Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просе визнати договір купівлі-продажу [ADDRESS] укладений Універсальною товарною біржою «Інкопмарк Кнтракт» за № 348 17.06.1999 року між [PERSON] та [PERSON] Леонтіною Андріївною дійсним. Визнати за нею та відповідачам право власності на спірну квартиру по ? частини за кожним. Представником позивача до суду було надано заяву про збільшення позовних вимог в якій просив крім вищезазначених вимог ,просе визнати за позивачем право власності на гараж № 294 в кооперативі «Автолюбитель-7» та стягнути судові витрати в розмірі 16\~451 грн.03 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав ,вказав , що він не заперечує добровільно вирішити з позивачкою розподіл майна, майно вказане в позовній заяві не внесено до реєстру прав нерухомості. В послідуючому засіданні позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача який в процесі розгляду справи визнав позовні вимоги, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Універсальною товарною біржою «Інкопмарк Контракт» за № 348 17.06.1999 року був укладений договір купівлі-продажу [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] Леонтіною Андріївною, однак нотаріально посвідчений та зареєстрований не був. . Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Особливість режиму нерухомого майна визначається тим, що права на нього та правочини щодо нього підлягають державній реєстрації. При цьому, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Державна реєстрація правочинів проводиться нотаріусами відповідно до Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 671. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Важливість визначення моменту переходу права власності на нерухомі речі, пояснюється тим, що саме з цим моментом повязаний перехід до набувача відповідного обєкта правомочностей, що складають зміст субєктивного права власності, права володіння, права користування та права розпорядження. У звязку з цим, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення теж підлягають державній реєстрації. Статтею 182 Цивільного кодексу України передбачено обовязкову державну реєстрацію прав на нерухомість, яка поширюються також на правочини за участю подружжя. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. З пункту 1 частини 1 статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", та підпункту 1 пункту 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 випливає, що договори про поділ/виділ спільного майна подружжя відносяться до документів, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вказані вимоги задоволені бути не можуть оскільки право на визнання вказаного договору може виникнути лише в сторони (покупця квартири) цього договору тобто у [PERSON]. Позивач [PERSON] не може вимагати визнання договір купівлі-продажу дійсним оскільки стороною в цьому договорі не була. А відповідно вимоги про визнання за нею та відповідачам право власності на спірну квартиру по ? частини є похідними з першої вимоги і задоволенню бути не можуть. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. ( Частина друга статті 3 із змінами, внесеними згідно із Законом N 5037-VI від 04.07.2012 ) Спірна квартира не зареєстрована в єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Крім того позивач не може вимагати визнання угоди дійсною між відповідачем та попереднім власником предявивши позов від себе, оскільки вона не була стороною правовідносин при реєстрації спірної квартири універсальною товарною біржою «Інкопмарк Контракт». Договір купівлі-продажу квартири від 17.06.1999 року нотаріально посвідчений не був незважаючи на вимоги ст.227 ЦК України. Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (1963року) передбачено, що у разі якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Позивач не довела, що відповідач не ухилявся від укладання вказаної угоди, а крім того позивач не є стороною угоди, тому на думку суду позивач обрала не належний спосіб захисту прав, які за її доводами є начебто порушеними. Що стосується позовної вимоги про визнання за нею право власності на гараж №294 в кооперативі «Автолюбитель-7». То ця вимога теж задоволена бути не може з наступних вимог. У відповідності до ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію», право власності на майно, зокрема, дачу, гараж, іншу будівлю чи споруду або приміщення у члена гаражно-будівельного, дачно-будівельного, дачного, гаражного кооперативу у разі викупу цього майна, виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону та передбачає отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Доводи представника позивача про наявність свідоцтва №0413 від 16.06.2012 року виданого автогаражним кооперативом «Автолюбитель-7» про право власності на гараж №294 виданого на імя [PERSON]А.(а.с.50) безпідставні, оскільки автогаражний кооперативом «Автолюбитель-7» за своєю діяльністю не є установою яка виконує державну реєстрацію права власності. Окрім того позивач та його представник не надали до суду рішення місцевого органу виконавчої влади про виділ земельної ділянки для спорудження гаража. Оскількі відсутні документи про реєстрацію права власності на спірне майно , а позивач обрала невірний спосіб захисту своїх прав , тому в задоволенні позовних вимог суд відмовляє. Оскільки суд відмовив в задоволенні позовних вимог [PERSON], тому у відповідності до ст..141 ЦПК України судові витрати в розмірі - 16\~451 грн.03 коп. суд покладає на неї по фактично понесеним витратам. На підставі ст.ст. 60,69 СК України, постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.11.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» , Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закону України «Про кооперацію»,

Outcome: dismissed