Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

У серпні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний вексельний договір №3/1НАВ/2.08.011. від 02.08.2011р., укладений між Кредитна спілка «Укрмолодькредит» та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.08.2011р. між позивачем та відповідачем був підписаний кредитний вексельний договір №3/1НАВ/2.08.011. В порядку та на умовах, визначеному цим договором позивач повинен був отримати цільовий вексельний кредит в сумі 500 000 гривень. На думку позивача, визначені цим договором порядок та умови отримання позивачем коштів суперечать положенням цивільного законодавства, що унеможливлює виконання цього правочину у відповідності до законодавчих вимог. Зокрема, позивач зазначає, що в порядку, визначеному оспорюваним договором позивач отримує прості векселі, а не грошові кошти, що суперечить законодавчо визначеним ознакам кредитного договору; крім того, згідно вексельного законодавства у разі видачі векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем, при цьому, закон дозволяє видавати переказні і прості векселі лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги. Однак, на момент укладення оспорюваного договору між позивачем та відповідачем не було жодних грошових боргів за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, що унеможливлює видачу будь-яких векселів у визначеному договором порядку. Більше того, за видачу векселя без наявності грошового боргу законом передбачено відповідальність. Жодних векселів позивач від відповідача не отримував і сам таких не видавав. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання повторно не забезпечив, про день час та місце судового засідання повідомлявся судом у порядку встановленому ст.ст. 74, 75 ЦПК України, судові повістки були надіслані відповідачу за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців. Однак, судові повістки повернулись до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України , за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд встановив наступне. 02.08.2011 року між позивачем як позичальником та відповідачем як кредитором укладено кредитний вексельний договір №3/1НАВ/2.08.011. Згідно п.1.1. договору №3/1НАВ/2.08.011. кредитор відповідно до умов кредитної програми (надалі - «КП») надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності цільовий вексельний кредит в сумі 500 000,00 (п'ятсот тисяч) гривень (надалі - «Кредит»), який надається в порядку та на умовах визначених цим договором. Відповідно до п.1.7. договору №3/1НАВ/2.08.011. усі розрахунки по кредиту здійснюються у вексельній формі і регулюються діючим на території України вексельним правом відповідно до додатку №1 до даного договору, що є його невід'ємною частиною. В додатку №1/-3/1НАВ/2.08.011. від 02.08.2011р. до кредитного вексельного договору №3/1НАВ/2.08.011 визначено строки та порядок погашення (оплати) кредитором векселів, вказано порядкові номери векселів і відповідні їм суми, однак в полях цього додатку, призначених для номера бланку векселя, будь-які записи відсутні. З п.2.2. договору №3/1НАВ/2.08.011 вбачається, що кредит надається під забезпечення 75 (сімдесяти п'яти) акцептованих позичальником переказних векселів (іменованих «Тратти»), з яких 25 номінальною вартістю по 10 000,00 (десять тисяч) грн. і 50 номінальною вартістю по 9 000,00 (дев'ять тисяч) грн. В додатку №2/-3/1НАВ/2.08.011. від 02.08.2011р. до кредитного вексельного договору №3/1НАВ/2.08.011 визначено строки та порядок погашення (оплати) позичальником тратт, вказано порядкові номери тратт і відповідні їм суми, однак в полях цього додатку, призначених для номера бланку тратти, будь-які записи відсутні. Пунктами розділу 3 договору №3/1НАВ/2.08.011. передбачено наступний порядок надання кредиту: п.3.1. Надання кредиту проводиться шляхом видачі кредитором як трасатом (платником) на користь позичальника як ремітента (одержувача платежу) 25 (двадцяти п'яти) простих векселів (надалі - «векселі»), номінальною вартістю кожного по 20 000,00 (двадцять тисяч) грн.; п.3.1.1. Оплата векселів кредитором здійснюється впродовж 150 (ста п'ятдесяти) днів п'ятьма рівними траншами. п.3.1.2. Позичальник або інший законний держатель векселів кожні 6 (шість) днів представляє кредитору до погашення, оплати 1 (один) вексель, таким чином кожних 30 (тридцяти) днів, шляхом погашення 5 (п'яти) векселів, оплачується один транш. п.3.1.3. Оплата кредитором векселів впродовж 150 (сто п'ятдесяти) днів проводиться згідно графіків зазначених в Додатку №1 до цього договору. Із зазначених вище положень договору №3/1НАВ/2.08.011. вбачається, що в порядку та на умовах даного договору кредит