Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради в якому просить поновити його на посаді начальника Богунського теплового району Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради ; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, 100 000 грн. моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.12.2016 року наказом директора КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради № 146-К/тр від 27.12.2016 року його було звільнено з роботи у звязку із скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП України. [PERSON] вважає вказаний наказ незаконним та таким що порушує його права, як працівника обраного до профспілкового органу, тому він підлягає скасуванню, оскільки на даному підприємстві він працює більше 12 років, постійно отримував преміювальні, має вищу освіту, будь-яких порушень трудової дисципліни не допускалось. [PERSON] вважає, що будь-яких підстав для скорочення штату в тому числі посади немає, оскільки немає зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, а також вказане питання не було погоджене з первинною профспілковою організацією, створеною на підприємстві. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позові та поясненнях. Представники відповідача в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову, вказали на його безпідставність. Також за зазначили, що вся процедура звільнення була дотримана в повному обсязі, а повідомити профспілкову організацію про звільнення [PERSON] за три місяці не було можливості, оскільки повідомлення про створення профспілкової організації надійшов на адресу підприємства лише 13.10.2016 року. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. У письмових поясненнях від 20.02.2017 року представник третьої особи повідомив, що позовні вимоги [PERSON] підтримує, оскільки КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради не було отримано дозволу у Незалежної профспілки гірників України на звільнення голови Первинної профспілкової організації НПГУ [PERSON], тому позивач повинен бути поновлений на роботі (а.с. 102-103). Заслухавши позивача, представника позивача, представників відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступне. На підставі наказу №3-к від 01.10.2009 [PERSON] було прийнято на роботу на посаду начальника дільниці «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, а на підставі наказу №7-к від 01.02.2013 переведено на посаду начальника БТР (а.с. 16). Наказом № 146-К/тр від 27.12.2016 року [PERSON], начальника БТР звільнено з роботи 27.12.2016 року у звязку із скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 118-к/тр від 25.10.2016 року про попередження, відсутність заяви [PERSON] про згоду на переведення на іншу посаду (а.с. 15). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що, що його було звільнено незаконно та з порушенням встановленого порядку, оскільки, роботодавцем не отримано згоди Профспілки на звільнення позивача та не дотримано тримісячного строку повідомлення про звільнення як голови профспілкової організації. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно із ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Так, про майбутнє скорочення позивач був повідомлений на підставі наказу № 118-К/тр від 25.10.2016 року КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради в частині попередження про заплановане вивільнення [PERSON] (а.с. 41), однак від підписання про ознайомлення позивач відмовився, про що було складено акт від 27.10.2016 року (а.с. 45). Вказаний наказ був винесений на підставі наказу № 20 від 20.10.2016 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників» (а.с. 91). Листом № 3315/1 від 26.1.2016 року [PERSON] було запропоновано переведення на інші посади (а.с. 46). Однак, позивачем не надано згоди на переведення. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19.12.2016 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову до Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу в частині попередження про заплановане звільнення та поновлення на посаді. Вказане рішення суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 15.02.2017 року. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Житомирської області пунктом 1 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку зміни в організації виробництва і праці. Під змінами в організації виробництва і праці в п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України розуміється ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. За таких обставин працівник може бути звільнений з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України, зокрема, якщо скорочується чисельність або штат працівників і така підстава може бути самостійною. Вищевикладеним спростовуються доводи апеляційної скарги щодо ненадання відповідачем доказів змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, яке призводить до скорочення чисельності або штату працівників, оскільки у даному випадку скорочення не є наслідком ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання КП «Житомиртеплокомуненерго», а повязуються зі змінами в організації управління підприємством. Тобто належними та допустимими доказами відповідач довів, що у даному випадку скорочення має місце. Питання ж доцільності такого скорочення не входить до повноважень суду, оскільки належить виключно до компетенції власника, який має право на свій розсуд вносити зміни в штатний розпис. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках, зокрема, звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем було зроблено запит № 4477/1 від 20.12.2016 року голові профспілкового комітету КП «ЖТКЕ» [PERSON] на предмет членства у профспілці [PERSON] (а.с. 123) та на даний запит отримана відповідь № 2/43 від 20.12.2016 року в якій зазначено, що з 15.10.2016 року [PERSON] не є членом профспілкової організації КП «Житомиртеплокомуненерго» (а.с. 124). З іншого боку, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 12.10.2016 року зареєстровано Первинну профспілкову організацію незалежної профспілки гірників України КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради. (а.с. 25-26). Як вбачається з Протоколу № 1 установчих зборів первинної профспілкової організації незалежної профспілки гірників України КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради від 30.09.2016 року її головою обрано [PERSON] (а.с. 19-21). За положеннями ст. 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» первинна організація профспілки - добровільне об'єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі. Профспілки, їх об'єднання, згідно до ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу. Для легалізації профспілок, об'єднань профспілок їх засновники або керівники виборних органів подають заяви. До заяви додаються статут (положення), протокол з'їзду, конференції, установчих або загальних зборів членів профспілки з рішенням про його затвердження, відомості про виборні органи, наявність організацій профспілки у відповідних адміністративно-територіальних одиницях, про засновників об'єднань. На підставі поданих профспілкою, об'єднанням профспілок документів легалізуючий орган у місячний термін підтверджує заявлений статус за ознаками, визначеними статтею 11 цього Закону, включає профспілку, об'єднання профспілок до реєстру об'єднань громадян і видає профспілці, об'єднанню профспілок свідоцтво про легалізацію із зазначенням відповідного статусу. Статус організацій всеукраїнської профспілки чи профспілки іншого статусу визначається статутом цієї профспілки. Про належність до певної профспілки організації, які діють на підставі статуту цієї профспілки, надсилають легалізуючому органу за місцем свого знаходження повідомлення із посиланням на свідоцтво про легалізацію профспілки, на підставі якого вони включаються до реєстру об'єднань громадян. Первинні профспілкові організації також письмово повідомляють про це роботодавця. Профспілка підприємства, установи, організації, яка діє на підставі власного статуту, легалізується у порядку, визначеному цією статтею. Профспілка, об'єднання профспілок набувають права юридичної особи з моменту затвердження статуту (положення). Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] про створення первинної профспілкової організації незалежної профспілки гірників України КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради повідомив відповідача 13.10.2016 року (а.с. 29). Однак, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не подав відповідачу підтверджуючих документів щодо статусу та сфери діяльності профспілки. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради не було належним чином повідомлене про наявність другої профспілкової організації на підприємстві, про її статус та членів, тому не мало належних правових підстав для взаємодії з її керівництвом. Також слід зазначити, що рішення про скорочення чисельності працівників було прийнято ще 08.06.2016 року та 20.10.2016 року, тому твердження позивача, що його звільнення за ч. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконними діями відповідача саме відносно нього не знайшли свого підтвердження. Таким чином, позовні вимоги в частині поновлення позивача на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Позовна вимога стосовно виплати моральної шкоди також не підлягає до задоволення, оскільки вона є похідною від первісних позовних вимог, у задоволенні яких судом відмовлено повністю.

Outcome: dismissed