Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з підстав, викладених в заяві. Просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.03.2013 року у розмірі 32490,42 грн. станом на 17.03.2020 року, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп.. Ухвалою від 30.10.2020 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін о 15.00 годині 24.11.2020 року. 24.11.2020 року представник позивача в судове засідання не з`явився, але відповідно до клопотання (а.с.64), просить суд справу розглянути без участі представника банку, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в призначений час 24.11.2020 року в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України в мережі Інтернет (а.с. 101). Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання з невідомих причин, не подала відзив та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом при вивченні матеріалів справи встановлено, що відповідно до умов кредитного договору б/н від 26.03.2013 року позивачем АТ КБ "ПриватБанк" відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці (а.с. 20). Для користування кредитним картковим рахунком Відповідач отримала кредитну картку з певним строком дії, яка в подальшому перевипускалася, і строк дії останньої з них - червень місяць 2022 року, що підтверджується довідкою (а.с. 21). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 11000 грн. 00 коп., що також підтверджено відповідною довідкою (а.с.20). Відповідач зобов`язана була кожного місяця вносити платежі в рахунок погашення заборгованості, а також сплачувати проценти за користування кредитом, у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки. Умови кредитування та користування банківськими послугами викладені в «Тарифах банку» (а.с. 23) та «Умовах та правилах надання банківських послуг» (а.с. 24-56), які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.2.3, п. 2.1.2.4 Договору на підставі якого Відповідач при укладанні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту, у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту, оплати винагороди Банку. Відповідно до п. 2.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, в зв`язку з чим, відповідно до наявного розрахунку заборгованості (а.с. 7-14), а також виписки за договором (а.с. 15-19) станом на 17.03.2020 року нараховано заборгованість в розмірі 32490,42 грн., з яких: - 15519,90 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 6028,98 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України; - 8918,19 грн. - нарахована пеня; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1523,35 грн. - штраф (процентна складова). Тому, просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.03.2013 року у розмірі 32490,42 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. 00 коп.. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд відповідно до частини 2 вказаної статті може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором Відповідач порушила зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. За таких обставин, в силу умов Договору та ст.ст. 526, 1050 ЦК України, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, яка включає в себе тіло кредиту, пеню та штрафи є законними та обґрунтованими й підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором не надано. Крім того, позивачем пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування процентів має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При їх обчисленні за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні. Позивач не надав суду окремого розрахунку процентів по ст. 625 ЦК України і не зазначив періоду їх нарахування. Разом з тим, платіж по ст. 625 ЦК України нарахований позивачем на прострочене тіло кредиту, а його розмір позивач зазначає в сумі 6028,98 грн. і з наявного у справі розрахунку заборгованості вбачається, що в такій сумі заборгованість по простроченому тілу кредиту тривала з 01.10.2019 року по 17.03.2020 року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими грошовими коштами». Перше - це отримання боржником можливості правомірно платити кредитору борг протягом визначеного часу. Друге значення - прострочка грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, однак неправомірно не платить їх. Наслідком неправомірного користування чужими коштами, тобто прострочки виконання грошового зобов`язання (як договірного так і недоговірного), є нарахування процентів річних у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати виплату процентів, розмір яких визначено законом або договором за правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. У даному випадку термін дії карточки - червень місяць 2022 року. Таким чином, позивачем не доведено правомірність нарахування процентів в порядку ст. 625 ЦК України, а також не обґрунтовано підставність нарахування таких процентів у вказаний вище період. Тому в частині стягнення заборгованості по відсоткам нарахованим на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України слід відмовити. Відповідно до частини першої ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 1712,00 грн. (26461,44 х 2102 / 32490,42). На підставі викладеного, ст.ст. 525, 526, 536, 598, 599, 612, 625, 629, 1048 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 223, 264, 265, 279, 280-282, 284, 289, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial