Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

24 вересня 2015 року позивач звернулася з позовом до суду в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вулиці Садова, 13 в селі Підгайне Іванківського району Київської області. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.01.2015 року померла [PERSON]. Після її смерті залишилось майно, а саме домоволодіння розташоване в с. Підгайне, вул. Садова, б. 13. За життя [PERSON] уклала заповіт, згідно якого заповідала у се майно [PERSON] В звязку із відсутністю всіх правовстановлюючих документів на житловий будинок, загальною площею 67,8 кв.м., з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться по вулиці Садова, 13 в селі Підгайне Іванківського району Київської області приватний нотаріус [PERSON] відмовила у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину. 09.11.2015 року [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON], Кухарської сільської ради Іванківського району Київської області про визнання майна спільною сумісною власністю, про визнання права власності в порядку спадкування на ? частину спадкового майна, про визнання заповіту недійсним. Ухвалою суду від 09.11.2015 року зустрічний позов прийнято до розгляду та обєднано в одне провадження із первісним. Зокрема, [PERSON] мотивує свої позовні вимоги тим, що її батько [PERSON], розлучившись з її матірю, став з 1986 року проживати з [PERSON] (на той час Сергієнко) однією сімєю. Вони мешкали разом та вели спільне господарство, тимчасово проживаючи в родичів та знайомих батька. Згодом у 1989 році вони вирішили офіційно побратися та придбати для своєї сімї житло, для чого підшукували пристойний будинок. Дізнавшись, що у подружжя [PERSON] є такий будинок, [PERSON] відразу домовився з ними про ціну та всі інші суттєві умови договору, в тому числі про час оформлення документів (тобто після реєстрації шлюбу), однак продавцям в той час терміново були потрібні гроші і тому 13 вересня 1989 року у виконкомі Кухарівської сільради на імя [PERSON] було оформлено договір купівлі - продажу житлового будинку в с. Підгайне, при цьому гроші за придбаний будинок в сумі 4750 крб. продавцям батько сплатив особисто з рук в руки, отримав ключі та вони вдвох відразу вселились в будинок. 21 листопада 1989 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб і подружжя стало проживати в спірному будинку. За час їх спільного проживання виникла необхідність капітального ремонту будинку, що і було зроблено протягом доброго десятка років. Вважає, що вказане вище домоволодіння по вулиці Садова, 13 в селі Підгайне є спільною сумісною власністю [PERSON] та її батька [PERSON], а також звертає увагу суду, що в звязку із тим, що [PERSON] страждала на різні хвороби, в звязку з чи вважає, що заповіт складений останньою є недійсним. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] просили суд задовольнити первісний позов та визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно в порядку спадкування, що залишилося після смерті [PERSON], а саме на житловий будинок, загальною площею 67,8 кв.м., з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться по вулиці Садова, 13 в селі Підгайне Іванківського району Київської області. [PERSON] та представник [PERSON] просили суд відмовити частково за первісним позовом та визнати вищевказане майно спільною сумісною власністю, прийняти рішення про визнання права власності в порядку спадкування на ? частину спадкового майна за [PERSON], та визнати заповіт недійсним. Кухарська сільська рада просила суд розглянути вказані цивільні позови без їх участі. Суд дослідивши позовні заяви та надані письмові докази, допитавши свідків, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши вказані докази приходить до наступних висновків. Згідно до свідоцтва про смерть [PERSON] 13.01.2015 року померла. 08.10.2014 року вона склала заповіт, що посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] про те, що усе її майно заповідає [PERSON] Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.07.2015 року приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по вулиці Садова, 13 в селі Підгайне, у звязку із не здійсненням державної реєстрації права власності на житловий будинок. Також, судом встановлено, що право власності на будинок у [PERSON] виникло з моменту укладення 13.09.1989 року договору купівлі-продажу будинку по вулиці Садова, 13 в селі Підгайне. Крім того, встановлено в ході судового розгляду, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] Тимофієвичем був укладений 21 листопада 1989 року, тобто після придбання у власність вказаного будинку [PERSON] Згідно довідки Кухарської сільської ради від 25.08.2015 року будинок по вулиці Садова, 13 в селі Підгайне, Іванківського району Київської області відповідно до погосподарської книги № 9 особовий рахунок 0733-1, рахується за померлою [PERSON] При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно встановити час і підстави виникнення права власності на вказане майно у спадкодавця. Суд бере до уваги, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як\~Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями\~ЦК УРСР 1963 року,Законом України "Про власність",\~Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII\~"Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",\~Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат",\~постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105\~"Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26,Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року,\~Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62\~Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР\~підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто, суд