Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

14 березня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який в подальшому був уточнений та просила визнати за нею право на земельну частку (пай) в розмірі 5,683 га в умовних кадастрових гектарах із земель, які передані до резерву при паюванні земель колишнього державного підприємстварадгоспу «Гвардія Ілліча» (далі-ДП радгоспу «Гвардія Ілліча»), що розташовані на території Михайло-Ларинської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, за межами села. В обґрунтування позовної заяви позивачка посилалася на те, що вона є пенсіонеркою ДП радгоспу «Гвардія Ілліча» у звязку з чим вона, відповідно ст.25 Земельного кодексу України має право на отримання земельної частки (паю), але всупереч зазначеним нормам, вона не отримала вказану земельну ділянку у власність, оскільки відповідач не визнає за нею таке право. 20 грудня 2006 року наказом №324-п регіонального відділення фонду державного майна України по Миколаївській області було прийнято рішення про приватизацію майна державного підприємства радгоспу „Гвардія Ілліча. Відповідно до норм даного закону, майно та землі ДП радгосп „Гвардія Ілліча підлягали приватизації шляхом та у спосіб, передбачений чинним законодавством України. На момент приватизації земель виникла проблема розпаювання землі, оскільки ДП радгосп «Гвардія Ілліча» не мав державного акту на землю і, як наслідок, був відсутній список осіб. Керівництвом правонаступника радгоспу СГВК «Злагода» приймалися заходи, але безуспішно. Декілька працівників колишнього радгоспу звернулися до Корабельного районного суду міста Миколаєва з вимогою до Жовтневої районної державної адміністрації провести розпаювання земель, які були в користуванні ДП радгосп «Гвардія Ілліча». Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.09.08р. по справі №2а-157/2008 було встановлено, що в ДП радгосп Гвардія Ілліча не мав державного акту на земельну ділянку, але відсутність державного акту на землю не позбавляє можливості встановлення факту правомірності володіння та користування земельною ділянкою ДП радгоспу „Гвардія Ілліча, оскільки норми чинного законодавства у сфері земельних відносин, зокрема норми , вказують на те, що Державний акт на право постійного користування землею є лише документом, який підтверджує певний правовий статус суб'єкта земельних правовідносин (ч.1 ), нормативним актом індивідуального характеру, який безпосередньо впливає на правовий статус такого суб'єкта, відповідно до ч.1 - є відповідне рішення органів виконавчої влади, місцевого самоврядування або органів приватизації про набуття фізичними або юридичними особами прав на землю. Зазначеною постановою суду було встановлене факт законного володіння та користування землею ДП радгоспом Гвардія Ілліча у зв'язку з чим було зобов'язано Жовтневу РДА у Миколаївській області вирішити питання щодо розпаювання земельної ділянки в розмірі 2972,7 га в тому числі 1661,3 га ріллі, яка перебувала у постійному користуванні ДП радгосп Гвардія Ілліча. Розпорядженням №964-р від 22.12.2008 року Жовтневої РДА у Миколаївській області було надано дозвіл на приватизацію земель державної форми власності та виготовлення проекту землеустрою щодо приватизації земель. Пункт 2 вказаного розпорядження вказував на те, що створюється резервний фонд земель в розмірі 15% від площі усіх сільськогосподарських угідь,які перебували у користуванні ДП радгосп «Гвардія Ілліча», а пунктом першим розпорядження саме на СГВК «Злагода» було покладено обовязок на замовлення та виготовлення проекту землеустрою. 26.08.2010 року Жовтневою РДА у Миколаївській області було затверджено список осіб, яким передаються земельні частки (паї). Позивачка до вказаних списків не була внесена,а тому в січні 2013 року вона звернулася до Жовтневої РДА з заявою про надання земельної частки(паю) [PERSON] разом з іншими особами, яким було відмовлено в отриманні земельної частки (паю) звернулися до Миколаївського окружного адміністративного суду з вимогою визнати відмову у наданні земельної частки (паю) неправомірною та зобовязати Жовтневу РДА у Миколаївській області прийняти рішення про виділення [PERSON], [PERSON], [PERSON] земельної ділянки за рахунок земель запасу, які розташовані на території Михайло-Ларинської сільської ради за межами села. 13.08.2013 року позовні вимоги були задоволені повністю. Відмову судом визнано неправомірною та зобовязано Жовтневу РДА у Миколаївській області прийняти рішення про виділення позивачу земельної ділянки за рахунок земель запасу, які розташовані на території Михайло-Ларинської сільської ради за межами села. Після отримання постанови позивачка звернулася до Жовтневої РДА у Миколаївській області з заявою про виконання рішення суду, але Жовтнева РДА надала відповідь, що дане рішення суду на теперішній час виконати не можливо, оскільки відповідно до додатку №1 до наказу Держземагенства України від 28.02.2013 року №72, питання стосовно передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на (без) конкурентних засадах) для всіх потреб, відноситься до компетенції головних управлінь Держземагенств в областях, містах Києві та Севастополі. 30.11.2015 року Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області повернуло надані позивачкою документи на доопрацювання, оскільки в постанові суду зобовязано Жовтневу РДА, а не головне управління Держгеокадастру виділити земельну частку(пай). В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. Прокурор в судовому засіданні не заперечувала у задоволені позовних вимог з посиланням на те, що на її думку позивач має право на отримання земельної ділянки (паю) із земель колишнього ДП радгоспу «Гвардія Ілліча», оскільки вона є пенсіонеркою зазначеного радгоспу . Представник відповідача -Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з посиланням на те, що землі ДП радгоспу «Гвардія Ілліча» паювалися не на підставах норми чинного законодавства, а на підставах рішень суду. Крім того, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, в зв'язку з пропуском позовної давності. Відповідач [PERSON] [PERSON] сільська рада Вітовського(Жовтневого) району Миколаївської області свого представника до суду не направила, але надіслала до суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила здійснити їх розгляд за відсутності її представника. Третя особа- Вітовська районна державна адміністрація Миколаївської області свого представника до суду не направила, але надіслала до суду заяву в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила розглядати справу за відсутності її представника. Представник третьої особи- відділу Держгеокадастру у Вітовському районі Миколаївської області підтримала пояснення представника головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, але просила прийняти рішення в даній справі на розсуд суду. Дослідивши надані суду докази, суд встановив наступне: Згідно копії Статуту Сільськогосподарського виробничого кооперативу Злагода. Вказаний кооператив є правонаступником ДП радгосп «Гвардія Ілліча» (а.с.4-6). Відповідно до копії трудової книжки [PERSON], вона була звільнена з ДП радгосп «Гвардія Ілліча» 08 червня 2002 року, у звязку з призначенням їй пенсії (а.с.8, 54). 20 грудня 2006 року наказом №324-п регіонального відділення фонду державного майна України по Миколаївській області було прийнято рішення про приватизацію майна ДП радгоспу „Гвардія Ілліча (а.с.7). Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2008р. по справі №2а-157/2008 було було зобов'язано Жовтневу РДА у Миколаївській області вирішити питання щодо розпаювання земельної ділянки в розмірі 2972,7 га в тому числі 1661,3 га ріллі, яка перебувала у постійному користуванні ДП радгосп Гвардія Ілліча. Постанова набрала законної сили 26 вересня 2008 року (а.с.51-53). Згідно постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2013 року було визнано відмову Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області в наданні позивачу земельної частки (паю), неправомірною та зобов'язано Жовтневу районну державну адміністрацію Миколаївської області прийняти рішення про виділення земельної частки (паю) з метою надання позивачу земельної частки (паю) за рахунок земель запасу, які розташовані на території Михайло-Ларинської сільської ради за межами села (а.са.62-64). Відповідно до відповіді Жовтневої районної державної адміністраціїу Миколаївській області від 30.09.2013р., надану на адресу позивача, їй було повідомлено, що рішення суду на теперішній час виконати не можливо, оскільки відповідно до додатку №1 до наказу Держземагенства України від 28.02.2013 року №72 , питання стосовно передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на (без) конкурентних засадах) для всіх потреб, відноситься до компетенції головних управлінь Держземагенств в областях, містах Києві та Севастополі (а.с.61). Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області повернуло надані позивачем документи та заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах території Михайло-Ларинської сільської ради на доопрацювання, оскільки в постанові суду зобовязано Жовтневу РДА, а не головне управління Держгеокадастру виділити земельну частку(пай), не вказано розмір земельної частки (паю) (а.с.68). За даними відділу Держгеокадастру у Жовтневому районі Миколаївської області розмір земельної частки (паю), в межах колишнього радгоспу Гвардія Ілліча на території Михайло-Ларинської сільської ради Вітовського району Миколаївської області складає 5,683 в умовних кадастрових гектарах (а.с.126). Відповідно повідомлення Михайло-Ларинської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 19.02.2016р., на території Михайло-Ларинської сільської ради є вільна земельна ділянка, яка відноситься до земель резервного фонду, площа якої становить- 10 3500 га (багаторічні насадження), що підтверджується копією проекта землеустрою щодо роздержавлення та приватизації земель (а.с.11, 135-138). Згідно ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, а також пенсіонерам з їх числа з визначення кожному з них земельної долі (паю). Кожен працівник, а також пенсіонер з їх числа мають гарантоване право отримати свою земельну частку (пай), виділену у натурі на місцевості. Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям (далі-указ № 720), встановлено, що паювання земель радгоспів здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно п. 2 Указу № 720, право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами вищевказаного підприємства відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2008 р. по справі № 2-а-157/2008 встановлено, що державне підприємство радгосп "Гвардія Ілліча" не мало державного акту на земельну ділянку, але відсутність державного акту на землю не позбавляє можливості встановлення факту правомірності володіння та користування земельною ділянкою радгоспу, оскільки норми чинного законодавства в сфері земельних відносин, зокрема норми Земельного кодексу України (далі -ЗК України), вказують на те, що державний акт на право постійного користування землею є лише документом, який підтверджує певний правовий статус суб'єкта земельних правовідносин (ч.1 ст. 126 ЗК України) нормативним актом індивідуального характеру, який безпосередньо впливає на правовий статус такого суб'єкта, відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України є відповідне рішення органів виконавчої влади, місцевого самоврядування або органів приватизації про набуття фізичними або юридичними особами прав на землю. Зазначеною постановою суду було встановлено факт законного володіння та користування землею державного підприємства радгосп "Гвардія Ілліча" у зв'язку з чим було зобов'язано РДА вирішити питання щодо розпаювання земельної ділянки в розмірі 2972,7 га, в тому числі 1661,3 га. ріллі, яка перебувала у постійному користуванні радгоспу. Оскільки радгосп на той час не мав державного акту на землю, позивачі були позбавлені можливості включення їх до списку, який би додавався до державного акту. Таким чином, на теперішній час на території Михайло-Ларинської сільської ради достатньо земель запасу для надання у власність позивачам земельної частки (паю). Позивач працювала в ДП радгосп "Гвардія Ілліча" з 21 липня 1979 року по 20 січня 1999 року, а також з 01 серпня 2001 року по 08 червня 2002 року і була звільнена, у зв'язку з виходом на пенсію 08 червня 2002 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання частки (паю). Що стосується строків позовної давності, на що посилається Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, суд зазначає наступне. Відповідно до загальна позовна давність встановлюється у три роки. Згідно з ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч. 2 позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду Українивід 2 грудня 2015 року № 6-895цс15, яка згідно є обов'язковою для всіх судів України, за змістом ст., ч. 2 ст., ч. 4, ч. 5 ст., ч. 1 ст., ч. 1 ст., перебіг позовної давності шляхом предявлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема ст.,. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності. Згідно ч. 3після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається зі змісту постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2013 року, [PERSON] в січні 2013 року отримала відмову Жовтневої РДА у Миколаївській області, у звязку з чим в межах строку позовної давності, який розпочався 27 серпня 2010 року, саме коли її не включили до списку осіб, яким передається земельна ділянка (пай)) [PERSON] звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2013 року, позовні вимоги задоволено, визнано відмову Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області в наданні позивачам земельної частки (паю), неправомірною. Зобов'язано Жовтневу районну державну адміністрацію Миколаївської області прийняти рішення про виділення земельної частки (паю) з метою надання позивачам земельної частки (паю) за рахунок земель запасу, які розташовані на території Михайло-Ларинської сільської ради за межами села. 30 листопада 2015 року Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області повернуло надані позивачем документи на доопрацювання, оскільки в постанові суду зобовязано Жовтневу райдержадміністрацію, а не головне управління Держгеокадастру виділити земельну частку (пай),що свідчить про те, що управлінням не визнається право позивача на земельну ділянку(пай), що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Таким чином, суд приходить до висновку про звернення позивача до суду в межах строку позовної давності. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню щодо визнання права на отримання земельної частки (паю) в розмірі 5,683 умовних кадастрових гектарів з земель, які передані до резерву при паюванні земель колишнього ДП радгоспу «Гвардії Ілліча», та які розташовані на території Михайло-Ларинської сільської ради Вітовського району Миколаївської області за межами села.

Outcome: approved