Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

23 липня 2020 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінфорс", третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що згідно із виконавчим написом № 8283 від 15 квітня 2020 року, що вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. стягнуто із неї на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" заборгованість в розмірі 12419,55 грн. 25 червня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віра Леонідівна винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 62419037 на підставі виконавчого напису № 8283 про стягнення з неї на користь ТзОВ "Фінфорс" заборгованості в розмірі 12419,55 грн. та основної винагороди приватного виконавця в сумі 1241,96 грн. Вказаний виконавчий напис вважає таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з порушенням нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису та спірністю заборгованості. Будь-яких договорів вона з відповідачем не укладала. Будь-яких претензій чи повідомлень про наявність боргу перед відповідачем вона не отримувала. Відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може проводитися нотаріусом у безспірному порядку, а тому виконавчий напис, вчинений нотаріусом, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Просить суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. від 15.04.2020 року за номером 8283 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ "Фінфорс" заборгованості в розмірі 12419,55 грн. таким, що не підлягає виконанню, а також вирішити питання судових витрат у справі. Представник позивача 09 жовтня 2020 року через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує щодо ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Зазначив, що докази в підтвердження понесення [PERSON] витрат на правничу допомогу будуть подані в порядку ч.8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов від нього не надходило. Третя особа - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. у судове засідання не з`явився також, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи. Судові повістки, ухвали суду, направлені за адресою його місцезнаходження, повернулись суду з відмітками органу поштового зв`язку: "адресат відмовився від отримання", "адресат відсутній за вказаною адресою". Про причини неявки останній не повідомив, будь-яких клопотань, заяв від нього не надійшло. Згідно із ч.1 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач ТзОВ "Фінфорс" звернувся до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за договором № 483194-А від 08.02.2019 року з боржника [PERSON] . Вимоги ухвали суду про витребування доказів від 19 серпня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В. не виконано, зокрема, копій документів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису № 8283 від 15 квітня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ "Фінфорс" заборгованості в розмірі 12419, 55 грн. суду не подано. Вказана ухвала суду, направлена за адресою місцезнаходження приватного нотаріуса, повернулась суду з відмітками органу поштового зв`язку: "адресат відмовився від отримання", "адресат відсутній за вказаною адресою". Разом з тим, на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 11 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. надіслано суду завірену копію виконавчого напису № 8283 від 15 квітня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з [PERSON] на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 483194-А від 08.02.2019 року, укладеним між ТзОВ "СС ЛОУН", правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 40071779-13 від 25 червня 2019 року є ТзОВ "Фінфорс", та [PERSON] . Із оспорюваного виконавчого напису вбачається, що у зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором заборгованість позивача складає 12419,55 грн., з них: 5500 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 4169,55 грн. - прострочена заборгованість за несплаченими відсотками, 2750 грн. - строкова заборгованість за штрафами та пенею (а.с. 64). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. від 25 червня 2020 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 8283 від 15 квітня 2020 року (а.с. 6). Також приватним виконавцем надіслано до суду договір про споживчий кредит № 483194-А від 08.02.2019 року, укладений між ТзОВ "СС ЛОУН" і [PERSON] , із змісту якого вбачається, що остання отримала кредит у розмірі 5500 грн, строком на 27 календарних днів, шляхом зарахування коштів на платіжну картку позичальника, плата за користування кредитом у вигляді процентів визначена в розмірі 1,33 % за кожен день користування та додаткові угоди № 1 від 07.03.2019 року та №8 від 14.04.2019 року до договору № 483194-А від 08.02.2019 року, якими продовжено строк користування кредитом, графіки платежів до договору (а.с. 60-63). Вказаний договір та додаткові угоди не були нотаріально посвідчені (а.с. 42-59). Окрім того, приватним виконавцем надіслано додаткові угоди № 1 від 07.03.2019 року та №8 від 14.04.2019 року до договору № 483194-А від 08.02.2019 року, якими продовжено строк користування кредитом та графіки платежів до договору (а.с. 60-63). Статями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок № 296/5). Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 3.1 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (пункт 3.2 глави 16 розділу II Порядку № 296/5). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (пункт 3.4 глави 16 розділу II Порядку № 296/5). Пунктом 3.5 глави 16 цього ж Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі - постанова КМУ № 1172 від 29.06.1999). Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). У оспорюваному виконавчому написі вказано, що підставою його вчинення є, зокрема, постанова КМУ № 1172 від 29.06.1999 р., в яку постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 р. були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. п. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову КМУ №662 від 26.11.2014 в цій частині. Вказану постанову залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року. Таким чином, кредитний договір № 483194-А від 08.02.2019 року на момент вчинення виконавчого напису вже не був тим документом, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Тобто, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис щодо стягнення за кредитним договором, що не був посвідчений нотаріально. Крім того, укладення договору № 483194-А від 08.02.2019 року оспорюється позивачем та матеріали справи не містять достовірних та беззаперечних доказів безспірності заборгованості. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав до задоволення позову та визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. від 15 квітня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 8283, про стягнення заборгованості за кредитним договором № 483194-А від 08.02.2019 року, укладеним між ТзОВ "СС ЛОУН", правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 40071779-13 від 25 червня 2019 року є ТзОВ "Фінфорс", та [PERSON] , таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне. Позивачем у позовній заяві було зазначено, що її витрати на правничу допомогу попередньо становлять 5000 грн. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Скориставшись положенням даної статті, представник позивача у заяві від 09 жовтня 2020 року зазначив, що докази в підтвердження витрат позивача на правничу допомогу будуть надані ним в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку про призначення судового засідання у даній справі для вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу та надання позивачу строку - п`ять днів з дня отримання даного рішення суду, для подання доказів щодо розміру понесених нею витрат на правову допомогу. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн 80 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved