Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк) звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що 02.09.2008 року між Банком і [PERSON] укладено договір № HAH2NN00000030 від 02.09.2008 року, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 17000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості. Взяті на себе зобов'язання відповідач належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 25.06.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 104655,45 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 16631,29 грн., заборгованості за процентами в розмірі 15829,47 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1037,82 грн., пені у розмірі 65935,18 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 250,00 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 4971,69 грн. Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.09.2014 року (суддя Шевченко Г.С.) відкрито провадження у справі та призначено її до попереднього судового засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.10.2014 року (суддя Шевченко Г.С.) справу призначено до судового розгляду. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.03.2015 року (суддя Шевченко Г.С.) позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено в повному обсязі та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 104655 ,45 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.06.2015 року (суддя Шевченко Г.С.) задовлено заяву [PERSON] та скасовано заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.03.2015 року, справу призначено до розгляду в судовому засіданні. 13.03.2017 року призначено проведення повторного автоматичного розподілу вищезазначеної цивільної справи, в результаті чого справу було передано судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Горпинич О.В. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.03.2017 року справу прийнято до провадження судді Горпинич О.В. та призначено справу до судового розгляду. В матеріалах справи містяться заперечення відповідача проти позову від 22.10.2014 року, від 13.01.2016 року, від 19.10.2017 року, в яких відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову, з тих підстав, що кредит отримувала не вона, а інша особа - [PERSON], яка скористалась документами відповідача, у зв'язку із чим ведеться досудове розслідування. Крім того, відповідач вказує, що при зверненні з позовом позивачем пропущений строк позовної давності. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Левицька А.В. підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач та її представник [PERSON], яка діє на підставі договору, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог, у зв'язку із тим, що кредит отримувала не відповідач, а інша особа, а також вказували, що позивачем при звернення до суду пропущений строк позовної давності. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволенні позовних вимог вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до договору № HAH2NN00000030 від 02.09.2008 року позивач - Закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк", надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 17000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості, а відповідач зобов'язалась погашати даний кредит відповідно до умов договору та вимог закону. З матеріалів справи вбачається, що банк свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу грошові кошти. Відповідач в судових засіданнях неодноразово вказувала, що в кредитному договорі № НАН2NN00000030 від 02.09.2008 року стоїть не її підпис, а підпис іншої особи [PERSON] Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.06.2016 року по справі була призначена судова почеркознавча експертиза для вирішення питання належності [PERSON] підпису в кредитному договорі № НАН2NN00000030 від 02.09.2008 року, яка не була проведена через ненадання сторонами об'єкту дослідження та порівняльного матеріалу. Крім того, відповідач вказувала, що Немишлянським ВП ГУНП в Харківській області ведеться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12014220460003662 від 22.11.2014 року за ч. 1 ст. 192 КК України щодо притягнення до відповідальності [PERSON], яка від її імені взяла кредитні кошти в ПАТ КБ "ПриватБанк", на підтвердження чого залучила до матеріалів справи численні листи з Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області та Харківської місцевої прокуратури № 3 Харківської області. Проте, обвинувального вироку за вказаним вище кримінальним провадженням відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 192 КК України матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, належних та допустимих доказів неотримання грошових коштів, чи отримання грошових коштів іншою особою, відповідачем до матеріалів справи не надано. Відповідач не виконала своїх договірних зобов'язань, внаслідок чого станом 25.06.2014 року утворилась заборгованість за кредитом в загальному розмірі 104655,45 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 16631,29 грн., заборгованості за процентами в розмірі 15829,47 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1037,82 грн., пені у розмірі 65935,18 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 250,00 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 4971,69 грн. Дані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи розрахунком заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк», який [PERSON] не спростувала. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що позивач виконав всі умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов'язань, що є порушенням умов укладеного договору. Між тим, відповідачем та її представником було зазначено про звернення позивача із позовом до суду з порушенням строків позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином, з урахуванням строку позовної давності, який визначається судом з часу звернення позивача до суду із даним позовом - 25.07.2014 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 16631 грн. 29 коп. заборгованості за кредитом, 2136 грн. 98 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом та 136 грн. 66 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, які заявлені позивачем в межах загального строку позовної давності. У задоволенні позову в іншій частині належить відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення виконання договірних зобов'язань, суд вважає необхідним зазначити наступне. За умовами договору, Банком було розраховано до сплати пеню в сумі 65935,18 грн.. Так, ст. 258 ЦК України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, у разі, коли на момент звернення з позовом виконання зобов'язання було прострочено понад один рік, стягнення неустойки (штрафу, пені) за минулий час обмежується одним роком перед зверненням зацікавленої особи до суду, якщо не будуть визнанні поважними причини пропуску даного строку. Поважності пропуску такого строку представником банку доведено не було. За таких обставин, з урахуванням строку позовної давності, суд вважає за необхідне стягнути пеню за 12 місяців у розмірі 1897,78 грн. Також, позивачем за умовами договору нарахований штраф, а саме: 250,00 грн - штраф (фіксована частина) та 4971,69 грн - штраф (процентна складова). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до ст. 49 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором протирічить положенням, закріпленим у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, то вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з [PERSON] штрафу, а саме: 250,00 грн - штраф (фіксована частина); 4971,69 грн - штраф (процентна складова), що зазначені у розрахунку як складові заборгованості, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 247 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial