Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із указаним позовом, який мотивував тим, що 04.04.2013 відповідач отримав кредит у розмірі 1600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 04.04.2013. Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним заява від 04.04.2013 разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав позивачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість, відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору та продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 30.09.2018 має заборгованість у розмірі 41447,20 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 1423,71 грн., відсотків за користування кредитом - 33771,62 грн., пені та комісії - 3802,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 1949,87 грн. Посилаючись на норми ст.ст.509,525,526,527,530,598,599,610,615,629,1050,1054 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 41447,20 грн., а також судові витрати, понесені ним при подачі позову в сумі 1921,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, заявлений позов підтримує (а.с.44). Відповідач у судове засідання вкотре не з`явився, поштові відправлення про дату, час і місце розгляду справи, направлені за зареєстрованим місцем проживання відповідача, повертаються на адресу суду без вручення адресатові і з відмітками поштаря «за зазначеною адресою не проживає» (а.с.53, 64,83) та "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення" (а.с.73,76), хоча поштове відправлення (копія ухвали про відкриття провадження у справі разом із позовом та додатками до нього) були отримані відповідачем 19.01.2019 (а.с.51). Ураховуючи, що відповідач [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконкому Тростянецької міської ради Сумської області за №69 від 11.01.2019 (а.с.46), поштові відправлення направлялися за цією адресою, про зміну місця реєстрації чи місця свого знаходження відповідач не повідомляв, тому відповідно до ст.ст.128,131 ЦПК України, суд вважає, останнє поштове відправлення таким, що доставлене. За таких обставин, враховуючи письмову згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням Розділу ІІ Глави 11 ЦПК України та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Згідно до вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За ч.2 ст.638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Матеріалами справи установлено, що 04.04.2013 [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 04.04.2013, згідно якої отримав кредит у розмірі 1600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.9,57). У вказаній анкеті-заяві мається помилка у зазначенні прізвища відповідача, а саме указано «[PERSON]» замість « [PERSON] ». Як указав у своїх поясненнях представник позивача, дана помилка була допущена співробітником банку під час оформлення даної анкети -заяви, проте паспортні дані введено правильно (а.с.57). Ураховуючи копію паспорта відповідача, що мається у матеріалах справи, у якому прізвище відповідача указано як " [PERSON] " та паспортні дані збігаються із паспортними даними указаними у анкеті -заяві від 04.04.2013, суд вважає, що дана анкета-заява була складена від імені [PERSON] Підписавши указану анкету-заяву відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним анкета-заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», розміщеними на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між відповідачем та банком договір (а.с.9-34). Крім того, відповідач зобов`язувався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, що підтверджується підписом [PERSON] у заяві (а.с.9). Зазначеною заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформаний про умови кредитування у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. При укладенні кредитного договору сторони керувались ст.634 ч.1 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Одночасно п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобов`язуєтьcя погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Отже, акцептуючи пропозицію банку відповідач підписом у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг разом із Тарифами визнав та погодився на запропоновані Банком умови користування послугами банку. За ст.599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору, належними сторонами. Свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Позивач посилався у позові на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував внаслідок чого утворилася заборгованість та надав розрахунок заборгованості станом на 30.09.2018. Згідно указаного розрахунку позивача [PERSON] має заборгованість у розмірі 41447,20 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 1423,71 грн., відсотків за користування кредитом - 33771,62 грн., пені та комісії - 3802,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 1949,87 грн. (а.с.7-8). Суд вважає, що факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, щодо своєчасної сплати тіла кредиту у розмірі 1423,71 грн. позивачем доведено, а відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. Оцінюючи обґрунтованість вимог позивача про стягнення 33771,62 грн. боргу із відсотків суд виходить із такого. Під час укладення кредитного договору сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, кінцевий термін повернення кредиту, який відповідає строку дії картки. За запитом суду (а.с.55), позивачем було надано виписку по кредитній картці [PERSON] за період із 04.04.2013 по 30.09.2018 та інформацію про усі видані [PERSON] кредитні картки, термін їх дії (а.с.59-62). Як убачається із довідки АТ КБ "ПРИВАТБАНК", за договором б/н від 04.04.2013, укладеного між сторонами, [PERSON] була надана одна кредитна картка № [NUMBER] із датою відкриття 04.04.2013, терміном дії до 09/16 (а.с.62). Отже, кредитна картка відповідача не перевипускалася і на час звернення позивача до суду із позовом строк її дії давно сплинув. З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів по картковому рахунку відповідача убачається, що відповідач користувався кредитними коштами та вносив кошти на погашення заборгованості. Останнє погашення кредиту було внесено відповідачем 09.02.2016 у сумі 198,00 грн. (а.с.7-8,59-61). Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Отже, у разі відсутності погодження сторонами кредитного договору у письмовій формі умов договору щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, позикодавець має право на отримання від позичальника відсотків за користування кредитом у розмірі на рівні облікової ставки НБУ. Частина 2 статті 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами, у передбачених законом порядку та формі, досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства. Аналіз приведених норм матеріального права вказує, що правочин по укладенню кредитного договору вчиняється сторонами в письмовій формі, яким узгоджуються розмір кредиту, процентів за користування кредитом, у забезпечення виконання кредитного зобов`язання узгоджуються питання застосування до позичальника, в разі невиконання ним своїх зобов`язань, застосування неустойки (пені, штрафу) у розмірі визначеному кредитним договором, підписаному сторонами. Судом установлено, що згідно із укладеним 04.04.2013 кредитним договором та витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільговий період», базова відсоткова ставка за користування кредитними коштами на час укладення договору становила 30,00% річних (2,5% на місяць), за тратами здійсненим з 01.09.2014 - 34,8% річних (2,9% на місцяць, а за тратами здійсненими з 01.04.2015 - 43,2% річних (3,6% на місяць) (а.с.10). За розрахунком позивача, при визначенні розміру процентів за користування кредитом ним застосована вищеуказана змінювана процентна ставка, яка і передбачалася умовами договору. Таким чином установлено, що змінювана відсоткова ставка сторонами була узгоджена. У той же час, позивач нарахував відсотки за період по 30.09.2018, проте строк дії картки, отриманої відповідачем закінчився 30.09.2016 (а.с.62). Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, проценти нараховуються у межах дії договору (картки), який в даному випадку спливає із закінченням дії картки. Позивач має право після закінчення строку дії картки на стягнення відповідних виплат за статтею 625 ЦК України, але таких вимог позивач не заявив. Указана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Після 30.09.2016 нарахування позивачем відсотків на суму кредиту не повернутого відповідачем є безпідставним. Виходячи із колонки № 12 Розрахунку заборгованості, наданого до суду позивачем, сума заборгованості з відсотків за ставкою 43,20 % станом на 30.09.2016 становила 4051,87 грн., а тому саме ця сума підлягає до стягнення із відповідача. Крім заборгованості за кредитом та відсотками, позивач також просить суд стягнути з відповідача 3802,00 грн. пені та комісії, а також штрафи: 500,00 грн. (фіксована частина), 1949,87 грн. (процентна складова). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.549 ЦК України та п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.(в еквіваленті 500,00 грн. за кредитними картками, відкритими у валюті USD) + 5 % від суми позову. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. (Правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15). АТ КБ «ПриватБанк» надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. У зв`язку з цим, суд, із урахуванням обставин справи, балансу інтересів сторін, вважає за необхідне стягнути з відповідача неустойку у вигляді штрафу в розмірі 773,78 грн., який складається із фіксованої частини - 500,00 грн. та процентної складової 273,78 грн. (5% від суми заборгованості за кредитом х 5475,58 грн. (1423,71 тіло кредита + 4051,87 грн. прострочених процентів визначених судом )), а вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені задоволенню не підлягають, виходячи з наведених вище підстав. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача заборгованості на загальну суму у розмірі 6249,36 грн. та із відмовою у іншій частині заявлених позовних вимог. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково у сумі 6249,36 грн., тобто на 15,1%, тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 290,08 грн. (1921 грн. х 9,4) судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial