Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідачу згідно укладеного договору № DNH4KP99900318 від 27.07.2006 року було надано ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит у розмірі 11700,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач у порушення норм Закону та умов договору не повертає кредит та кошти за користування кредитом, станом на 08.04.2014 року заборгованість за кредитним договором становила 69282,49 гривні, з яких заборгованість за кредитом - 9699,90 гривень, заборгованість по процентах за користування кредитом - 26381,86 гривні, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 2077,28 грн. штраф (процентна складова). Водночас, згідно судового наказу Луцького міськрайонного суду від 23.01.2009 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнута заборгованість за цим кредитним договором в розмірі 27736,93грн. В зв'язку з чим, сума заборгованості, яка додатково стягується, становить 44122,84гривень. Покликаючись на вищенаведене, позивач просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 44122,84гривень та 441,23 гривні судового збору. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з наведених у позовній заяві мотивів, а також з підстав, зазначених згідно наданих суду усних та письмових пояснень. Відповідач та його представник позов визнали частково, посилаючись на неправильність складення розрахунку заборгованості по кредитному договору, повторне притягнення до цивільної відповідальності та необхідність зменшення розміру пені, яка має стягуватись з [PERSON] Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як вбачається із змісту ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 526-527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу згідно укладеного договору № DNH4KP99900318 від 27.07.2006 року було надано ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит у розмірі 11700,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Судом встановлено, що банк взяті на себе зобов'язання по кредитному договору виконав в повному об'ємі. Однак, [PERSON] не повертає отримані кредитні кошти відповідно до умов договору, в зв'язку з чим не виконує зобов'язання належним чином і згідно розрахунку позивача станом на 08.04.2014 року заборгованість за кредитним договором становила 69282,49 гривні, з яких заборгованість за кредитом - 9699,90 гривень, заборгованість по процентах за користування кредитом - 26381,86 гривні, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 2077,28 грн. штраф (процентна складова). Згідно наказу Луцького міськрайонного суду від 23.01.2009 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнута заборгованість за цим кредитним договором в розмірі 27736,93грн. Розмір відсотків за користування кредитом, який згідно додаткових письмових пояснень представника позивача Кузіна Є.В. складає 15809,52 гривні, стороною відповідача не оспорюється. У відповідності до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Представником відповідача [PERSON] в судовому засіданні надані докази, які на думку суду мають істотне значення для зменшення розміру пені, підтвердженням чого є довідка про нараховану відповідачу заробітну плату за жовтень 2014 року в розмірі 1965,91 гривні; квитанція за жовтень 2014 року, згідно якої [PERSON] отримала заробітну плату в розмірі 1061, 72 гривні, а також свідоцтво про народження неповнолітнього [PERSON], [INFO], який є сином відповідача. Як вбачається з додаткових пояснень представника позивача та долученого до них розрахунку заборгованості, розмір пені у зв'язку з несвоєчасним виконання відповідачем грошових зобов'язань за кредитним договором станом на 08.04.2014 року становить 25736,04 гривні, що значно перевищує розмір тіла кредиту, який утворився на цю ж дату (9699,90 гривні). Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про повторне заявлення позивачем вимоги про стягнення пені та відсутність факту заподіяння останньому збитків, оскільки банк просить суд достягнути пеню за період з моменту видачі судом першої інстанції судового наказу по 08.04.2014 року і позивачу заподіяні збитки по причині несвоєчасного виконання грошових зобов'язань [PERSON] Крім того, відсутні підстави для застосування у даній справі строків спеціальної позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення пені. Відповідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 1 ст. 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), до яких в порядку ст. 634 ЦК України приєдналась [PERSON], терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю п'ять років. Тобто, в даному випадку сторонами на договірних засадах обумовлено збільшення позовної давності до п'яти років. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як слідує з розрахунку заборгованості за кредитним договором і не оспорюється стороною відповідача остання проплата в розмірі 1000,00 гривень здійснена [PERSON] 28.12.2011 року. З позовом про стягнення заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось 22.04.2014 року, тобто до спливу строків договірної позовної давності. Правова позиція аналогічного змісту висловлена в постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року у справі № 6-144цс14. Отже, розмір пені підлягає зменшенню на 15000,00 грн. і з [PERSON] в користь ПАТ КБ «Приватбанк» слід стягнути пеню в сумі 10736,04 гривні. Також, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню заборгованість по відсотках за користування кредитом в розмірі 15809,52 гривні, 500 гривень штрафу (фіксована частина), 2077,28 гривні штрафу (процентна складова). Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути встановлену в судовому засіданні заборгованість за кредитним договором на загальну суму 29122,84 гривні. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Таким чином, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених судових витрат в розмірі 291,22 гривні.

Outcome: partial