Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа відділ державної виконавчої служби Мурованокуриловецького районного управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи його тим, що 17.03.2008 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір № VIUWGA0000002058, згідно з яким останній надано кредит в розмірі 17401,50 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 17.03.2008 року уклали договір іпотеки, згідно п. 7 якого відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 57,60 кв.м., житловою площею 46,50 кв.м., що розташований за адресою: Вінницька область, смт Муровані Курилівці, вул. Польова, 91, яке належить їй на праві власності. 05 січня 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мурованокуриловецького районного управління юстиції [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого провадження № 30622115 про стягнення заборгованості з [PERSON] накладено арешт на вищевказане майно, що є предметом іпотеки. Позивач просить звільнити дане майно з-під арешту, посилаючись на пріоритетність задоволення вимог забезпечених іпотекою. Представник позивача в судове засідання не зявився. Надав суду заяву у якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив позов задоволити. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 45). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача, відповідно до ст. 158 ч.2 ЦПК України, враховуючи що представник позивача скористався своїми процесуальними правами. Представник третьої особи в судове засідання також не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. У вирішенні позовних вимог покладається на розсуд суду (а.с. 51) Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце слухання справи, про причину неявки суд не повідомила (а.с. 54-55). Враховуючи заяву представника позивача, суд вважає можливим, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України, розглянути справу у відсутність відповідача по наявних у справі доказах про взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення суду. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося, у звязку з неявкою в судове засідання усіх осіб які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № VIUWGA0000002058, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 17401,50 доларів США (а.с. 5-12). В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 17.03.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку передано житловий будинок, загальною площею 57,60 кв.м., житловою площею 46,50 кв.м., що розташований за адресою: Вінницька область, смт Муровані Курилівці, вул. Польова, 91 (а.с. 18-25). Постановою державного виконавця ВДВС Мурованокуриловецького РУЮ Вінницької області від 05 січня 2012 року на підставі виконавчого листа №2-598/2010 виданого 14.01.2011 року Мурованокуриловецьким районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судових витрат в сумі 1521,08 - накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] у межах суми звернення стягнення 1521,08 гривень (а.с. 26-27). Таким чином, із позовної заяви та матеріалів вбачається, що спір виник стосовно нерухомого майна житлового будинку. За змістом пункту 1 ч.1 ст.32 Закону України "Про виконавче провадження" заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно з ч.1 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ст.57 Закону України "Про виконавче провадження"). Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (ч.8 ст.54 Закону України "Про виконавче провадження"). При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями ст.1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку", за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст.3 Закону України "Про іпотеку"). За змістом ч.6 ст.3 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки (в редакції Закону, який діяв на час виникнення правовідносин). Відповідно до ч.7 ст.3 Закону України "Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. За наявності декількох вимог щодо виконання зобовязання, що належать одному стягувачу, переважне право на задоволення мають саме вимоги, які забезпечені іпотекою за рахунок предмета іпотеки. Частина 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (ч. 5\~ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження"). Відповідно до п.п. 5.13, 5.13.1, 5.13.2,\~\~ Інструкції про проведення виконавчих дій,\~\~ затвердженої\~наказом міністерства юстиції України від 15.12.1999 р. № 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 р. за № 865/4158 з наступними змінами,\~\~ звернення\~\~ стягнення\~\~ на предмет іпотеки\~\~ і його реалізація для задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до умов іпотечного договору. На майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не\~\~ може\~\~ бути\~\~ звернено\~\~ стягнення для задоволення вимог стягувачів,\~\~ які не є іпотекодержателями\~\~ згідно із\~Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що накладення арешту державним виконавцем ВДВС Мурованокуриловецького РУЮ Вінницької області на житловий будинок, загальною площею 57,60 кв.м., житловою площею 46,50 кв.м., що розташований за адресою: Вінницька область, смт Муровані Курилівці, вул. Польова, 91, що є предметом іпотеки, порушує право ПАТ КБ «ПриватБанк» як іпотекодержателя, на задоволення своїх вимог за основним зобовязанням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1218 гривень судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved