Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

26.09.2018 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона проживала із відповідачем [PERSON] однією сім`єю протягом 7 років, вели спільне господарство та спільно придбали певне майно. Сторони проживали в будинку, який розташований в [ADDRESS] та належить на праві власності відповідачу [PERSON] . Позивачка зареєстрована за вищевказаною адресою. Позивачкою були здійснені значні грошові вкладення в поліпшення приміщення будинку та облаштування побуту. Так за кошти позивачки був здійснений ремонт в будинку, добудовано веранду, встановлено нові вхідні двері, здійснено бетонування доріжок, частково отмостки, встановлено насосну станцію та підведено до будинку водопостачання та водовідведення. За кошти позивачки був придбаний легковий автомобіль «ВАЗ-2109» д.н.з. [NUMBER] , також позивачка часково надала кошти на ремонт вантажного автомобіля (фури). Крім того, позивачкою було придбано за власні кошти зварювальний апарат, бензопилу, частково за її кошти придбано морозильну камеру, пральна машина була подарована дітьми позивачки. Також за час спільного проживання сторін відповідачем було набуто у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку кадастровий номер [NUMBER] , яка теж є спільною сумісною власність подружжя. Весь час протягом спільного проживання позивачка працювала та отримувала стабільний доход. Переїхавши проживати до відповідача, позивачка привела із собою корову та порося. В подальшому їхні відносини погіршилися, відповідач змушує її виселитися із будинку, де вона зареєстрована, чинить перешкоди у проживанні в ньому, що призводить її до моральних страждань. Позивачка пропонувала відповідачу сплатити їй компенсацію вартості її вкладень в покращення житлового будинку, проте відповідач відмовився. Відповідач самовільно присвоїв собі речі придбані за кошти позивачки або подаровані її рідними, а саме морозильну камеру, бензопилу, електрозварювальний апарат, пральну машинку, автомобіль «ВАЗ-2109». Відповідач самовільно здійснив відключення від електропостачання частини будинку, в якій проживала позивачка, щоб примусити її виселитись, чим завдав позивачці дискомфорт та моральні страждання. Відповідач систематично завдавав моральних страждань позивачці, а саме створював нестерпні умови проживання, ображав її нецензурними словами, застосовував до неї фізичне насилля. В подальшому позивачка збільшила позовні вимоги та просила суд встановити факт проживання однією сім"єю як жінки та чоловіка більше семи років з 27.12.2011 року, визнати за нею право сумісної власності на Ѕ частину майна набутого за час спільного проживання, встановити порядок користування таким майном та стягнути із відповідача на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 70480,00 грн та судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представники [PERSON] , [PERSON] позов підтримали повністю. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали взагалі. Невизнання позову обґрунтовували тим, що майно, на яке посилається позивачка, як на спільне сумісне майно подружжя, є особистою власність відповідача. Житловий будинок побудований ще 1978 році та набутий відповідачем у власність ще до спільного проживання з позивачкою. Ніяких капітальних добудов і перебудов житлового будинку за рахунок коштів позивачки, які б значно збільшили його варість, проведено не було. Тим більше на даний час будинок проданий відповідачем. Земельна ділянка також є власністю лише відповідача та була набута ним як власником житлового будинку. Автомобілем «ВАЗ-2109» відповідач користується по дорученню. Речі, які були придбані позивачкою, а саме насосна станція, були нею ж забрані. Відповідач визнає, що проживав з відповідачкою однією сім"єю до грудня 2016 року, проте до серпня 2014 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. Відповідач дійсно визнає, що на його прохання працівники Згурівського РЕС відключили електрику в кімнаті де мешкала позивачка. Після припинення сімейних відносин, позивачка мала виїхати з будинку позивача, проте прожовжувала самовільно там проживати. Сімейні сварки між сторонами дійсно відбувались, в ході конфліктів позивачка ображала відповідача, що підтверджується аудіозаписом зробленим відповідачем. Фізичного насилля відповідач до позивачки не застосовував. В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] показали, що є жителями с. Щасливе. Позивачка та відповідач з 2010 року по кінець 2017 року проживали у цивільному шлюбі в будинку, що належить відповідачу. За час їх спільного проживання в будинку було зроблено ремонт за кошти позивачи, зокрема поміняно двері, поклеєні шпалери, застелено лінолеум, підведено воду до будинку. Все це було зроблено за кошти позивачки чи приймав участь у цьому відповідач свідки не знають. Позивачка дбала про побут сім`ї, зокрема купувала речі домажнього вжитку та інструменти за власні кошти. За час проживання з відповідачем позивачка постійно працювала, зокрема на цукровому заводі. Також свідки підтвердили факт відключення відповідачем електропостачання у кімнаті, де проживала позивачка. Починаючи з 2017 року між подружжям виник конфлікт. Після однієї із сварок позивачка жалілась на болі в плечі, нібито в ході сварки відповідач вивихнув їй суглоб плеча. Відповідач намагався виселити позивачку з будинк,у сторюючі умови непридатні для проживання. Сварки виникали через те, що сторони не могли поділити майно, набуте за час їх спільного проживання. