Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] завдану злочинними діями матеріальну шкоду в розмірі 25905,74 грн. та 20000грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 14.06.2015 року відповідач [PERSON] разом з [PERSON] , перебуваючи на зупинці громадського транспорту поруч з Черняхівським ТМО по [ADDRESS] , умисно наніс йому три удари в область грудної клітини. Внаслідок отриманих ударів, він не втримався на ногах та впав на асфальтоване покриття проїжджої частини. Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, [PERSON] , дочекавшись коли він підвівся на ноги, лівою рукою, стиснутою у кулак, умисно наніс удар в область носа. В результаті завданих ударів за вищевказаних обставин, [PERSON] заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді оскольчатого перелому кісток спинки носа з викривленням носової перетинки, рани та синця на спинці носа, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров"я. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав наведених у ньому, просив позов задоволити та не заперечував проти винесення заочного рішення у справі в зв"язку із повторною неявкою відповідача. Відповідач [PERSON] повторно не з"явився в судове засідання, причини неявки суду не повідомив, тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, вирішивши її на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача , оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст.4 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] 14.06.2015 року, перебуваючи на зупинці громадського транспорту поруч з Черняхівським ТМО, що по [ADDRESS] , умисно наніс [PERSON] три удари в область грудної клітини. Внаслідок отриманих ударів, [PERSON] не втримався на ногах та впав на асфальтоване покриття проїжджої частини дороги. Після чого, [PERSON] , дочекавшись коли [PERSON] підвівся на ноги, лівою рукою, стиснутою у кулак, умисно наніс удар в область носа. В результаті завданих ударів за вищевказаних обставин, [PERSON] заподіяв [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді оскольчатого перелому кісток спинки носа з викривленням носової перетинки, рани та синця на спинці носа, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров"я. Вказані факти стверджуються ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 18.06.2018 року про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 125 КК України у зв"язку із закінченням строків давності. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] залишений без розгляду. Ухвала суду є чинною та набрала законної сили 15.11.2018 року. Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. [PERSON] , після завданих йому [PERSON] тілесних ушкоджень пройшов курс лікування, два оперативних втручання, пройшов курс реабілітації, що стверджується медичними документами та чеками на придбання ліків (а.с.12-20). Розмір матеріальної та моральної шкоди відповідачем не спростований . Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. З огляду на це та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода , заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відтак, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оцінюючи надані позивачем докази по справі, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки такі докази знаходяться у об"єктивному взаємозв"язку між собою та іншими матеріалами справи є достатніми та достовірними, не спростовані представником відповідача. За вказаних обставин, суд вважає доведеним, що внаслідок протиправних дій [PERSON] , [PERSON] було спричинено легких тілесних ушкоджень, що потягло за собою лікування останнього та завдало останньому значних матеріальних затрат. У відповідності до ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує вимоги розумності і справедливості, характер та тривалість заподіяння позивачу страждань, можливість відновлення попереднього стану та вважає, що достатнім розміром для компенсації такої шкоди буде сума в розмірі 20 000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. При цьому, суд вважає встановленим, що неправомірними діями відповідача позивачу було завдано фізичних страждань, незручностей в повсякденному житті, що завдали йому моральну шкоду у вищевказаному розмірі. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, оскільки останнім доведено наявність понесеної ним матеріальної та моральної шкоди з вини відповідача, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1409,60 гривень.

Outcome: approved