Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Прокурор звернувся з позовом в інтересах держави, в якому зазначає, що розпорядженням голови Андрушівської райдержадміністрації №503 від 08.10.2012 року надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 637,900га.для ведення фермерського господарства. Наказами головного управління Держземагентства у Житомирській області №200-02 від 07.04.2014, №201-02 від 07.04.2014, №203-02 від 07.04.2014, №204-02 від 07.04.2014, №205-02 від 07.04.2014, №206-02 від 07.04.2014, 207-02 від 07.04.2014 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON], відповідно за межами Маломошковецької сільської ради площею 6.854 га кадастровий номер 1820386600:04:000:0132 та площею 46.6438 га кадастровий номер 1820386600:02:000:0164; Крилівської сільської ради площею 43.2468га. кадастровий номер 1820385600:04:000:0424; Червоненської селищної ради площею 11.8732 га. кадастровий номер 1820355600:03:000:0213, площею 46.42280 га кадастровий номер 1820355600:03:000:0214, площею 33.08.37 га кадастровий номер 18203355600:04:000:0327 та площею 36.1460 га кадастровий номер 1820355600:02:000:0211. 29.05.2014 між орендодавцем - Головним управління Держземагентства у Житомирській області та орендарем [PERSON] укладено договори оренди зазначених земельних ділянок та зареєстровано в реєстраційній службі Андрушівського районного управління юстиції. Прокурор вважає, що розпорядження голови райдержадміністрації, накази Головного управління Держземагнетства прийняті з порушенням норм чинного законодавства, і є незаконними. В обґрунтування зазначає, що [PERSON] звертаючись із заявою про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, не обґрунтував розміри вищевказаних земельних ділянок з урахуванням можливостей їх обробітку, необхідності отримання такої великої площі земельних ділянок, не зазначив при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, не надав докази наявності сільськогосподарської техніки та інших засобів для обробітку землі. Крім того, земельні ділянки надані не єдиним масивом та знаходяться на значній відстані одна від одної. Отримавши земельні ділянки в оренду, фермерське господарство [PERSON] не створив, що підтверджується відомостями про відсутність його реєстрації. Прокурор просить визнати недійсними зазначені розпорядження , накази, договори оренди землі укладені між ГУ Держземагенства в Житомирській області та [PERSON] терміном на 20 років для ведення фермерського господарства, скасувати рішення реєстраційної служби Андрушівського районного управління юстиції про державну реєстрацію договорів оренди землі та зобов»язати [PERSON] повернути земельні ділянки Головному управлінню Держземагентства в Житомирській області. В судовому засіданні прокурор заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача - ГУ Держземагенства у Житомирській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення. В судовому засіданні представник відповідача- Андрушівської райдержадміністрації в позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення. Відповідач [PERSON], представник відповідача та представник ФГ «Невзгляденко» позовні вимоги не визнали, пояснивши суду, що [PERSON] отримав земельні ділянки на законних підставах, фактично їх обробляє, строки для реєстрації фермерського господарства законодавством не встановлені, інтереси держави наданням землі в оренду не порушені. Представник реєстраційної служби в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Представник третьої особи - Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області, в судове засідання не з»явився, надіслав до суду заяву в якій просить слухати справу без їх участі. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Андрушівської РДА Житомирської області №503 від 08.10.2012 року надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства орієнтованою загальною площею 637,900га., в тому числі: із земель запасу Каменівської сільської ради 200,000 га., Маломошківецької сільської ради - 51,000га., Червоненської селищної ради 125,9000га., Крилівської сільської ради 51,000га (т.1, а.с.55). Наказами головного управління Держземагентства у Житомирській області №200-02 від 07.04.2014, №201-02 від 07.04.2014, №203-02 від 07.04.2014, №204-02 від 07.04.2014, №205-02 від 07.04.2014, №206-02 від 07.04.2014, №207-02 від 07.04.2014 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON], відповідно за межами Маломошковецької сільської ради площею 6.854 га кадастровий номер 1820386600:04:000:0132 та площею 46.6438 га кадастровий номер 1820386600:02:000:0164; Крилівської сільської ради площею 43.2468га. кадастровий номер 1820385600:04:000:0424; Червоненської селищної ради площею 11.8732 га. кадастровий номер 1820355600:03:000:0213, площею 46.42280 га кадастровий номер 1820355600:03:000:0214, площею 33.08.37 га кадастровий номер 18203355600:04:000:0327 та площею 36.1460 га кадастровий номер 1820355600:02:000:0211 (т.1, а.с. 66-72). 29.05.2014 між орендодавцем - Головним управлінням Держземагентства у Житомирській області та орендарем [PERSON] укладено договори оренди зазначених земельних ділянок та зареєстровано в реєстраційній службі Андрушівського районного управління юстиції (т.1, а.