надається позивачу (позичальнику) у вигляді простих векселів, що видаються відповідачем (кредитором) як трасатом (платником) на користь позичальника як ремітента (одержувача платежу), що має наслідком виникнення між позивачем та відповідачем правовідносин, які врегульовані законодавством України про обіг векселів. Особливості обігу векселів в Україні, який полягає у видачі переказних та простих векселів, здійсненні операцій з векселями та виконанні вексельних зобов'язань у господарській діяльності, відповідно до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції, та відповідно до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів, визначає Закон України «Про обіг векселів в Україні», про що зазначено в преамбулі цього закону. Згідно ст.1 Закону України «Про обіг векселів в Україні», в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору, (надалі - Закону), законодавство України про обіг векселів складається із Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (далі - Уніфікований закон), з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції, та із Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів, Закону України "Про цінні папери і фондову біржу" , Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі" , Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів", цього Закону та інших прийнятих згідно з ними актів законодавства України. Відповідно до ст.4 Закону видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги. На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов'язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем. Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов'язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем. Особи, винні в порушенні вимог цієї статті, несуть відповідальність згідно з законом. Згідно ч.1 ст.5 Закону векселі (переказні і прості) складаються у документарній формі на бланках з відповідним ступенем захисту від підроблення, форма та порядок виготовлення яких затверджуються Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Національним банком України з урахуванням норм Уніфікованого закону, і не можуть бути переведені у бездокументарну форму (знерухомлені), крім фінансових векселів, що випускаються у бездокументарній формі. Відповідно до ч.1 ст.13-1 Закону за видачу векселя без наявності грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги або без визначення у відповідному договорі умови проведення розрахунків із застосуванням векселів чи із зазначенням суми платежу за векселем, що є більшою від суми зобов'язань трасата перед трасантом або векселедавця (за переказним векселем - трасанта) перед особою, якій чи за наказом якої має бути здійснений платіж, на юридичну особу - векселедавця (за переказним векселем - трасанта) накладається штраф у розмірі від чотирьохсот до п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі встановлених обставин та вказаних положень положення вексельного законодавства суд приходить до наступних висновків. Оскільки, позивач та відповідач як сторони договору №3/1НАВ/2.08.011. визначили, що всі розрахунки по кредиту здійснюються у вексельній формі, що в свою чергу не відповідає ознакам кредитного договору, визначеним у ст.1054 ЦК України, то до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення Параграфу 2 «Кредит» Глави 71 Цивільного кодексу України. Оскільки, визначений у договорі №3/1НАВ/2.08.011. порядок виконання сторонами його умов передбачає видачу векселів, то ці положення договору повинні відповідати вимогам вексельного законодавства. Однак, вищевказані положення договору №3/1НАВ/2.08.011. не відповідають вимогам вексельного законодавства України, зокрема ст.4 Закону України «Про обіг векселів в Україні», оскільки видача векселів в порядку, передбаченому цим договором, не обумовлена наявністю між сторонами договору грошових боргів за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, що унеможливлює видачу векселів у відповідності до Закону. Крім того, наявність таких грошових боргів заперечується позивачем. Таким чином, за умовами договору №3/1НАВ/2.08.011. його сторонам належить вчинити дії, а саме, видати векселі без наявності відповідного грошового боргу, що є прямим порушенням Закону України «Про обіг векселів в Україні», за яке ст.13-1 цього Закону передбачає відповідальність. Згідно ч.1 ст.203 Цивільного Кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як зазначено у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. З огляду на викладене, у зв'язку з невідповідністю кредитного вексельного договору №3/1НАВ/2.08.011. 02.08.2011р. вимогам законодавства України, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved