Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

[PERSON] , звернулася з позовом до [PERSON] , третьої особи товарної біржі «Харківська товарна біржа» про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності. Позивач просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , укладений 17 серпня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 17 серпня 1994 року Товарною біржою «Харківська товарна біржа» за реєстровим № Н2-675; визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на житловий будинок літ. «А-1» з верандою літ. «а» та ганком літ. «а-1» - загальною площею 51.5 кв.м. та житловою 32,7 кв.м. з надвірними будівлями - сарай літ. «Б», сарай літ «В», вбиральня літ. «Г», колодязь №4, огорожа №1-3, за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 17.08.1994 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, було укладено «Договір № Н2-675 купівлі-продажу» за яким придбала у свою власність житловий будинок житловий будинок літ. «А-1» з верандою літ. «а» та ганком літ. «а-1» - загальною площею 51.5 кв.м. та житловою 32,7 кв.м. з надвірними будівлями - сарай літ. «Б», сарай літ «В», вбиральня літ. «Г», колодязь №4, огорожа №1-3, який розташований на земельній ділянці площею 1200 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , який належав відповідачу на підставі «Договору купівлі-продажу», який посвідчений Першою Державною нотаріальною конторою м. Харкова 11.10.1990 року по реєстру № 2-4166. Укладений з відповідачем договір купівлі-продажу фактично був виконаний його сторонами після досягнення домовленостей з усіх істотних питань, що відповідали вимогам Закону України «Про товарну біржу», але на даний час при продажу будинку виникла необхідність у подачі до нотаріуса нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку. На теперішній час позивач бажає розпорядитися власним майном, шляхом складення заповіту, але нотаріус відмов їй, оскільки договір не посвідчений нотаріально. Саме тому позивач була змушена звернутися із вказаним позовом до суду. Ухвалою суду від 28.07.2020 було відкрито загальне позовне провадження та відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення. 26.01.2021 ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд. Сторони про час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином та своєчасно, в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує просить розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, шляхом направлення судової повістки та опублікування оголошення на сайті суду. Клопотань про відкладення розгляду справи та відзив не подавав. Представник третьої особи, належним чином повідомлений про місце, час, дату проведення судового засідання до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача та за наявності підстав, передбачених ст. ст. 280, 281 ЦПК України суд постановляє заочне рішення. Із врахуванням неявки сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню повністю. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належить в цілому [PERSON] . Як вбачається із біржового Договору купівлі-продажу № Н2-675 від 17 серпня 1994 року укладеного на Товарній біржі «Харківська товарна біржа», позивач придбала у відповідача [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до умов договору та діючого на той час законодавства 17 серпня 1994 року позивач зареєструвала вказаний договір у Харківському міському бюро технічної інвентаризації № 48163, що підтверджено відміткою про внесення зазначених змін. На час укладання договору сторони домовилися про всі істотні умови договору. При цьому умови договору були виконані. Відповідач отримав гроші та передав всі документи на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. В зв`язку з тим, що правовідносини між сторонам відбулися в період дії Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, доцільно застосувати до них саме норми Цивільного кодексу України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу»: біржовою операцією визнається угоді, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України "Про товарну біржу" не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. Відповідно до ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] . З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору купівлі-продажу Н2-675 від 17 серпня 1994 року, укладеного на Товарній біржі «Харківська товарна біржа» між [PERSON] та [PERSON] , дійсним. Здійснивши державну реєстрацію права власності за Позивачкою на житловий будинок у бюро технічної інвентаризації, держава цим самим визнала право власності позивачки зазначений у договорі житловий будинок, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Оскільки суд вважає позивача власником спірного житлового будинку, тому її право власності, яке не визнається, підлягає захисту, в зв`язку з чим позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved