Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

12.01.2015 року представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 48382,00грн. за кредитним договором б/н від 16.08.2006р., яка складається з: 9953,74грн. - заборгованість за кредитом; 38428,26грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 16.08.2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з недотриманням [PERSON] умов зазначеного кредитного договору, станом на 30.11.2014 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 48382,00 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 9953,74 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 38428,26 грн. Договір діє до повного виконання сторонами зобов'язання, необмежений період часу. Однак, станом на дату подання даного позову до суду [PERSON] продовжує ухилятись від виконання зобов'язань, заборгованість за договором не погашає. 01.04.2015 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості закрити в частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" заборгованості за кредитом у розмірі 9953,74 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 17390,41 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що в разі відсутності підстав для закриття провадження у справі в частині стягнення додатково нарахованих позивачем, після ухвалення судом рішення, процентів, просить застосувати до цих вимог строк позовної давності. . Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, згідно статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема є договори та інші правочини. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Згідно п. 4 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність", банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Принцип забезпеченості кредиту передбачає наявність у банку права для захисту своїх інтересів, недопущення збитків від неповернення боргу через неплатоспроможність позичальника. Принципи повернення, строковості та платності означають, що кредит має бути повернений позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк із відповідною платою за його користування. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 16.08.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та [PERSON] укладено Договір №SAMDN21000006434894 (який в позовній заяві зазначений, як договір б/н), відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, який умовами договору визначений у два роки (п. 1.1. договору) (а.с. 10-11). Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2012 року встановлено, що ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №SAMDN21000006434894 від 16.08.2006 року у розмірі 27344,15 грн., яка включає заборгованість за кредитом - 9953,74 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 17390,41 грн., поза межами загальних строків позовної давності, враховуючи, що початок перебігу строку позовної давності починається у позивача з моменту закінчення строку дії картки, тобто з березня 2009 року, однак з цим позовом до суду позивач звернувся лише 22.04.2012 року, що підтверджується відбитком поштового штемпеля на поштовому конверті про направлення позовної заяви, що дає підстави суду відмовити у задоволенні позову, у зв'язку зі спливом строку давності. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика" глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірах і в порядку, що встановлені договором. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. З огляду на вищевикладене, враховуючи встановлений судом факт набрання законної сили рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2012 року про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 9953,74грн. та за процентами в сумі 17390,41грн. по кредитному договору, порушення зобов'язання за яким є предметом дослідження в межах справи, що розглядається, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам, нарахованим на тіло кредиту, станом на 30.11.2014 року, яка, з урахуванням закриття провадження у справі в частині позовних вимог, складає 21037,85грн. (38428,26 - 17390,41), оскільки під час розгляду справи встановлено відсутність у позивача суб'єктивного права, про захист якого він просить, що обумовлено рішенням суду про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості у тому числі й по тілу кредиту, що, відповідно, позбавляє позивача права здійснити своє матеріальне право по нарахуванню та примусовому стягненню процентів, нарахованих на тіло кредиту, у стягненні заборгованості за яким відмовлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2012 року, що свідчить про безпідставність правової вимоги позивача. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі. На підставі викладеного, ст.ст. 14-16, 525, 526, 530, 536, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 179, 209, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: dismissed