Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

30.10.2019 позивач [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , третя сторона, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації, в якій просить позбавити батьківських прав відповідача. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.05.2009 між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на утримання двох дітей. Відповідач з 2016 року проживає окремо в іншому місті та жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Відповідач до дітей не приходить, не бачить, не прикладає жодних зусиль для їх фізичного та духовного виховання. Вважає, що відповідач не виконує бутьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його таких прав. Згідно з протоколом повторного авторозподілу справи між суддями від 30.07.2020 для розгляду справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 11.08.2020 цивільну справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 03.11.2020 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 29.12.2020 ухвалою судового засідання без виходу в нарадчу кімнату вирішено проводити заочний розгляд справи. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю, посилаючись на ті самі докази та обставини, які зазначені в позовній заяві. Додатково пояснила, що відповідач чотири роки не бачить дітей, не цікавиться ними, не утримує їх. Вона не перешкоджає йому в цьому, однак він припинив з ними спілкування. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку на відомі суду адреси та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті судової влади України, в судове засідання не з`явився повторно, причин неявки не повідомив, відзиву не подав, про що свідчать матеріали справи, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення "за закінченням встановленого строку зберігання". Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відтак, судом дотримано вимоги щодо належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, а з урахуванням, що адресат не проживає за адресою місця проживання і його місце проживання не відоме, що зареєстрована у встановленому законом порядку, а інших відомостей щодо місця перебування чи проживання відповідача немає, то така вважається врученою. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. 03.09.2020 подав до суду клопотання, в якому просять справу розглянути без їх участі. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Суд встановив, що сторони в справі є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис від 23.10.2009 № 1339, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області від 23.10.2009) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис від 01.12.2016 № 89, видане виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 01.12.2016). Згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення ними повноліття. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати адіментів Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 16.11.2020 №134978, відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 83525,67 грн. У відповідності до висновку Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області від 30.09.2019 №850-03-8, Ужгородська районна державна адміністрація Закарпатської області вважає доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою [ADDRESS] , відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Позивач вказує, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відтак, суд встановив, що між сторонами виник спір щодо батьківських обов`язків по вихованню дітей, який регулюється Главою 13 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Водночас Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України»). Також практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши докази, суд встановив, що відповідач тривалий час, а саме протягом чотирьох років, не бачиться з дітьми, не займається їх вихованням, не піклується про їх потреби, не цікавиться їх життям, здоров`ям, навчанням та розвитком. Відповідач також не бере участі в утримання дітей, з метою забезпечення їм належних умов життя та розвитку. Суд враховує також і те, що позивач з дітьми проживає окремо та в іншому місті, однак відповідачем не надано, а судом не здобуто доказів того, що це є перепоною для нього виконувати свої батьківські обов`язки, позбавляє відповідача можливості з урахуванням віку дітей, контактувати з ними за допомогою засобів зв`язку, цікавитись їх життям, брати участь в їх утриманні. При цьому, суд не залишає поза увагою і той факт, що позивач не створює перешкод для цього. Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та його небажання виховувати дітей, що полягає в тому, що він не приймає участі у їх вихованні, не турбується про їх фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідних умов для життя. Така поведінка відповідача свідчить про те, що він повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, небажає змінити ставлення до виховання дітей, проявляти батьківське піклування та турботу про них. Такі його дії набули стійкого та тривалого характеру. Вказані обставини в сукупності дають підстави для висновку про повне самоусунення відповідача як батька від виховання своїх малолітніх дітей та виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що свідчить про необхідність застосування судом такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. За таких обставин позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved