Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

У жовтні 2013 року КП "Макіївтепломережа" звернулось до суду із позовом до [PERSON] "Про стягнення суми боргу за відпущену теплову енергію". На обґрунтування своїх вимоги позивач зазначив, що КП "Макіївтепломережа" є виробником теплової енергії, яка надається через приєднану комунальну мережу до зовнішнього обрізу будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] мешкає за цією адресою в квартирі [NUMBER] та є споживачем теплової енергії із особовим рахунком [NUMBER], однак своєчасно комунальні послуги не сплачує, у зв'язку з чим має заборгованість за спожиту теплову енергію у період з 01.07.2004 року по 01.09.2013 року у розмірі 14988,41 гривень. У січні 2013 року вони звертались до суду із заявою про видачу судового наказу про примусове стягнення цієї заборгованості, однак у прийнятті заяви було відмовлено, тому вони у позовному провадженні просять стягнути з відповідача заборгованість у сумі 14988,41 гривень та судовий збір у розмірі 229,40 гривень. Представник позивача Іщенко Я. І., що діє за довіреністю, у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи сповіщена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, зареєстровану за вхідним № 1169/14-вх від 21.01.2014 року, в якій просила справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, про час та місце судового розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або її розгляд за його відсутності не надавав. Відповідно до приписів частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у представника позивача по справі свідчить її відповідна заява, долучена до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання представником позивача особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Крім того, згідно із статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішив можливим справу розглянути на підставі наявних в ній доказів у відсутність відповідача, який не з'явився, та ухвалити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача. Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази по справі, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Згідно копії особового рахунку [NUMBER], відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] /а. с. 4/. Відповідно до розрахунку суми заборгованості по особовому рахунку [NUMBER], відкритого на ім'я [PERSON], за адресою: [ADDRESS], - існує заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання за період з 01 липня 2004 року по 01 вересня 2013 року у розмірі 14988,41 гривень /а. с. 7 - 11/. Крім того, судом встановлено, що 18.01.2011 року між КП "Макіївтепломережа" та [PERSON] укладено договір про розстрочення заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за послуги з теплопостачання /а. с. 5/. Згідно до ухвали Центрально-Міського районного суду від 31.01.2013 року КП "Макіївтепломережа" було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по оплаті послуг надання теплової енергії з [PERSON] /а. с. 6/. Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спірних правовідносин є неналежне виконання відповідачем обов'язків, що випливають із споживання ним житлово-комунальних послуг. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами визначені в Законі України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року. Відповідно до положень статті 1 цього Закону України житлово-комунальною послугою визнається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. У свою чергу, комунальною послугою, з огляду на наведену вище норму права, є результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживачем житлово-комунальних послуг вважається фізична чи юридична особа, яка її отримує або має намір отримати /стаття 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"/. Згідно статей 12 та 13 зазначеного Закону за своїм функціональним призначенням житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги, тобто послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Положеннями пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачений обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Зазначений обов`язок споживачів також передбачений Правилами надання населенню послуг з водо, теплопостачання та водовідведення, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1497 від 30.12.1997 року, та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, згідно до яких суб'єкт господарювання - КП "Макіївтепломережа" надає послуги з централізованого опалення /теплопостачання/, а споживач зобов`язаний оплачувати послуги у встановлені строки - щомісяця по нормам і тарифам відповідно розміру опалювальній площі квартири. Положення частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначають, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, які передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Норми права, які містяться у частині 1 статті 14 Цивільного кодексу України передбачають, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положення частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як убачається із змісту статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Крім того, під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що доказів про наявність пільг з оплати комунальних послуг, а також заяв про застосування строків позовної давності жодною з сторін по справі надано не було. Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов КП "Макіївтепломережа" до [PERSON] "Про стягнення суми боргу за відпущену теплову енергію" повністю, суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини 1 статті 214 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами по справі судових витрат. Так, відповідно до вимог частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На виконання вимог частини 5 статті 119 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви КП "Макіївтепломережа" додало документи, що підтверджують сплату судового збору, а саме: платіжні документи про сплату судового збору в розмірі 229,40 гривень /а. с. 1/. Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір" № 3674-VІ від 08.07.2011 року. Відповідно до змісту частини 1 й підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. Із зазначеним позовом КП "Макіївтепломережа" звернулось до суду у 2013 році. Місячний розмір мінімальної заробітної плати в Україні на 01 січня 2013 року встановлений в розмірі 1147 гривень відповідно до змісту статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" № 5515-VI від 06.12.2012 року Таким чином, за подання до суду позовної заяви майнового характеру у 2013 році справляється судовий збір у розмірі, не менше 0,2 х 1147 гривень = 229,40 гривень та не більше 3 х 1147 гривень = 3441 гривень. Відтак, ухвалюючи рішення на користь позивача суд дійшов до висновку про необхідність задоволення його позову повністю, стягнувши з відповідача заборгованість по оплаті за надану теплову енергію /послуги з теплопостачання/ за період з 01 липня 2004 року по 01 вересня 2013 року в сумі 14988,41 гривень, а тому на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідачів слід стягнути витрати на сплату судового збору в сумі 229,40 гривень, виходячи з розрахунку: 14988,41 х 1% = 149,88 гривень, що менше ніж 229,40 гривень. Таким чином, з огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та можливість задоволення його позову шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача КП "Макіївтепломережа" заборгованість по оплаті за надану теплову енергію /послуги з теплопостачання/ за період з 01 липня 2004 року по 01 вересня 2013 року в сумі 14988,41 гривень, а також суму понесених й документально підтверджених судових витрат у вигляді судового збору в сумі 229,40 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved