Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

ПАТ "ПроКредитБанк" звернувся до суду з позовом, в якому просив: стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "ПроКредитБанк" заборгованість за кредитним договором № 1502.43671 від 03 грудня 2013 року в розмірі 94830,07 грн., яка складається з наступного: 62480,85 грн. - капітал (заборгованість за кредитом), 4084,76 грн. - проценти, 1415,54 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом, 26848,92 грн. - пеня; стягнути на користь ПАТ "ПроКредитБанк" з [PERSON] як солідарного боржника [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 1502.43671 від 03 грудня 2013 року в розмірі 94830,07 грн., яка складається з наступного: 62480,85 грн. - капітал (заборгованість за кредитом), 4084,76 грн. - проценти, 1415,54 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом, 26848,92 грн. - пеня; стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "ПроКредитБанк" заборгованість за договором про надання траншу № 1502.43695/FW1502.496 від 06 грудня 2013 року в розмірі 551019,58 грн., яка складається з наступного: 273845,50 грн. - капітал (заборгованість за кредитом), 83515,23 грн. - проценти, 6799,19 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом, 186859,66 грн. - пеня; стягнути на користь ПАТ "ПроКредитБанк" з [PERSON] як солідарного боржника [PERSON] на користь ПАТ "ПроКредитБанк" заборгованість за договором про надання траншу № 1502.43695/FW1502.496 від 06 грудня 2013 року в розмірі 551019,58 грн., яка складається з наступного: 273845,50 грн. - капітал (заборгованість за кредитом), 83515,23 грн. - проценти, 6799,19 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом, 186859,66 грн. - пеня; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "ПроКредитБанк" сплачений позивачем судовий збір в розмірі 9687,75 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 03 грудня 2013 року ПАТ "ПроКредитБанк" та [PERSON] уклали кредитний договір № 1502.43671, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 100000 грн. на строк 60 місяців та зобов'язався повернути його, а також сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 23 % річних, пеню, неустойки та інші передбачені платежі в сумі, у строки та на умовах, передбачених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 1502.43671 від 03 грудня 2013 року, ПАТ "ПроКредитБанк" було укладено договір поруки № 45535-ДП1 від 03 грудня 2013 року з [PERSON] 06 грудня 2013 року ПАТ "ПроКредитБанк" та [PERSON] уклали рамкову угоду № FW1502.496, на підставі якої між ними було укладено договір про надання траншу № 1502.43695/FW1502.496 від 06 грудня 2013 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 400000 грн. на строк 60 місяців та зобов'язався повернути його, а також сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 23 % річних, пеню, неустойки та інші передбачені платежі в сумі, у строки та на умовах, передбачених рамковою угодою та договором про надання траншу. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором про надання траншу № 1502.43695/FW1502.496 від 06 грудня 2013 року, ПАТ "ПроКредитБанк" було укладено договір поруки № 45535-ДП2 від 06 грудня 2013 року з [PERSON] У зв'язку з істотними порушеннями відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, рамкової угоди та договору про надання траншу, останній має непогашену заборгованість перед ПАТ "ПроКредитБанк" за кредитним договором № 1502.43671 від 03 грудня 2013 року в розмірі 94830,07 грн., яка складається з наступного: 62480,85 грн. - капітал (заборгованість за кредитом), 4084,76 грн. - проценти, 1415,54 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом, 26848,92 грн. - пеня; за договором про надання траншу № 1502.43695/FW1502.496 від 06 грудня 2013 року в розмірі 551019,58 грн., яка складається з наступного: 273845,50 грн. - капітал (заборгованість за кредитом), 83515,23 грн. - проценти, 6799,19 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом, 186859,66 грн. - пеня. До початку судового засідання позивачем направлені на адресу суду оновлені розрахунки заборгованості станом на 07.04.2017 року та 05.05.2017 року з урахуванням сплачених відповідачами сум боргу після відкриття провадження у справі, проте за весь час розгляду справи заявлені первісні позовні вимоги позивачем не уточнювались і не змінювались. Представник позивача в судове засідання не з'явився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2 ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно дост. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ізст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства і підставами виникнення цивільних прав та обовязків у тому числі, є дії осіб з укладання договорів та інших правочинів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно дост. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Згідност. