Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

ПАТ КБ „ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідача про виселення його та інших мешканців з житлового будинку, що розташований в [ADDRESS]. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.07.2007 року позивач уклав з відповідачем кредитний договір № МКV0G100007004. На забезпечення виконання кредитного договору 02.07.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений іпотечний договір № МКV0G100007004, згідно з умовами вказаного договору відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору передав позивачу у іпотеку належний відповідачу житловий будинок в [ADDRESS]. Рішенням Виноградівського районного суду від 26.03.2009 року за №2-417/2009 було вирішено звернення стягнення на предмет іпотеки -житловий будинок в [ADDRESS]. Рішення суду набрало законної сили. Позивач в подальшому повідомив відповідача [PERSON]про необхідність виселення з будинку. При цьому, відповідач, незважаючи на письмову вимогу позивача про звільнення житлового будинку - добровільно не виселився із вказаного будинку. У зв'язку з цим, позивач просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в житловому будинку в [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з»явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON], в судові засідання по справі жодного разу не з'явився з невідомих для суду причин. Суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, які є достатніми, з ухваленням заочного рішення, відповідно до вимог ст. 224,225 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі матеріали (кредитний договір від 21.03.2006 року №NKТ0GК04040004; іпотечний договір від 21.03.2006 року; рішення Баштанського районного суду від 22.01.2013 року № 1402/800/12; повідомлення іпотекодержателя про звільнення житлового приміщення від 30.05.2013 року №30.1.0.0/2-224; реєстр відправленої кореспонденції за 06.06.2013 року; довідку Новопавлівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 06.08.2013 року №433-03/07), суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 02.07.2007 року позивач уклав з відповідачем кредитний договір № МКV0G100007004. На забезпечення виконання кредитного договору 02.07.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений іпотечний договір МКV0G100007004, згідно з умовами вказаного договору відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору передав позивачу у іпотеку належний відповідачу житловий будинок [ADDRESS]. Рішенням Виноградівського районного суду від 26.03.2009 року за №2-417/2009 було вирішено звернення стягнення на предмет іпотеки -житловий будинок в [ADDRESS]. Рішення суду набрало законної сили. Позивач в подальшому повідомив відповідача [PERSON]про необхідність виселення з будинку. При цьому, відповідач, незважаючи на письмову вимогу позивача про звільнення житлового будинку - добровільно не виселився із вказаного будинку. У зв'язку з цим, позивач просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в житловому будинку в [ADDRESS]. Відповідач продовжує проживати в будинку, який є предметом іпотеки. Зазначені правовідносини врегульовані ч.1-2 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" та ч.1, 3 ст. 109 ЖК УРСР. Відповідно до ч. 1-2 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з ч.1,3 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Ст. 39 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим, в ч.1 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч. 2-3 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять будинок у встановлений строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення при зверненні стягнення передбачений ч. 3 ст. 109 ЖК України. Відповідач [PERSON], був обізнаний щодо рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та про необхідність виселитись з будинку, згідно до Рішення Виноградівського районного суду від 26.03.2009 року за №2-417/2009. За таких обставин, відповідач [PERSON], підлягає виселенню з житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. При цьому, норми ЦПК України передбачають пред'явлення позовних вимог виключно до конкретно визначених в позові відповідачів, процесуальний закон не передбачає пред'явлення вимог до невизначеного кола осіб та покладення судом обов'язків на невизначене коло осіб, тому вимога про виселення інших мешканців, які позивачем в якості відповідачів не залученні (а суд таких повноважень по самостійному залученню відповідачів не має), - задоволенню не підлягає. Таких висновків суду не спростовують і положення процитованих вище ст. 40 Закону України „Про іпотеку" ст. 109 ЖК УРСР в частині того, що виселенню підлягають всі мешканці, оскільки, як вже вказано, всі ці мешканці мають бути обов'язково індивідуалізовані позивачем в позові в якості відповідачів. Вимоги позивача про зняття з реєстрації відповідача за адресою знаходження будинку, на який звернуто стягнення, не підлягають задоволенню, оскільки відповідач відповідно до даних УДМС не зареєстрований за адресою знаходження спірного будинку та не має зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, оскільки з 29.10.2010 року знятий з реєстрації на території Баштанського району за рішенням суду. У зв'язку з цим, позов в частині зняття з реєстрації відповідача та виселення інших осіб зі спірного житла задоволенню не підлягає. Підсумовуючи викладене, - позов підлягає частковому задоволенню та слід відповідача виселити з житлового будинку [ADDRESS]. В частині задоволення інших вимог - належить відмовити. У зв'язку із задоволенням пред'явлених до відповідача позовних вимог про виселення, з нього на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 114,70 грн. На підставі викладеного та ч.1-2 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" та ч.1, 3 ст. 109 ЖК УРСР,

Outcome: partial