враховує дані з погосподарської книги № 9 Кухарської сільської ради, щодо належності [PERSON] будинку по вулиці Садова, 13 в селі Підгайне, Іванківського району Київської області. Стосовно визнання права спільної сумісної власності на вказаний будинок, то суд враховує, що правовідносини, які відбувалися до набрання чинності сімейного кодексу, регулювались та регулюються законодавством яке діяло на той час, тобто кодексом про шлюб та сімю, який діяв до 2004 року, згідно якого проживання чоловіка та жінки не в шлюбі не породжувало жодних юридичних наслідків. Крім того, згідно договору купівлі-продажу від 13.09.1989 року будинку по вулиці Садова, 13 в селі Підгайне, право власності виникло у [PERSON] на вказане нерухоме майно до вступу в шлюб з [PERSON] Судом досліджено висновок експерта від 29.03.2017 року за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи, яка була проведена за ініціативою відповідача, відповідно до висновків якої неможливо встановити чи проводились будь-які ремонтно-будівельні роботи в період з 1989 року по 2009 рік. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що в будинку перекривали кровлю будинку, але робили це вже після смерті діда [PERSON] В судовому засіданні представник [PERSON] звернувся до суду з заявою про сплив строків позовної давності, три роки, який розпочався на його думку в 2009 році, після смерті батька відповідачки. Згідно ст. 256 ЦК України \~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] довідалася про порушення свого права з вересня 2015 року, а саме з моменту звернення до суду щодо визнання права власності в порядку спадкування громадянкою [PERSON] Тобто, строки позовної давності в три роки, не пройшли. Щодо позиції представника [PERSON] про початок перебігу позовної давності з моменту смерті [PERSON], то суд вважає, що це не є обґрунтованим з позиції ЦК України, оскільки з моменту смерті батька [PERSON], у неї виникло право на звернення до нотаріуса щодо отримання свідоцтва на спадкове майно, а не відбулось пушення її цивільного права. А отже, суд не вбачає достатності підстав вважати, що сплинули строки позовної давності. Стосовно позовних вимог [PERSON] про визнання заповіту недійсним, то суд вважає, що учасниками судового засідання не надано достатніх доказів щодо встановлення судом неможливості [PERSON] під час складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними. Тобто, доказів які б свідчили про недієздатність [PERSON] в момент складання заповіту до суду [PERSON] та її представником не надано. Щодо наданих свідками показів, то судом встановлено наступне. [PERSON] Данилович, надав покази, що має сусідські відносини з [PERSON] Свідок стверджує, що психічний стан [PERSON] був задовільний. Свідок [PERSON] надала покази, що недавно проживає в селі, знала покійну на протязі декількох років. Бачила як остання приходила в магазин, купувати продукти, Вважає що [PERSON] була дуже хворою. Проте, остання заявила, що [PERSON] висловлювала бажання щоб її хтось доглядав, сама купувала продукти, розраховувалась сама, тобто нормально реагувала на все, що відбувалося. Свідок [PERSON], яка також проживає неподалік [PERSON] заявила, що постійно спілкувалася з [PERSON], остання була психічно здоровою, сама займалась господарством, ходила до магазину. Спілкувалась з останньою майже до самої смерті. [PERSON], заявила, що часто ходила в гості до [PERSON], ніякого відхилення від нормальної поведінки у неї не було. Остання впізнавала її, спілкувалась. Бачила та спілкувалась в день смерті, коли її швидка привезла до лікарні. Свідок [PERSON], заявила, що жили по сусідству, ніякої особливості у її поведінці та якихось відхилень не бачила, спілкувалась майже до самої смерті [PERSON]. Щодо показів свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суд ставиться критично з огляду на наступне. Усі свідки є родичами, які в свій час доглядали покійну [PERSON], за що був складений заповіт на [PERSON]. Даний факт був підтверджений в суді самою [PERSON], а також нотаріусом [PERSON]. Після того, як покійна [PERSON] відмовилась від опікунства [PERSON], остання склала заповіт на Зінченко. Вказана поведінка [PERSON], яка фактично усунула останніх від успадкування будинком, у [PERSON] та її батьків [PERSON] є всі підстави висловлювати не обєктивну позицію відносно стану здоровя спадкодавці. Допитана в суді [PERSON], державний нотаріус заявила. Що під час оформлення заповіту [PERSON] була повністю дієздатна, адекватна, розуміла значення своїх дій та усвідомлювала їх. Під час оформлення заповіту [PERSON] свідомо заявляла, що оскільки у неї нема родичів, вона заповідає все своє майно [PERSON], яка доглядає за нею. Оцінюючи покази всіх свідків наданих в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що доказів визнання заповіту недійсним в розумінні ст. 1257 ЦК України до суду не надано, а встановлено, що [PERSON] під час складення заповіту могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Так, у відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, враховуючи достатність законних підстав, які підтверджені засобами доказування, визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Питання щодо судового збору вирішити у відповідності зі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved