Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

17.10.2018 від заявника до суду надійшла заява про госпіталізацію [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна психіатрична лікарня №1", терміном на три місяці для примусового лікування заразної форми туберкульозу. В обґрунтування заяви зазначено, що у [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [ADDRESS] туберкульоз легень вперше виявлено в січні 2009 року під час обстеження лікарем - терапевтом загальної лікувальної мережі. Після чого хворий був обстежений в Комунальному закладі Обласний протитуберкульозний диспансер № 3 ( далі ОПТД № 3) і йому встановлено діагноз вперше діагностований туберкульоз легень інфільтративний. З 27.01.2009 року по 20.02.2009 року хворий лікувався в ОПТД № 3. Але самовільно покинув лікувальний заклад і відмовився від продовження лікування. В подальшому, [PERSON] знову перебував в стаціонарному відділенні нашого закладу з 12.03.2009 року по 17.03.2009 року. Але, був виписаний за відмову від лікування та самовільне залишення лікарні. З березня 2009 до 2012 на обстеження взагалі не з»являвся та не реагував на наші постійні виклики для продовження лікування. Працівниками нашого закладу та лікарями загальної лікувальної мережі [PERSON] неодноразово відвідувався за місцем проживання. З ним проводилася роз»яснювальна робота щодо безпечності його захворювання. З хворим неодноразово проводилися бесіди про тяжкість та безпечність хвороби, а також йому доведено до відома, що він є джерелом зараження туберкульозом для оточуючих та небезпечним в епідеміологічному відношенні. Але хворий категорично відмовлявся від лікування, бажання до лікування взагалі не проявляв. На підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області по справі № 2-0-60/2011 хворий з 13.12.2012 по 13.12.2013 перебував на лікуванні в Обласній психіатричній лікарні № 1. В результаті проведеного лікування хворого, отримано позивну динаміку перебігу туберкульозу. Центральною-лікарсько консультативною комісією, 10.12.2013 у хворого затверджено діагноз залишкові зміни після вилікуваного туберкульозу (ЗЗТБ) легенів, фіброзно-вогнещеві зміни. 25.06.2013 [PERSON] визнано інвалідом 2 групи. В період з 2014 по 2017 [PERSON] регулярно проходив рентгенологічне обстеження, щорічно оздоровлювався в туберкульозному санаторії «Занки». 25.09.2017 при черговому огляді у [PERSON] виявлені зміни в легенях . Центральною-лікарсько консультативною комісією 17.10.2017 у хворого встановлено діагноз рецидив туберкульозу верхніх часток легенів інфільтративний.. З 09.01.2018 по 29.04.2018 лікувався амбулаторно. При рентгенологічному дослідженні 25.04.2018 року у хворого встановлено негативно динаміку перебігу хвороби . Тому, для дообстеження та подальшого лікування він був направлений до стаціонарного відділення ОПТД № 3. З 30.04.2018 по 27.06.2018 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в ОПТД№ 3. Центральною-лікарсько консультативною комісією № 1432 від 14.06.2018 у хворого встановлено діагноз мультирезистентний туберкульоз легень. У зв"язку з тим, що хворий порушував протитуберкульозний режим лікування, на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області № 621/1262/18 [PERSON] було направлено на лікування до Обласної психіатричної лікарні № 1, де він перебував з 26.06.2018 по 27.09.2018. 01.10.2018 [PERSON] госпіталізований до стаціонарного відділення ОПТД № 3, де знаходиться по теперішній час. Перебуваючи в ОПТД № 3 [PERSON] на протязі всього періоду лікування зловживає алкогольними напоями, порушує режим медичного закладу, на зауваження медичного персоналу не реагує. Хоча з ним неодноразово проводилися бесіди щодо необхідності лікування, шкоди алкоголю для його здоров'я та необхідності дотримання протиепідеміологічного режиму. Але, хворий ніяким чином не змінює своєї поведінки. 02 травня 2018 [PERSON], консультований лікарем - психіатром та лікарем-наркологом. Під час обстеження, лікарями було встановлено, що хворий зловживає спиртними напоями та встановлено діагноз F 10.20. Відповідно до висновку ЛКК комунального некомерційного підприємства "Обласний протитуберкульозний диспансер № 3 від 09.10.2018 за № 15 [PERSON] - має діагноз мультирезистентний туберкульоз верхніх часток легенів інфільтративний з деструкцією та бактеріовиділеннями. У зв»язку із відсутністю мотивації до лікування, систематичним порушенням режиму, хворий несе загрозу розповсюдження туберкульозу для оточуючих. Тому, він потребує лікування в умовах фтизіатричного відділення Комунального закладу охорони здоров»я Обласна психіатрична лікарня № 1, терміном на три місяці . Оскільки, [PERSON] створює загрозу розповсюдження небезпечної хвороби, а в комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради "Обласна психіатрична лікарня № 1" є відділення для лікування хворих на туберкульоз та алкоголізм, то буде найдоцільнішим направити його на лікування саме в цей медичний заклад і саме на три місяці. Бо в коротший термін лікування буде неефективним та недостатнім. Відповідно до ст. 285 ЦПК України просила не викликати у судове засідання [PERSON], оскільки він становить загрозу розповсюдження хвороби і його участь у судовому засіданні є небезпечною для оточуючих. Представник заявника Сергієнко С.М. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала заявлені вимоги з підстав, зазначених у заяві. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з"явився. Враховуючи те, що за даними протитуберкульозного закладу [PERSON] становить загрозу розповсюдження хвороби і його участь у судовому засіданні є небезпечною для оточуючих, відповідно до ч. 1 ст. 345 ЦПК України, судовий розгляд проведено за його відсутністю. Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до висновку комунального некомерційного підприємства "Обласний протитуберкульозний диспансер № 3 від 09.10.2018 за № 15 [PERSON] - має діагноз мультирезистентний туберкульоз верхніх часток легенів інфільтративний з деструкцією та бактеріовиділеннями. У зв»язку із відсутністю мотивації до лікування, систематичним порушенням режиму, хворий несе загрозу розповсюдження туберкульозу для оточуючих. Тому, він потребує лікування в умовах фтизіатричного відділення Комунального закладу охорони здоров»я Обласна психіатрична лікарня № 1, терміном на три місяці (а. с. 5). Наявність у [PERSON] захворювання на небезпечну форму туберкульозу, а також його ухилення від лікування та порушення режиму лікування підтверджується даними виписного епікризу з амбулаторної картки №2018/160, висновками лікаря - нарколога та лікаря - психіатра (а. с. 6, 7). Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані: 1) дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; 2) дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; 3) проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; 4) дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Представником КНП Харківської обласної ради "Обласний протитуберкульозний диспансер № 3" надано докази того, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу, під час стаціонарного лікування порушує протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб. За таких обставин, зважаючи на те, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу, ухиляється від добровільної госпіталізації до протитуберкульозного закладу, заява комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласний протитуберкульозний диспансер № 3" про примусову госпіталізацію [PERSON] до комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна психіатрична лікарня №1" для примусового лікування заразної форми туберкульозу строком на 3 місяці є обґрунтованою і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved