Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

19 червня 2015 року до суду надійшла позовна заява ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 48665,11 грн. за кредитним договором №DOХRRC90770002 від 23.03.2007р. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між банком та [PERSON] 23.03.2007р. було укладено кредитний договір відповідно до якого банк надав відповідачу кредит розміром 3562,90 грн. зі сплатою 12,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач не сплатила своєчасно суму за кредитом, то в неї утворилась заборгованість перед банком, яка на даний час складає 48665,11 грн. В судове засідання представник позивача не зявилась, надала суду заяву, про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не зявилась повторно, про причини неявки суд не повідомила, хоча була належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду. З огляду на повторну неявку відповідача в судові засідання, а також зважаючи на згоду позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд проводив заочний розгляд справи у відповідності до ст. ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 23 березня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено кредитний договір №DOХRRC90770002 відповідно до умов якого, банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 3562,9 грн. строком з 23.03.2007р. по 23.09.2008р. включно, з умовами користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 57,01 грн. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди та комісії (а.с. 6). Умовами цього договору також передбачено, що позичальник доручає банку, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту на відповідні банківські рахунки. 04 червня 2008 року Костянтинівським міськрайонний судом Донецької області було видано судовий наказ (а.с. 4), яким на підставі кредитного договору №DOХRRC90770002 від 23.03.2007р. стягнуто з [PERSON] на користь банку "Приватбанк" заборгованість станом на 24.04.2008р. у розмірі 3354,72 грн., відсотки за користування кредитом в розмірі 1132,00 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 684,12 грн., пеню в розмірі 195,85 грн. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09.12.2013р. по справі №233/4586/13-ц, з врахуванням Рішення апеляційного суду Донецької області від 17.02.2014р. стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором №DOХRRC90770002 від 23.03.2007р. суму заборгованості за кредитом у розмірі 3354,71 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 10027,85 грн., заборгованість за комісією в розмірі 969,17 грн., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 23516,86 грн.; штраф (фіксовану частину) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентну складову) в розмірі 1893,43 грн. Як видно із розрахунку заборгованості за кредитним договором №DOХRRC90770002 від 23.03.2007р. (а.с. 5) станом на 26.05.2015р. заборгованість відповідачки за кредитом складає, за підрахунками позивача, 48665,11 грн., яка включає сум заборгованості за відсотками, комісії, пені та штрафу. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобовязання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що зобовязання відповідача по поверненню кредиту було встановлено до 23.09.2008р., про що обумовлено сторонами у договорі (а.с. 6 зворот). Разом з тим, позивач скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості, та стягнув суму кредиту, відсотки за користування кредитом, комісію та неустойку, на підставі судового наказу 04.06.2008р. (а.с. 4), а в подальшому і рішенням суду від 17.02.2014р. Тому, станом на день розгляду даної справи існує судове рішення, яким зобовязано відповідача повністю виконати взяті на себе зобовязання по кредитному договору від 23.03.2007р., в т.ч. суму позики, відсотки, комісію, неустойку. Правові наслідки подальшого невиконання боржником своїх зобовязань визначені законом, та такі не повзуються із правом кредитора вимагати від боржника подальшого виконання зобовязань, які визначені договором. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, у абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Судом беззаперечно встановлено, що в результаті реалізації позивачем права на дострокове стягнення, сума боргу за кредитним договором №DOХRRC90770002 від 23.03.2007р., вже двічі стягувалася судовими рішеннями, також стягувались відсотки, комісія та неустойка. А оскільки є вже ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то подальше стягнення нарахованих сум відсотків, комісійних, неустойки тощо, законом не передбачено. У випадку, якщо позичальник не виконує судове рішення, то банк має право на нарахування суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак в даному випадку, такі вимоги позивачем не заявлялись. Отже, позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] є такими, що не підлягають до задоволення, як такі, що є безпідставні.

Outcome: dismissed