 47 від 21 серпня 2015 року (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,1573 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою вул. Травнева, 44 с. Петропавлівське (колишня назва Петровське), Бориспільського району Київської області та житловий будинок, що знаходиться в с. Демківці, Любарського району, Житомирської області по вул. Зарічній, 9, який належав батьку покійного, та на який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, але не зареєстрував право власності у встановленому порядку. За життя [PERSON] заповіт не склав. [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] Родинні стосунки між [PERSON], [PERSON] та померлим [PERSON] підтверджуються копією паспорта громадянина України, копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про народження (а.с.4-6, 62). Сам будинок з господарськими спорудами збудовано без порушень встановлених норм та правил при будівництві будинку, а також дана будівля не порушує права та інтереси інших осіб, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок виданого на «Романівського» [PERSON] (який помер 07.07.1998 р.) ([PERSON] є батьком [PERSON]П.)(а.с.12-21). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ААР № 481349, спадкоємцем майна громадянина [PERSON], померлого 07 липня 1998 року, є його син [PERSON] Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з цілого жилого будинку з по господарськими будівлями, що знаходиться в с. Демківці, Любарського району, Житомирської області по вул. Зарічній, 9, жила площа 47.00 кв.м., розташований на земельній ділянці розміром 0,75 га. (а.с.8). Відповідно до довідки (виписка з по господарської книги про склад сімї) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в [INFO] (а.с.9). З довідки № 1389 виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради встановлено, що дитина [PERSON]В, [INFO], постійно проживав та знаходився на утриманні свого батька [PERSON], [INFO] по день його смерті 18 серпня 2015 року в с. Петровське по вул. Травнева, 44, Бориспільського району Київської області (а.с.10). Згідно довідки № 1382 виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради встановлено, що громадянин [PERSON] був постійно зареєстрований та проживав за адресою: [INFO], разом з дружиною [PERSON] по день його смерті та разом вели спільне господарство. Громадянка [PERSON] поховання здійснила за власний рахунок (а.с.10). Відповідно до листа-відповідь від 29.03.2016 року приватний нотаріус [PERSON] Бориспільського районного нотаріального округу розглянула звернення [PERSON] та [PERSON] та повідомив про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, що належала спадкодавцю [PERSON], у звязку з невідповідністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на земельну ділянку (а.с.22). [PERSON] дійсно був власником земельної ділянки площею 0,1573 га згідно витягу з Державного реєстру речових прав за № 21960649 від 21.05.2014 року в с. Петропавлівське (колишнє Петровське) Бориспільського району Київської області по вул. Травнева, 44 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується довідкою № 1394 від 19.06.2017 року. Відповідно до довідки № 385, [PERSON], [INFO], останні роки був зареєстрований і проживав в [INFO]. Йому належав житловий будинок з по господарськими будівлями: 2 хліви, погріб, присадибна ділянка площею 0,75 га. Постановою Верховної Ради України № 1037-УІІІ від 17 березня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів» с. Петровське перейменовано на с. Петропавлівське Бориспільського району Київської області про, що також свідчить довідка від 19.06.2017 року № 1397 видана виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність припиняється у момент смерті особи. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовною провадження. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. На даний час позивачі позбавлені можливості зареєструвати право власності на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку. У 1952 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України "Про власність". Законом України від 7 грудня 1990 року № 533- XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, якби спадкування відбувалось за законом, спадкоємцем першої черги, які прийняли спадщину була б [PERSON] та [PERSON] Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 1241 ЦК України [PERSON] та [PERSON] має право на спадщину за законом, а саме право власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: с. Демківці, Любарського району, Житомирської області по вул. Зарічній, 9 та земельну ділянку площею 0,1573 га з кадастровим номером 3220881303:02:002:0594, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по вул. Травневій, 44 в с. Петропавлівське (колишня назва Петровське) Бориспільського району Київської області. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що у позовах про визнання права власності на майно, ціна позову визначається вартістю майна. Таким чином у позивачів виникла необхідність звернутися до суду про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку за законом після смерті [PERSON] Судом також встановлено, що інших спадкоємців, які б своєчасно подали заяви на прийняття спадщини, чи проживали на день смерті разом із спадкодавцем, крім позивачів, - не має. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність спору про право з іншими спадкоємцями. Права щодо володіння, користування та розпорядження спадковим майном позивачів порушуються, а тому підлягають захисту відповідно до ст. 392 ЦК України, оскільки не визнаються органом, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Враховуючи викладені вище обставини, позивачі є належними позивачами, які не можуть юридично закріпити своє право на спадщину. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності на спадкове майно. Крім того, згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Беручи до уваги, що позивачі, як спадкоємці за законом, мають право на набуття права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, після смерті [PERSON], а також те, що вони мають право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак не змогли його отримати з незалежних від них причин, - позовні вимоги щодо визнання права власності слід задовольнити в повному обсязі. В матеріалах цивільної справи є технічний паспорт на житловий будинок. Указані докази свідчать про те, що даний будинок з погосподарськими будинками не є обєктом самочинного будівництва. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Оскільки таке свідоцтво видано не було, з незалежних від позивача причин, суд вважає за можливе ухвалити відповідне рішення визнавши спадкоємців власниками зазначеного нерухомого майна. Судові витрати за розгляд позовних вимог покласти на позивачів, які сплатили їх при поданні позову за клопотанням останніх. На підставі викладеного та ст.ст. 16, 25, 182, 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1223, 1241, 1261 1265, 1268, 1297 ЦК України, ст. 41 Конституції України,

Outcome: approved