с.90 117, 130-136). Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України "Про фермерське господарство" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено,\~що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними\~ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Згідно із ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до ч.2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні необхідно зазначити орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки. Частинами 1, 2\~статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» \~передбачено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ "Про фермерське господарство" ( в редакції, яка діяла на момент винесення розпорядження про надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відвеедння земельної ділянки в оренду, для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обгрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Згідно ч.7 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіо-телефонних мереж, газо-і водопостачальнихсистем та інших видів інженерної інфраструктури. За змістом ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено можливість ведення фермерського господарства на земельних ділянках (без обмежень знаходження в єдиному масиві). Ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство», вказує на те, що землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок,що належать громадянам-членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками,які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство. Таким чином Законом передбачена можливість ведення діяльності на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Заборони на передачу кількох земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, кожна з яких виділяється єдиним масивом, [PERSON] не містить, як і створення фермерського господарства на базі кількох орендованих земельних ділянок. Тому суд не погоджується із твердженням прокурора, про незаконність оспорюваних розпорядження та наказів з підстав надання земельних ділянок не єдиним масивом. Згідно ст.8 Закону «Про фермерське господарство» після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. [PERSON] «Про фермерське господарство» ні [PERSON] України « Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» не містить строків, в межах яких особа зобов»язана зареєструвати фермерське господарство. Тому відсутність реєстрації фермерського господарства на час подання позову не впливає на правомірність винесення розпорядження головою райдержадміністраціїі та наказів управління Держкомзему. Із матеріалів справи вбачається, що розпорядження голови райдержадміністрації, на підставі якого в подальшому були видані накази головного управління Держземагентства, укладені та зареєстровані договори оренди землі, було прийнято на підставі заяви [PERSON] на ім»я голови райдержадміністрації та доданих до неї документів, а саме: викопіювання та ситуаційного плану, копій диплома, трудової книжки, паспорта та довідки про одержання ідентифікаційного номера (т.1, а.с. 56-65). Як пояснила представник райдержадміністрації, виключно на підставі даних документів та змісту поданої заяви було прийняте розпорядження. Наявність заяви [PERSON] щодо конкретних земельних ділянок було розцінене як бажання та волевиявлення щодо створення фермерського господарства. Спеціальним законом, який визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України є\~[PERSON] України «Про фермерське господарство» N 973-IVвід 19 червня 2003 року, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 03.02.2016 року у справі № 6-2902цс15, відповідно до якої при вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, згідно із статтею 7 Закону № 973-IV як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України. Таким чином, за змістом статей 1, 7, 8 Закону № 973-IV заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 Закону № 973-IV умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними субєктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обовязковою процедурою без проведення земельних торгів. Проте, у своїй заяві [PERSON] лише зазначив бажані площі земельних ділянок, але не обґрунтував їх розмірів з урахуванням можливості обробітку, не обґрунтував необхідність отримання таких великих площ земельних ділянок та не зазначив при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, зокрема, не наведено доказів наявності сільськогосподарської техніки та інших засобів обробітку землі таких великих площ . Згідно пояснень [PERSON] в судовому засіданні, він до Андрушівської районної державної адміністрації для створення фермерського господарства не звертався. Всі питання, пов»язані з наданням землі в оренду, вирішував в головному управлінні Держземагентства в м. Житомирі через представника. При отриманні вказаних земельних ділянок він не мав будь-якої сільськогосподарської техніки та засобів для обробітку та вирощування сільськогосподарської продукції. Не має і