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що познайомилась з позивачкою у 2013 році. Свідок неодноразово бувала в гостях у сторін та бачила як завдяки старанням та витратам позивачки покращувався стан будинку. Свідок також підтвердила факт придбання позивачкою [PERSON] насосної станції, а також дарування пральної машини саме дітьми позивачки. Дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами встановлено, що 27.12.2011 року позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в будинку, який належить на праві власності відповідачу [PERSON] Право власності на житловий будинок з надвірними будівлями набуте відповідачем на підставі свідоцтва про право на спадщину та зареєстроване в Яготинському БТІ 12.12.2005 року, загальна вартість нерухомого майна станом на 2005 рік становила 26501 грн. (копія паспорта - а.с.8, копія довідки про склад сім`ї - а.с.9, копія витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно - а.с.146). Житловий будинок розміщений на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка належить на праві власності відповідачу, право власнсоті зареєстроване 09.12.2015 року (копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно - а.с.10). Ринкова вартість житлового будинку станом на 14.11.2018 року становить 112712 грн., а земельної ділянки - 48275 грн. (висновок про вартість майна - а.с.111, висновок про експертну грошову оцінку земельної ділянки - ас.115). Автомобіль автомобіль «ВАЗ-2109» д.н.з. [NUMBER] на праві власності належить [PERSON] . Відповідач користується зазначеним автомобілем за довіреністю (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - а.с.120, копія довіреності - а.с.119). З 06.02.2018 року по даний час позивачка [PERSON] працює в ДП «Рітейл Центр» і займає посаду продавця-консультанта оптово-роздрібної торгівлі магазину «Фуршет». З 30.09.2015 року по 09.12.2015 року, з 24.09.2016 року по 16.12.2016 року, з 22.09.2017 року по 12.12.2017 року позивачка працювала в ТОВ «Краєвид» та отримувала відповідний дохід. З 13.01.2015 року по 30.09.2015 року, 28.12.2015 року по 05.04.2016 року, 24.01.2017 року по 21.09.2017 року позивачка перебувала на обліку в Згурівському районному центрі зайнятості як безробітна та отримувала виплату допомоги по безробіттю (копії довідок з місць роботи - а.с.13-16, копія трудової книжки - а.с.17-19). На час проживання з позивачкою [PERSON] , відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 05.08.2014 року (копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про розірвання шлюбу - а.с.183). Копією медичної документації позивачки [PERSON] встановлено, що 22.12.2017 року позивачка перебувала на лікуванні з переломом правого плечового суглобу (а.с.20-23). При обстеженні житлово-побутових умов проживання [PERSON] встановлено, що в будинку по [ADDRESS] , в кімнаті де проживає позивачка, не були створені належні умови для проживання, зокрема через відключення в зазначеному приміщенні освітлення та його не опалювання через демонтування газового котла. Навідміну, в приміщеннях, де проживав відповідач, освітлення наявне, приміщення опалюються пічним опаленням (копія акту обстеження - а.с.25). В період з 01.09.2016 року по 01.04.2018 року ПрАТ «Київобленерго» не здійснювало відключення електропостачання вказаного житлового будину (копія повідомлення Згурівського РП ПрАТ «Київобленерго» - а.с.116). У власності відповідача протягом 2012-2017 року перебували дві корови (копія ветеринарної книжки - а.с.117, копія ветеринарної картки - а.с.118). По факту звернень відповідача [PERSON] до Згурівського ВП Переяслав-Хмельницького ГУ НП в Київській області щодо конфліктної ситуація, яка склалась між співмешканцями [PERSON] та [PERSON] , проводились перевірки та складались відмовні матеріали (копії документів із відмовних матеріалів - а.с.121-131). Наявність конфлікту між [PERSON] та [PERSON] на побутовому грунті підтверджується також аудіозаписами (CD-диск - а.с.133). За громадянкою [PERSON] значиться земельна частка (пай) площею 6,20 га, в тому числі рілля 3,46 га, сіножаті - 0,52 га,пасовища - 2,21 га, яка знаходить в оренді СТОВ АФ «Іскра» (повідомлення Зноб-Новгородської селищної ради Середино-Будського району Сумської області - а.с.176). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Положенням ч. 4 ст. 3 СК України передбачено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства В ході судового розгляду встановлено, що починаючи з 27 грудня 2011 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали разом за адресою [ADDRESS] . Позивачка просила суд встановити факт проживання сторін як дружини і чоловіка без реєстрації шлюбу, починаючи з 27 грудня 2011 року, проте суд не знаходить підстав для задоволення зазначеної вимоги позивачки. Зазначена вимога позивачки є неконкретною, а саме не містить визначеного періоду, протягом якого сторони проживали як подружжя без реєстрації шлюбу. Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки можливе лише за умови існування між чоловіком та жінкою тривалих усталених стосінків притаманних подружжю. Тривалість стосунків у такому випадку визначається саме періодом протягом якого сторони проживали як одна сім"я, мали спільний побут, бюджет, разом вели домашнє господарство. Крім того, в ході судового розгляду судом було встановлено, що до 05 серпня 2014 року відповідач перебував у іншому зареєстрованому шлюбі, що повністю виключає можливість встановлення факту проживання його у шлюбі з іншою жінкою до 05 серпня 2014 року. Враховуючи викладені обставини суд не вбачає за можливе задовольнити вимогу позивачки про факт проживання сторін як дружини і чоловіка без реєстрації шлюбу, починаючи з 27 грудня 2011 року. Враховуючи те, що сторонами визнається факт проживання однією сім`єю, починаючи з 05 серпня 2014 року по грудень 2016 року, суд на підставі ч. 1 ст.82 ЦПК України суд приймає зазначену обставину як таку, що не підлягає доказуванню. В період з 05 серпня 2014 року по грудень 2016 року позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали як жінка та чоловік в одному помешканні, мали спільний побут, між ними склались стосунки, що притаманні подружжю. Родичами, друзями та оточенням сторони сприймались як одна сім"я. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Суд не вбачає за можливе встановити режим спільного майна подружжя на житловий будинок, земельну ділянку, що належать на праві власності відповідачу [PERSON] , а також автомобіль, що знаходиться в користуванні відповідача, виходячи з наступного. Суд не знаходить підстав для визнання житлового будинку спільною сумісною власністю сторін, з урахуванням істотного збільшення його вартості за рахунок капіталовкладень позивачки. Жодним доказом у справі не підтверджується істотне збільшення вартості будинку. В матеріалах справи міститься грошова оцінка будинку станом на 2005 рік та станом на 2018 рік. Вартість будинку станом на 27 грудня 2011 року, тобто на момент початку проживання у ньому позивачки, не визначена. Технічна документація на житловий будинок, яка б підтверджувала здійснення добудов чи перебудов житлового будинку чи господарських будівель та споруд, відсутня. Так само позивачкою до суду не надано жодних документів, зокрема товарних чеків, актів виконих робіт тощо, які б підтверджували реальність виконання перебудови, добудови чи капітального ремонту будинку та здійснених на це позивачкою матеріальних затрат. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні вимоги про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, суд керується правовим висновком ВСУ у справі № 6-1447цс17. Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Виходячи з положення ст. 120 ЗК України, [PERSON] як власнику житлового будинку належить на праві власності і земельні ділянка, на якій він розташований. Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку хоч і була набута у власність відповідачем у період проживання однією сім"єю із позивачкою, проте не може бути визнана спільним майном подружжя та розподілу не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Щодо автомобіля «ВАЗ-2109» д.н.з. [NUMBER] , то судом встановлено, що він на праві власності не належить жодній із сторін у справі, власником зазначеного автомобіля є [PERSON] , тобто відповідач на законних підставах лише користується зазначеним автомобілем. Посилання позивачки та свідків на те, що автомобіль був придбаний за спільні кошти сторін, не приймається судом до уваги, оскільки розподілу підлягає лише майно,що є власністю подружжя, в свою чергу право власності відповідача на спірний автомобіль належним чином не оформлене. Враховуючи те, що вимоги про визначення порядку користування спільним майном є похідною від вимоги визнання майна спільним сумісним майном подружжя, в задоволенні якої вже відмовлено судом, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою, житловим будинком з надвірними будівлями та автомобілем. В частині вимоги про стягнення моральної шкоди суд теж не знаходить підстав для її задоволення. На підставі положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків її звільнення від доказування. Факт заподіяння відповідачем позивачці моральних страждань належними доказами не підтверджується. Так заподіяння тілесних ушкоджень позивачці відповідачем відоме свідкам лише зі слів позивачки, матеріали поліції такої інформації теж не містять. Покази свідків та прослуханий судом аудіозапис підтверджує, що участь у сімейних сварках приймали обоє сторін, зокрема позивачка теж дозволяла собі принизливі та нецензурні вислови в адресу відповідача. Щодо створення відповідачем несприятливих умов проживання в будинку, то на момент відключення освітлення та опалення в кімнаті позивачки, сторони вже не проживали як подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За вказаних обставин обов`язок забезпечувати належні умови проживання в будинку у відповідача відсутній. Враховуючи необґрунтованість вимоги про стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне в задоволенні вказаної вимоги відмовити. Суд вважає за необхідне в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права спільної сумісної власності на об"єкти рухомого та нерухомого майна, визначення порядку користування спільним сумісним майном та відшкодування моральної шкоди, відмовити повністю. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позов, судові витрати позивачки стягненню з відповідача на користь позивачки не підлягають.

Outcome: dismissed