Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна, Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1897 від 17.03.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" заборгованості. Крім того, просить стягнути з ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" на свою користь судові витрати у розмірі 5362грн. В обґрунтування позову зазначає, що у червні 2021 року їй стало відомо, що 25.06.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. було відкрито виконавче провадження № 65916324 на підставі виконавчого напису № 1897, виданого 17.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" заборгованості у розмірі 16192,68 грн. Також 25.06.2021 року приватним виконавцем було прийнято постанову про арешт коштів боржника та постанову про арешт майна боржника. Позивач вважає, що виконавчий напис є незаконним та відповідно таким, що не підлягає виконанню, при цьому позивача було позбавлено законної конституційної можливості заперечити проти зробленого розрахунку. Позивач зазначає, що відповідачем не було надано приватному нотаріусу необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача, не було додано оригінал кредитного договору, посвідченого нотаріально. Позивач зазначає, що станом на 17.03.2021 року [PERSON] не мала заборгованості перед відповідачем у розмірі 15262,68 грн., а тому розмір вказаної заборгованості є спірним. Крім того, приватному виконавцю було надано виконавчий напис № 1897 від 17.03.2021 року та договір № 1203083 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту. Проте, вищевказаний договір було укладено між [PERSON] та ТОВ "Авентус Україна", а документи, які свідчать про відступлення прав вимоги відсутні. Неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо заборгованості або оспорити вимоги відповідача, враховуючи те, що позивач не визнає суму заборгованості. Також вказує, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Проте, на адресу позивача не надходила вимога про усунення порушень договору та виконання своїх зобов`язань у добровільному порядку. Не було також повідомлено позивача про направлення документів до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису та про те, що при вчиненні виконавчого напису сума заборгованості може бути збільшена з урахуванням нарахування процентів та штрафних санкцій, що свідчить про спірність суми боргу. Крім того, зазначає, що в зв`язку з необхідністю звернення до суду з цим позовом нею понесено судові витрати: 908грн. сплата судового збору за подання позовної заяви, 454грн. сплата судового збору за подання заяви про забезпечення позову, 4000грн. судові витрати на правничу допомогу, які вона просить покласти на відповідача. 30.09.2021 року на адресу суду від ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначає, що 24.08.2019 року між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1203083, відповідно до якого позивачу були надані кредитні кошти в сумі 5000 грн. строком на 30 днів. Позивач умови кредитного договору № 1203083 від 24.08.2019 року не виконала, кредитні кошти не повернула, в зв`язку з чим їй були нараховані проценти та комісія за користування кредитними коштами. 30.10.2020 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" було укладено договір відступлення прав вимоги № ККАУ-30102020, відповідно до умов якого, відповідач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги, в тому числі і до позивача за кредитним договором. Крім того, зазначає, що сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 1203083 від 24.08.2019 року було передано відповідачу від первинного кредитора ТОВ "Авентус Україна" згідно договору відступлення прав вимоги № ККАУ-30102020 від 30.10.2020 року. Тобто, після отримання права вимоги до позивача відповідачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. Також вказує, що відповідачем від 01.03.2021 року, вих. № 20046671/2 була подана заява на вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу. Відповідачем були дотримані вимоги, щодо подання заяви для вчинення виконавчого напису нотаріуса, адже відповідно до чинного законодавства для нотаріуса не передбачено звертатися до боржника чи повідомляти його про вчинення виконавчого напису, проте, для кредитора ця умова є обов`язковою, що відповідачем і було зроблено, шляхом надсилання вимоги. При поданні заяви на вчинення виконавчого напису нотаріуса відповідачем було подано оригінал кредитного договору, надана виписка з особового рахунку за кредитним договором № 1203083 від 24.08.2019 року, виключно за грошовими сумами простроченої заборгованості та заборгованості за процентами, оскільки ці платежі мають безспірний характер та є обов`язковими. Також представник відповідача заперечує проти вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в зв`язку з тим, що сума витрат на професійну правничу допомогу не є співмірною, даний розмір не відповідає складності справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.09.2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Від представника позивача Боденко Д.О. до суду надійшла заява, в якій він просить позов задовольнити, розглядати справу без його участі та участі позивача. Представник відповідача ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Третя особа - приватний нотаріус Григорян Д.Г. в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Третя особа - приватний виконавець Близнюков Ю.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії договору № 1203083 від 24.08.2019 року про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту встановлено, що між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] ) укладено кредитний договір, який підписано електронним цифровим підписом, згідно якого ТОВ "Авентус Україна" надав [PERSON] 5000 грн., а позичальник зобов`язався повернути банку кредит у розмірі 5000 грн. у строк до 23.09.2019 року, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, в порядку, на умовах та у строки, що встановлені цим договором. 30.10.2020 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" було укладено договір відступлення прав вимоги № ККАУ-30102020, відповідно до умов якого, відповідач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги, в тому числі і до позивача за кредитним договором № 1203083 від 24.08.2019 року. Приватним нотаріусом КМНО Григорян Д.Г. 17.03.2021 року на підставі заяви ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" вчинено виконавчий напис № 1897 щодо звернення стягнення з [PERSON] за кредитним договором № 1203083 від 24.08.2019 року, укладеним з ТОВ "Авентус Україна", правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", заборгованості за кредитним договором № 1203083 від 24.08.2019 року за період з 30.10.2020 року по 26.12.2020 року у розмірі 15262,68 грн., а саме: 4913,98 грн. - тіло кредиту, 10348,70 грн. - проценти за користування кредитом. 25.06.2021 року приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 65916324 з виконання виконавчого напису № 1897, виданого 17.03.2021 року, якою з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 15262,8 грн. та плату за вчинення виконавчого напису, всього заборгованість у розмірі 16192,68 грн. Цією ж постановою стягнуто з [PERSON] основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1619,27 грн. 25.06.2021 року приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] по ВП № 65916324. 25.06.2021 року приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. винесено постанову про арешт коштів боржника [PERSON] по ВП № 65916324. Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, що регулюються нормами Закону України «Про нотаріат». За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Так, згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Постановою Кабінету Міністрів № 622 від 26.11.2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили 22.02.2017 року, а тому п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня. З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г., стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачем та банком у електронній формі. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та у постанові від 02 липня 2019 року по справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц та постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд зазначає, що виконавчий напис № 1897 від 17.03.2021 року вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" заборгованості за кредитним договором № 1203083 від 24.08.2019 року у розмірі 15262,68 грн., на примірнику кредитного договору, який нотаріально не посвідчено, що є порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того, виконавчий напис № 1897 від 17.03.2021 року вчинено приватним нотаріусом за відсутності документу, що підтверджує направлення ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" [PERSON] письмової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, а тому при вчиненні виконавчого напису у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що заборгованість [PERSON] перед ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" є безспірною. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис № 1897 від 17.03.2021 року вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" заборгованості за кредитним договором № 1203083 від 24.08.2019 року у розмірі 15262,68 грн. з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат", Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а тому наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду з цим позовом [PERSON] сплачено 908 грн. судового збору за подання позову та 454 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджується квитанціями від 27.08.2021 року. Приймаючи до уваги, що позов задоволено повністю, то витрати зі сплати судового збору у розмірі 1362 грн. підлягають стягненню з відповідача ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" на користь позивача. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. В обґрунтування розміру понесених позивачем [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: 1. Договір про надання правової допомоги від 26.08.2021 року, укладений між адвокатом Боденко Д.О. та [PERSON]; 2. Акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № б/н від 26.08.2021 року, відповідно до якого, адвокат надав наступні послуги: усна консультація вартістю 500 грн., витрачений час 1 год.; складання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вартістю 2500 грн., витрачений час 4 год.; складання клопотання про витребування доказів вартістю 500 грн., витрачений час 1 год.; складання заяви про забезпечення позову вартістю 500 грн., витрачений час 1 год.; 3. Копію меморіального ордеру № 257885408 від 26.08.2021 року, згідно якого [PERSON] перерахувала кошти у розмірі 4000 грн. адвокату Боденко Д.О., з призначенням платежу: оплата послуг адвоката відповідно до договору про надання правової допомоги № б/н від 26.08.2021 року [PERSON] . Для відшкодування витрат на професійну правову допомогу учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат. Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання. Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15. Враховуючи, що у меморіальному ордері № 257885408 від 26.08.2021 року платником зазначено не позивача, а іншу особу [PERSON] , то наданими до суду документами позивачем не підтверджено факт понесення витрат на професійну правничу допомогу безпосередньо [PERSON] , а тому витрати [PERSON] з оплати правничої допомоги підлягають покладенню на самого позивача.

Outcome: approved