Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

19 жовтня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк") звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з неї заборгованість за кредитним договором на загальну суму 18 224грн. 42коп. В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" зазначило, що 31 серпня 2015 року між банком та відповідачем укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за якою [PERSON] отримала кредит у розмірі 15 446грн. 66коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.08.2018. За умовами основного договору приєднання відповідач взяла на себе зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також щодо оплати комісії. У порушення умов договору приєднання [PERSON] свої зобов'язання не виконала, що призвело до виникнення заборгованості станом на 27.09.2016 року у розмірі 18 224грн. 42коп. Посилаючись на те, що відповідач продовжує ухилятися від виконання договірних зобов'язань, позивач вважав, що є підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості у зазначеному розмірі. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Представник позивача надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав та проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.36). В судове засідання відповідач, належним чином сповіщена про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з'явилася. Про причини неявки суд не повідомила. (а.с.43,46) Суд, у звязку з повторною неявкою відповідача та неповідомленням про причини неявки в судове засідання, зі згоди позивача ухвалює заочне рішення у справі в порядку, визначеному главою 8 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 17 квітня 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено договір приєднання, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит установленого ліміту на платіжну картку зі сплатою річних відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії кредитної картки. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше суми залишку заборгованості. Договір складається із заяви [PERSON] про приєднання, умов і правил надання банківських послуг (далі - Умови та правила), правил користування платіжною карткою та тарифів банку (а.с.а.с.6-30). При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. та 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6 умов та правил). Судом також встановлено, що 31 серпня 2015 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Угода), за змістом якої [PERSON] отримала кредит у розмірі 15 446грн. 66коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5). Зі змісту Угоди вбачається, що Генеральна угода разом з Умовами та правилами, а також тарифами банку складають між позивачем та відповідачем кредитний договір. Відповідно до пп.1.1.1 п.1.1 Угоди суму заборгованості, яка виникла в період з дати надання кредиту, зменшено по сплаті процентів на 811грн. 52коп. Згідно з п. 2.1 Угоди відповідач отримує кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15 446грн. 66коп. зі сплатою 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту на строк 36 місяців, тобто з 31.08.2015 року по 31.08.2018 року. Погашення заборгованості відбувається шляхом сплати щомісячних платежів в сумі 560грн. 40коп., починаючи з «1» по «25» число кожного місяця з кінцевою датою погашення заборгованості до 31.08.2018 року. Сторони також дійшли згоди, що при порушенні позичальником строків погашення заборгованостей, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше, ніж на 31 день, по зобовязанням, строк яких настав, строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Згідно з п.2.2. Угоди заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня вважається простроченою, у звязку з чим позичальник має сплатити банку штраф у розмірі 811грн. 52коп. Згідно з п.2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг [PERSON] зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 2.1.1.5.7 зазначених правил встановлено, що володілець карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафта. Правила користування платіжною карткою викладені у розділі 2 умов та правил надання банківських послуг та є їх невід'ємною частиною. Відповідно до п.2.1.1.12.11 цих правил банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій банком частці у разі невиконання боржником своїх боргових зобов'язань та інших обов'язків за договором. З наданого ПАТ КБ "Приватбанк" розрахунку вбачається, що [PERSON] припинила виконання грошових зобов'язань, допустивши станом на 27.09.2016року виникнення заборгованості по кредиту в загальному розмірі 18 224грн. 42коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 13 182грн. 27коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 1 594грн. 18коп. Припинення виконання [PERSON] договірних зобов'язань призвело також до виникнення заборгованості за комісією у розмірі 2 636грн. 45коп. та штрафу у розмірі 811грн. 52коп. (а.с.4). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами з зобов'язальних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких відноситься примусове виконання обовязку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК). Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Так, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно з нормами ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у визначений у зобовязанні строк. Договором, відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК). За ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). При цьому у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК ). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Зокрема, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинками (розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] допустила виникнення заборгованості, та, відповідно, порушила договірні зобовязання, у банка виникло право вимагати повернення наданих кредитних коштів та сплати процентів із застосуванням передбачених договором штрафних санкцій. Відтак, суд вважає, що позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 378грн. (а.с.1). Докази на підтвердження понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, сплачений ПАТ КБ "Приватбанк" судовий збір у розмірі 1378грн., підлягає стягненню з відповідача на користь банка. З огляду на викладене,

Outcome: approved