Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

У жовтні 2014 року ПАТ КБ „ПриватБанк" звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 27 квітня 2006 року між Банком і [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким позичальнику було надано 159 075,00 грн. на строк до 27.04.2026 року, а останній зобов"язався сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором; що цього ж числа між Банком і [PERSON], між Банком і [PERSON], між Банком і [PERSON] були укладені договори поруки в забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором позичальника [PERSON].Однак позичальник своїх зобов"язань за кредитним договором не виконував, тому станом на 06.08.2014 року утворилась заборгованість, розмір якої з урахуванням уточнень та зменшень позовних вимог становить 80 тисяч 395 грн. 83 коп.. Тому позивач, посилаючись на наведене, просив суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в користь Банку 80 395,83 грн. заборгованості за кредитним договором від 27.04.2006 року, яка складається з: заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 29 493,65 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 21 872,75 грн. і заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором в сумі 29 029,43 грн. та судові витрати у справі. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 березня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] в користь ПАТ КБ „ПриватБанк" заборгованість по кредитному договору № CNNGGK00320003 від 27.04.2006 року, яка складається з заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 29 493 грн. 65 коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 21 872 грн. 75 коп. і пені за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором в розмірі 1000 грн., а всього на загальну суму 52 366 грн. 40 коп.. Також стягнуто з [PERSON] в користь Банку судові витрати в розмірі 523 грн. 66 коп. і в решті вимог було відмовлено. У апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк" ставить питання про скасування рішення Деснянського районного суду від 12 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні вимог до поручителів [PERSON], [PERSON] і [PERSON] і в частині зменшення розміру пені, який було стягнуто в користь позивача, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що місцевий суд, постановивши рішення, не звернув уваги на те, що п.п. 12 Договорів поруки між Банком і з кожним з поручителів: [PERSON], [PERSON] і [PERSON], визначено, що порука за цими договорами припиняється після закінчення 5 (п"яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором та що згідно з п.1.1 кредитного договору від 27.04.2006 року строк дії договору встановлено до 27.04.2026 року. Тому, вважає апелянт, суд помилково відмовив у стягненні заборгованості за кредитним договором з поручителів, оскільки термін дії цих договорів не збіг. Також вказує, що суд безпідставно зменшив розмір пені за кредитним договором, оскільки не врахував засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність, зменшивши розмір пені, що підлягає стягненню на понад 95%. У запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] просить апеляційний суд відхилити скаргу та залишити рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 березня 2015 року без змін, вважаючи, що місцевий суд постановив його з додержанням норм матеріального і процесуального права. Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Постановивши оскаржуване рішення, місцевий суд виходив з того, що заочним рішенням Чернігівського районного суду від 05 квітня 2012 року вже було стягнуто особисто з позичальника [PERSON] в користь Банку 366 127 грн. заборгованості за кредитним договором № CNNGGK00320003 від 27 квітня 2006 року. Тому, заявивши вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за даним кредитом, сплати відсотків та пені, Банк відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов"язання, отже був зобов"язаний, на думку суду, пред"явити даний позов до поручителів протягом шести місяців, починаючи від дати 05.04.2012 року. І, оскільки такий термін минув, прийшов до висновку про відсутність законних підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів. Суд також врахував, що відповідач [PERSON] має тяжке фінансове становище, про що свідчать щомісячні відрахування за виконавчим листом з його заробітної плати. І в цій частині вимог позивача з врахуванням правил ч.3 ст.551 ЦК України прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру пені до 1 000 грн., яку необхідно стягнути з відповідача. Тому, врахувавши наведене в сукупності, місцевий суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, шляхом стягнення з [PERSON] в користь Банку заборгованості по кредитному договору в сумі 52 366 грн. 40 коп. та судових витрат в розмірі 523 грн. 66 коп.. Проте з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд. З договорів поруки: між Банком і [PERSON], Банком і [PERSON] і Банком і [PERSON], копії яких знаходяться в матеріалах справи, вбачається, що порука за цими договорами припиняється після закінчення 5(п"яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с.30 - 35). З п.1.1. кредитного договору від 26 квітня 2006 року слідує, що Банк надав позичальнику [PERSON] кредит до 26.04.2026 року (а.с.26). З копії заочного рішення Чернігівського районного суду від 05 квітня 2012 року (а.с.118-119), яке набуло чинності, видно, що з [PERSON] в користь Банку було стягнуто 366 тисяч 127 грн. 32 коп. заборгованості за даним кредитним договором, що згідно з положенням частини другої статті 1050 ЦК України є зміною строку виконання основного зобов"язання. Звідси випливає, що позивач не пропустив строк пред"явлення вимог до поручителів і вправі пред"явити до них вимоги на підставі договорів поруки, укладених поручителями з Банком 27 квітня 2006 року на забезпечення виконання зобов"язань [PERSON] перед ПАТ КБ „ПриватБанк" за кредитним договором від 27.04.2006 року, оскільки договори поруки є дійсними до 05 квітня 2017 року. Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду про стягнення лише з [PERSON] заборгованості за кредитним договором і відмову у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів не грунтується на нормах чинного законодавства і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, а доводи апеляційної скарги про зазначене підлягають врахуванню. Апеляційний суд враховує, що згідно з п.4 договорів поруки від 27 квітня 2006 року (а.с.30-35) у випадку невиконання боржником ([PERSON].) зобов"язань за кредитним договором боржник і кожен з поручителів ([PERSON], [PERSON], [PERSON]) відповідають перед кредитором (Банком) як солідарні боржники. Тобто, виходячи з наведеного, суд вважає, що поручителі за договорами поруки між собою не діють як солідарні боржники, а несуть відповідальність за порушення умов кредитного договору [PERSON] кожен окремо разом з боржником перед Банком як солідарні боржники. Перевіряючи законність та обгрунтованість судового рішення в частині зменшення розміру пені згідно з правилами ч.3 ст.551 ЦК України, апеляційний суд враховує, що у даній ситуації істотне значення мають дії позичальника [PERSON] щодо погашення заборгованості за кредитним договором, про що свідчить договір купівлі - продажу квартири від 23.05.2012 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.127-131), копія довіреності від 31.03.2011 року (а.с.132-133) та копії квитанції ПАТ КБ „ПриватБанк" від 25.05.2012 року на суму 229000,00 грн. і меморіального ордеру № 1 від 25.05.2012 року (а.с.134,135). Апеляційний суд також бере до уваги, як істотну обставину для зменшення розміру пені те, що позичальник [PERSON] брав безпосередню участь в антитерористичній операції по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 18.11.2014 року по 15.12.2014 року і з 21 квітня 2015 року по 29 квітня 2015 року, що підтверджується копіями довідок від 10 лютого 2015 року № 5/667, виданої УМВС України в Чернігівській області та від 28 квітня 2015 року № 1/5240, виданої Слов"янським міськвідділом Головного управління МВС України в Донецькій області, приєднаних до справи апеляційним судом. За таких обставин апеляційний суд вважає, що місцевий суд обгрунтовано зменшив розмір пені і підстави для скасування рішення в цій частині відсутні, а доводи апеляційної скарги про зазначене не грунтуються на нормах чинного законодавства і правильності висновку місцевого суду в цій частині рішення не спростовують.

Outcome: partial