на даний час сільськогосподарської техніки, оскільки вважає за можливе здійснювати свою діяльність лише шляхом орендування сільськогосподарської техніки, що характеризує перспективи діяльності фермерського господарства. Як видно із документів, доданих [PERSON] до заяви та підтверджено ним в судовому засіданні, він працював агрономом в ПСП АФ "Світанок" з 2009 року та працює по даний час агрономом консультантом. Він надає консультації як ПСП АФ "Світанок" так і іншим сільскогосподарським підприємствам. В судовому засіданні він пояснив, що працюючи агрономом консультантом в ПСП «Агрофірма «Світанок» він повинен постійно знаходитись на полях, контролювати обробіток грунту, глибину та густоту посівів, внесення добрив та засобів захисту. Така його зайнятість не узгоджується із вимогами закону самостійно, силами та працею членів фермерського господарства вести свою фермерську діяльність та ставить під сумнів можливість ведення фермерського господарства. При цьому суд враховує, що фермерське господарство «Невзгляденко» створене лише за участю його одного. Надаючи пояснення в судовому засіданні, [PERSON] не орієнтувався щодо кількості та площ земельних ділянок, які він обробляє, надаючи суперечливі відповіді на запитання . Довідки Маломошковецької сільської ради та Червоненської селищної ради про використання земельних ділянок [PERSON] для ведення фермерського господарства та надходження орендної плати за 2014 рік не узгоджуються із поясненнями [PERSON] в судовому засіданні, що до використання земельних ділянок він приступив лише в 2015 році та за 2015 рік сплатив орендну плату. Все наведене свідчить про формальний підхід до розгляду заяви [PERSON] про надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства та прийняття відповідного рішення, оскільки встановлені обставини дають підстави для висновку про те, що\~\~\~\~\~\~[PERSON] не мав наміру створювати фермерське господарство, а переслідував мету використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними субєктами в користування земель державної власності поза передбаченою законом обовязковою процедурою без проведення земельних торгів. Наведене підтверджується також подальшою поведінкою [PERSON] щодо зволікання з реєстрацією фермерського господарства, який маючи всі необхідні для цього документи в травні 2014 року, зареєстрував фермерське господарство лише 20.01.2016 року в Київській області. Відповідно до\~ст. 13 Конституції України, земля є об»єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Відповідно до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові, особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, однак при вирішенні питання Андрушівською РДА про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства та затвердження Головним управлінням Держземагентства у Житомирській області проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON], відповідачі не врахували \~положення\~Закону України "Про\~фермерське\~господарство". Статтею 215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6\~ст. 203 ЦК України. Згідно із ст. ст.\~4,\~10,\~203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити\~ЦК України\~та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до\~Конституції України\~(статті\~1,\~8 Конституції України). Правило, встановлене цією нормою, повинно застосовуватись в усіх випадках, коли угода вчинена з порушенням закону і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють спеціальні підстави та наслідки недійсності угод. Відповідно до ч. 1\~ст. 228 ЦК України\~правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Згідно з п. 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"\~такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності Українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами тощо. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами. Відповідно до\~ст. 216 ЦК України\~недійсний правочин не може створювати юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно зі\~ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Отже, розпорядження голови райдержадміністрації №503 від 08.10.2012 року,всі(сім) вищевказані накази Управління видані з порушенням\~Конституції\~(ст.19), законів України, без врахування обставин, які мали значення для прийняття рішень, а тому є недійсними з моменту їх прийняття (ст.152 ЗК), а відповідно є недійсними і сім зазначених договорів оренди землі від 29.05.2014 року. (ст.ст.203,\~215 ЦК). У звя»зку з цим земельні ділянки отримані [PERSON] підлягають поверненню. Вищевикладені порушення\~Конституції\~та Законів України у сфері земельних відносин та порушення принципів земельного законодавства, стаття 121 Конституції України, стаття 23 Закону України «Про прокуратуру» дають вмотивовані підстави для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду з цивільним позовом, тому суд вважає, що прокурор обґрунтовано пред'явив цей позов у інтересах держави як позивач. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідачів на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі по 304.50 грн.з кожного.

Outcome: approved