Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, визнання права на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування за законом. Позов мотивували тим, що [INFO] в селі Яструбинці, Іллінецького району, Вінницької області помер їх батько - [PERSON] . Заповіту батько не залишив. Після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла [PERSON] , дружина померлого - мати позивачів. [INFO] в селі Яструбинці, Іллінецького району, Вінницької області померла мати позивачів - [PERSON] , яка після смерті заповіту не залишила. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивачі у справі. [PERSON] , відповідач у справі, син покійної, спадщини після смерті матері не приймав. Інші спадкоємці першої черги за законом відсутні. Особи, що мають обов`язкову долю у спадщині, відсутні. Постановою приватного нотаріуса Іллінецького районного нотаріального округу Вінницької області від 5 лютого 2020 року № 42/02-31 було відмовлено у видачі свідоцтва про право па спадщину у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на спадкове майно, яке на час смерті належало спадкодавцю. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися подали до суду заяву, в який позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити та розглянути справу за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву в якій вимоги визнає, просить їх задоволити. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Згідно з ч. ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні та задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 11). На день смерті [PERSON] мав у власності мав у власності будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Дашівської селищної ради № №79 від 31.01.2020 року, виданою на підставі запису в погосподарській книзі №4, особовий рахунок № [NUMBER] , за якою - станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] був єдиним членом колгоспного двору (а.с. 19), та земельні ділянки призначених: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 0521284100:07:001:0172, становить 0,2500 га; для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0521284100:07:001:0173 - 0,0733 га; площа земельної ділянки по [ADDRESS] , призначеної для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0521284100:07:001:0174, становить 0,4667 га. Після смерті [PERSON] вказане нерухоме майно фактично прийняла у спадщину [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 14). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до положень статей 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] звернулася до нотаріуса Іллінецького районного нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини та постановою приватного нотаріуса Іллінецького районного нотаріального округу Вінницької області від 5 лютого 2020 року № 42/02-31 було відмовлено у видачі свідоцтва про право па спадщину за законом на житловий будинок та дві земельні ділянки в [ADDRESS] , та земельну ділянку в [ADDRESS] , належні померлій, [INFO] [PERSON] як спадкоємиці [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила свої спадкових прав (а.с. 18). Спадкодавцем за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації вищевказаних земельних ділянок. Зазначене рішення про приватизацію земельної ділянки прийнято в період чинності Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок». Згідно із статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. За статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243 св. 18 зазначив, що: «Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139- V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-V1). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України).» Згідно п.7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи вищевикладене, а також повне визнання позовних вимог відповідачем, вважаю, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Судовий збір залишити за позивачами. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого нею судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved