Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому з урахуванням неодноразових уточнень позовних вимог в порядку поділу майна просив визнати за ним право власності на: - 1/2 частки квартири [ADDRESS]; - легковий автомобіль марки «Dadi», сірого кольору, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER]. А за [PERSON] визнати право власності на: - 1/2 частки квартири [ADDRESS]; - меблі та побутову техніку: кухню «Кароліна»; холодильник Самсунг SR-57NXA; духовку Ардо 6VE2EF4RN; варочну поверхню Ардо VE2EF; витяжку рустикальну Коралло А/90; мийку Гранітек Его Антіко 62; змішувач Гранітек Антіко 62; спальне ліжко Мімоза 1600:2000; сітку ортопедичну 1600:2000; матрац Бостон 1600:2000; тумбочку Мімоза - 2 штук; шафу Мімоза ММ 1303; диван Міленіум; крісло Міленіум; стіл журнальний Опал; стіл Флорида 160:100 (40:40); стілець Леонардо 11 штук; стіл офісний СД 705; тумбу рухому СД 202; шафу офісну СД 340СВ32; диван Візит Е 160 - 2 штуки; кутовий гарнітур Візит Е; крісло Візит Е. Також просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю у вартості майна, що ділиться у сумі 62195,79 грн. Відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому вона просила: - Визнати за нею право власності на 4/5 частки квартири [ADDRESS]; - Визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частки квартири [ADDRESS]; - Визнати за [PERSON] право власності на легковий автомобіль марки «Dadi», сірого кольору, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі. Пояснив, що перший внесок в розмірі 46,5% від вартості спірної квартири на забезпечення виконання умов інвестиційного контракту про інвестування у житлове будівництво від 08.02.2002 р. вносився ним, оскільки колишня дружина на момент укладання вказаного договору перебувала у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами, та не мала особистого доходу. Крім того, зазначив, що в повному обсязі сплачує аліменти на утримання двох дітей, несе додаткові витрати на їх розвиток та виховання, а тому відсутні підстави для відступлення від рівності часток на квартиру. Відповідач та її представник [PERSON] просили відмовити в задоволенні позову та задовольнити зустрічний позов. Відповідач зазначила, що перший платіж в розмірі 41300,00 грн. направлений на інвестування будівництва житла був проведений нею до реєстрації шлюбу за особисті кошти, що підтверджується приходними касовими ордерами. Представник відповідача просила суд відступити від рівності часток на підставі ст. 70 СК України, оскільки на утриманні [PERSON] перебуває двоє неповнолітніх дітей, аліментів, які сплачує на їх утримання позивач, не вистачає для повноцінного забезпечення. Просили залишити меблі в спільному користуванні сторін, тому що позивачем не доведено їх вартість та деякі меблі позивачем не купувались. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.03.2002 року по 21.03.2011 р. Шлюб розірвано на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 11.03.2011р.(а.с. 65-66). Мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 68-69). В період шлюбу сторонами придбано наступне майно: - квартиру [ADDRESS]; - легковий автомобіль марки «Dadi», сірого кольору, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER]. - кухню «Кароліна» вартістю 55977 грн; - холодильник «Самсунг SR-57NXA» вартістю 7543,00 грн.; - духовку «Ардо 6VE2EF4RN» - 2870,00 грн.; - варочну поверхню «Ардо VE2EF» - 3783,00 грн.; - витяжку рустикальну «Коралло А/90» - 2738,00 грн.; - мийку «Гранітек Его Антіко 62» - 2099,00 грн.; - змішувач «Гранітек Антіко 62» - 1460,00 грн.; - спальне ліжко «Мімоза» 1600:2000 - 8147,45 грн.; - сітку ортопедичну 1600:2000 - 1687,50 грн.; - матрац «Бостон» 1600:2000 - 4779,45 грн.; - тумбочку «Мімоза» - 2 штук - 2250,00 грн.; - шафу «Мімоза ММ 1303» - 10559,10 грн.; - диван «Міленіум» - 18408,65 грн.; - крісло «Міленіум» - 9487,83 грн.; - стіл журнальний «Опал» - 3625,05 грн.; - стіл «Флорида» 160:100 (40:40) - 9375,00 грн.; - стілець «Леонардо» 11 штук - 11686,95 грн.; - стіл офісний СД 705 - 1296,72 грн.; - тумбу рухому СД 202 - 932,76 грн.; - шафу офісну СД 340СВ32 - 2433,12 грн. В період шлюбу придбано трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Зазначена квартира зареєстрована на ім'я [PERSON], що підтверджується реєстраційним написом на свідоцтві про право власності від 05.05.2003 р., записано в реєстрову книгу №369-247 за зареєстрованим №43603 (а.с. 62). Позивачем не надано доказів на підтвердження вартості придбаного майна (меблів, побутової техніки тощо), двічі за клопотанням позивача призначалась судово-товарознавча експертиза для визначення вартості майна, яке знаходиться в квартирі, з врахуванням його зносу, проведення якої ним не оплачено, згоди щодо визначеної вартості в позовній заяві сторони не погодили, а тому суд приходить до висновку, що в цій частині вимоги задоволенню не підлягають, як не доведені. Під час розгляду справи сторони дійшли згоди лише по вартості квартири 1 290 000,00 грн. та автомобіля 106560,00 грн. До даних правовідносин придбання спірного майна, а саме квартири, застосовуються норми КпШС України. Відповідно до ст. 22 КпШС України майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власність. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ч. 1 ст. 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 25.12.2013 р. № 6-135цс13, майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднанні в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 р. №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" передбачалося, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статтей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС). Вартість майна визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, на час придбання спірної квартири, законодавством було закріплено презумцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане в період шлюбу. Разом з тим, також передбачалося, що власністю кожного з подружжя є майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування. Судом встановлено, що 08.02.2002 р. між ВАТ "Домобудівний комбінат №4" та [PERSON] укладено інвестиційний контракт №31800 про інвестування у житлове будівництво, за яким товариство зобов'язалось своїми силами і засобами, за рахунок коштів довірителя, збудувати і передати довірителю трьохкімнатну квартиру по вул. Котовського, 49, в м. Києві, а довіритель зобов'язався забезпечити відповідне інвестування об'єкта інвестування та прийняти його у свою власність на умовах цього контракту. Тобто, до реєстрації шлюбу з [PERSON]( до 16.03.2002р) відповідачем [PERSON] було здійснено внесення особистих грошових коштів в розмірі 41300,00 грн. для інвестування у житлове будівництво за інвестиційним контрактом від 08.02.2002 р., що підтверджується приходним касовим ордером №46 від 08.02.2002 р. (а.с. 58). Вказані кошти відповідач отримала від надання бухгалтерських консультацій ПК "Зоря Поділля" з 01.12.2001 р. по 30.08.2002 р., про що свідчить довідка ТОВ "ПК "Зоря Поділля" (а.с. 108). Як вбачається з акту прийому-передачі квартири інвестору від 06.03.2003 р. (а.с. 61) загальна дійсна вартість квартири складає 104760,40 грн. Крім того, для інвестування в житлове будівництво внеску в сумі 63460,40 грн. відповідачем було укладено кредитну угоду №31800-Н від 12.02.2002 р. з АКБ "АРКАДА". Для забезпечення виконання умов якої внесено завдаток в розмірі 1690,46 грн. та здійснено часткове погашення кредиту в розмірі 5680,00 грн. (а.с. 59-60). Сума, внесена [PERSON] на придбання квартири до реєстрації шлюбу складає 48670,46 грн. (41300,00 грн. + 1690,46 грн. +5651,80 грн.). Ця сума від загальної вартості квартири складає 46,45%, тобто 46,5%. ((41300,00 грн. + 1690,46грн.+5680,00 грн .)* 100% : 104760,40 грн.= 46,5%). Решта частини квартири ділиться порівну між сторонами як спільне сумісне майно подружжя, тобто 100%-46,5% = 53,5% : 2= 26,75%. Отже, кожному з подружжя належить по 26,75%. Округлюючи дану величину це складає 27% або 27/100 частки. Таким чином, за [PERSON] слід визнати право власності на 27/100 частки вказаної квартири. А відповідно за [PERSON] слід визнати право власності на 73/100 частки цієї ж квартири [ADDRESS] (46,5% частка квартири, яка належить [PERSON], як така, що придбана нею до реєстрації шлюбу + 26,75% - частка, яка належить їй в порядку поділу спільного майна, набутого за час шлюбу = 73 %). Суд не вбачає підстав відступати від рівності часток на користь [PERSON], про що просила в своїх зустрічних позовних вимогах [PERSON] та її представник [PERSON] з огляду на наступне. Згідно ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Вимоги щодо збільшення розміру частки відповідач обґрунтувала тим, що з нею проживають та перебувають на її утриманні неповнолітні доньки [PERSON] та [PERSON], тому з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей, просила збільшити розмір частки квартири на 2,5 %. Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15.03.2011 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] по 1000,00 грн., але не менше, ніж 60% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.01.11р. до досягнення [PERSON]В повноліття, а потім на утримання [PERSON] по 500 грн., але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитини повноліття. (а.с. 67). Як встановлено в судовому засіданні позивачем сплачуються аліменти. Факти, визнані стороною, не підлягають доказуванню в розумінні ст. 61 ЦПК України. Проте, застосування частини 3. ст. 70 Сімейного кодексу України можливе лише за умов доведення стороною саме того, що отриманих аліментів недостатньо для утримання дитини, а відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини. Таким чином, суд не вбачає правових підстав для збільшення частки майна [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 69 СК України чоловік та дружина мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Позивач також просив в порядку поділу майна визнати право власності на легковий автомобіль марки «Dadi», д.н.з. [NUMBER], який був придбаний 18.08.2007р. Відповідач за первісним позовом не заперечувала проти цих вимог. Під час розгляду справи сторони дійшли згоди щодо вартості автомобіля 106560,00 грн. А тому суд в порядку поділу майна залишає у власності [PERSON] автомобіль марки «Dadi», із стягненням з позивача на користь [PERSON] компенсації за 1/2 частину вартості автомобіля, а саме 53280,00 грн. При розподілі судових витрат, судом враховується, що позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, також при подачі позову обидві сторони сплатили однакову суму по 3654,00 грн., а тому судові витрати взаємозаліковуються.

Outcome: partial