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно дост. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до вимог частин 1,3 ст. 626 ЦК України «Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору». Отже, договір є правовою формою ( засобом) узгодження волі двох чи декількох сторін, спрямованої на досягнення певного правового результату. Згідно до ст. 627 ЦК України «Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості». Як встановлено судом 03 грудня 2013 року ПАТ "ПроКредитБанк" та [PERSON] уклали кредитний договір № 1502.43671, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 100000 грн. на строк 60 місяців та зобов'язався повернути його, а також сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 23 % річних, пеню, неустойки та інші передбачені платежі в сумі, у строки та на умовах, передбачених кредитним договором, що підтверджується кредитним договором № 1502.43671 від 03 грудня 2013 року з додатком № 1 (а.с. 25-28), випискою з рахунку № [NUMBER] (а.с. 29). В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 1502.43671 від 03 грудня 2013 року, ПАТ "ПроКредитБанк" було укладено договір поруки № 45535-ДП1 від 03 грудня 2013 року з відповідачем [PERSON] (а.с. 36-37). Відповідно до п. 2.1 договору поруки сторони погодили, що поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов'язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник (а.с. 23). 06 грудня 2013 року ПАТ "ПроКредитБанк" та [PERSON] уклали рамкову угоду № FW1502.496, на підставі якої між ними було укладено договір про надання траншу № 1502.43695/FW1502.496 від 06 грудня 2013 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 400000 грн. на строк 60 місяців та зобов'язався повернути його, а також сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 23 % річних, пеню, неустойки та інші передбачені платежі в сумі, у строки та на умовах, передбачених рамковою угодою та договором про надання траншу, що підтверджується рамковою угодою № FW1502.496 від 06 грудня 2013 року (а.с. 9-12), договором про надання траншу № 1502.43695/FW1502.496 від 06 грудня 2013 року з додатком № 1 (а.с. 13-15), випискою з рахунку № [NUMBER] (а.с. 16). В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором про надання траншу № 1502.43695/FW1502.496 від 06 грудня 2013 року, ПАТ "ПроКредитБанк" було укладено договір поруки № 45535-ДП2 від 06 грудня 2013 року з відповідачем [PERSON] (а.с. 23-24). У відповідності з ч.ч. 2, 3ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з матеріалів справи у зв'язку з істотними порушеннями відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, рамкової угоди та договору про надання траншу, позивачем на адресу відповідачів були направлені вимоги про повне дострокове погашення кредиту, що підтверджуються вимогами за вих. № 432/1 та № 433/1 від 12 жовтня 2016 року (а.с. 38, 39), проте останні залишились без виконання. Так згідно наданих розрахунків, на час звернення позивача до суду, відповідачі мали непогашену заборгованість перед ПАТ "ПроКредитБанк" за кредитним договором № 1502.43671 від 03 грудня 2013 року в розмірі 94830,07 грн., яка складається з наступного: 62480,85 грн. - капітал (заборгованість за кредитом), 4084,76 грн. - проценти, 1415,54 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом, 26848,92 грн. - пеня; за договором про надання траншу № 1502.43695/FW1502.496 від 06 грудня 2013 року в розмірі 551019,58 грн., яка складається з наступного: 273845,50 грн. - капітал (заборгованість за кредитом), 83515,23 грн. - проценти, 6799,19 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом, 186859,66 грн. - пеня, що підтверджується первісним розрахункомзаборгованості ПАТ "ПроКредитБанк"(а.с. 17-22). Станом на 07 квітня 2017 року, відповідачі мали непогашену заборгованість перед ПАТ "ПроКредитБанк" за кредитним договором № 1502.43671 від 03 грудня 2013 року в розмірі 28130,07 грн., що складається з наступного: 1,56 грн. - капітал (заборгованість за кредитом), 0,00 грн. - проценти, 1279,59 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом, 26848,92 грн. - пеня; за договором про надання траншу № 1502.43695/FW1502.496 від 06 грудня 2013 року в розмірі 388719,58 грн., яка складається з наступного: 111545,50 грн. - капітал (заборгованість за кредитом), 83515,23 грн. - проценти, 6799,19 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом, 186859,66 грн. - пеня, що підтверджується заявою ПАТ "ПроКредитБанк" з уточненою інформацією по боргу від 07.04.2017 р. (а.с. 71). Згідно, оновленого розрахунком заборгованості ПАТ "ПроКредитБанк" від 05.05.2017 року (а.с. 85-96), та виписки з рахунку ПАТ "ПроКредитБанк" (а.с. 97-127), станом на 05.05.2017 року заборгованість відповідачів змінилась наступним чином: - за кредитним договором № 1502.43671 від 03 грудня 2013 року становить в розмірі 80314,82грн., що складається з наступного: 1,56 грн. - капітал (заборгованість за кредитом), 0,00 грн. - проценти, 6868,18 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом, 73445,08 грн. - пеня (а.с. 91). - за договором про надання траншу № 1502.43695/FW1502.496 від 06 грудня 2013 року становить в розмірі 621590,60 грн., яка складається з наступного: 81545,50 грн. - капітал (заборгованість за кредитом), 83515,23 грн. - проценти, 32790,57 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом, 423739,30 грн. - пеня (а.с. 85). Вищевикладені обставини не заперечуються відповідачами. Як встановлено судом, надана відповідачами копія довідки ПАТ "ПроКредитБанк" від 06.04.2017 року № 113-1-2/17/241 (а.с. 75) про відсутність заборгованості, суперечить наданій 07.04.2017 року ПАТ "ПроКредитБанк" заяві про уточнення суми боргу (а.с. 71), за якою вказано про часткове погашення відповідачами кредиту на суму 229000 грн. і розраховано нові складові заборгованості з урахуванням погашеної суми, а також суперечить наданими в подальшому позивачем оновленими розрахунком заборгованості ПАТ "ПроКредитБанк" від 05.05.2017 року (а.с. 85-96), випискою з рахунку ПАТ "ПроКредитБанк" (а.с. 97-127). З цих підстав, надана відповідачами копія довідки ПАТ "ПроКредитБанк" від 06.04.2017 року № 113-1-2/17/241, не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не може бути прийнята судом як допустимий і достовірний доказ. З цих підстав, при обчисленні суми заборгованості, суд приймає до уваги сплачений відповідачами розмір складових заборгованості станом на 05.05.2017 року. В той же час, збільшений розмір складових заборгованості станом на 05.05.2017 року не заявлений позивачем до стягнення, а тому не може бути стягнутий судом в межах заявлених позивачем позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що сума заборгованості в межах заявлених позовних вимог з урахуванням сплачених відповідачами сум згідно оновленого розрахунку боргу позивача від 05.05.2017 року, становить: За договором траншу № 1502.43695/FW1502.496 від 06 грудня 2013 року: 1.Капітал за позовом заявлено в сумі 273845,50 грн. (а.с. 6), а згідно оновленого розрахунку становить 81545,50 грн. (а.с. 85), у зв'язку з чим капітал підлягає стягненню з урахуванням сплаченої суми за оновленим розрахунком в розмірі 81545,50 грн.; 2. Проценти в сумі 83515,23 грн. співпадають між собою з заявленим розміром і оновленим розрахунком (а.с. 6, 85), а тому підлягають стягненню у повному обсязі в сумі 83515,23 грн.; 3. Проценти за неправомірне користування кредитом заявлені в сумі 6799,19 грн. (а.с. 6), але згідно оновленого розрахунку становлять 32790,57 грн. (а.с. 85), у зв'язку з чим підлягають стягненню в межах заявленого розміру в сумі 6799,19 грн. 4. Пеня заявлена в сумі 186859,66 грн. (а.с. 6), а згідно оновленого розрахунку становить - 423739,30 грн. (а.с. 85), у зв'язку з чим підлягає стягненню в межах заявленого розміру в сумі 186859,66 грн. За кредитним договором № 1502.43671 від 03 грудня 2013 року: 1.Капітал за позовом заявлено в сумі 62480,85 грн. (а.с. 5), а згідно оновленого розрахунку становить - 1,56 грн. (а.с. 91), у зв'язку з чим капітал підлягає стягненню за оновленим розрахунком в сумі 1,56 грн.; 2. Проценти заявлені в сумі 4084,76 грн. (а.с. 5), а згідно оновленого розрахунку сплачені повністю (а.с. 91), а тому стягненню не підлягають; 3. Проценти за неправомірне користування кредитом заявлені в сумі 1415,54 грн. (а.с. 5), але згідно оновленого розрахунку становлять 6868,18 грн. (а.с. 85), у зв'язку з чим підлягають стягненню в межах заявленого розміру в сумі 1415,54 грн. 4. Пеня заявлена в сумі 26848,92 грн. (а.с. 5), а згідно оновленого розрахунку становить - 73445,08 грн. (а.с. 91), у зв'язку з чим підлягає стягненню в межах заявленого розміру в сумі 26848,92 грн. Збільшені величини складових суми заборгованості за оновленим розрахунком від 05.05.2017 року (а.с. 85,91) відносно складових заявлених в позові (а.с. 5,6) стягненню не підлягають за відсутністю уточнених позовних вимог позивача в цій частині. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. У відповідності з ч.ч. 1, 2ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п 11.1 Договору кредиту дана угода набуває чинності з моменту її підписання Сторонами і діє до повного належного виконання зобов'язань та реалізації прав. Відповідно до п 8 Договору про надання траншу, який є невідємною частиною Рамкової угоди, умови якої вважаються умовами вказаного договору, набуває чинності з моменту її підписання Сторонами і діє протягом усього строку користування кредитом до моменту повного і належного виконання зобов'язань та реалізації прав. Згідно п. 4.5 Договору поруки до усіх вимог, що випливають з Договору, встановлюється позовна давність у 5 років, включаючи вимоги, щодо яких законодавством встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно дост. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Стаття 58 ЦПК Українипередбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гідністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ст. 2). Згідно зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Це основоположні міжнародні правові норми з питань рівності прав людини, на які орієнтується всі правові держави світу. Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов'язків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосується частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні« конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв і обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального поводження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками». Крім того, ч. 2 ст. 21 Конституції України закріплює засаду невідчужуваності та непорушності прав і свобод людини. Відповідно до цієї засади не допускається не тільки відчуження прав і свобод, якими людина володіє, а й обмеження їхнього змісту, створення перешкод для їх реалізації тощо. Дані положення повною мірою поширюються і на передбачені цивільно-процесуальним законом права суб'єктів цивільного провадження. У загальному розумінні рівність перед законом означає обов'язок всіх додержуватися приписів закону, використовувати закон у своїх інтересах. Закріплення рівності перед законом як засади здійснення правосуддя в цивільних справах означає, що жодна обставина не може стати підставою для надання будь-яких привілеїв або запровадження будь-яких обмежень, що суперечать приписам цивільно-процесуального закону щодо прав і обов'язків всіх суб'єктів провадження. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобовязують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, відповідачі, як сторони по справі, зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх заперечень, зокрема виконання нею взятих на себе договором грошових зобов'язань подавши суду відповідний розрахунок, квитанції про сплату зобовязань по кредиту, оскільки обов'язок подання доказів покладається на сторони. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання відповідачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Тобто, докази, які відповідач повинен подати в рахунок обґрунтування своїх заперечень, на які він посилається, як на підставу для відмови у задоволенні вимог позивача, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Відповідно до ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Як передбачено ч.1 ст. 185 ЦПК України, письмові докази або протоколи їх огляду оголошуються в судовому засіданні. Особи, які беруть участь у справі, можуть давати свої пояснення з приводу цих доказів. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, тому суд не приймає до уваги надану відповідачем [PERSON] довідку заборгованості по кредитному договору від 06.04.2017 року, оскільки вона є незрозумілою і суперечливою, так як в ній зазначено, що [PERSON] не має заборгованості та всі зобов'язання виконані в повному обсязі, і в той же час зазначено, що має поточну заборгованість. Крім того позивачем було надано суду оновлений розрахунок заборгованості від 05.05.2017 року, тобто пізніший по часу за надану відповідачем довідку, яку суд і прийняв за основу при винесенні рішення. Будь-яких передбачених законом доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості від 05.05.2017 року, за кредитним договором по справі, [PERSON] та [PERSON] до суду не надано. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань із періодичним погашенням платежів. Таким чином, графіки платежів, які є складовими частинами договорів, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено днями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01.02.2014 року « У разі встановлення в договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення ( Постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13)». Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Статтею 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. У відповідності до ст. 554 ЦК України, разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що укладені між сторонами договори відповідають вимогам закону, зобов'язання по договорам відповідачами у встановлений строк не виконані, сума заборгованості заявлена в позові частково знайшла своє підтвердження під час розгляду справи і підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у доведеному позивачем розмірі станом на 05.05.2017 року. Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати». Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідностатті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року №1801-19, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2017 року складає 1600,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 9 687,75 грн. (а.с.8). Представник ПАТ «ПроКредит Банк» просить суд стягнути з відповідачів суму судового збору у розмірі 9 687,75 грн. (645849,65*1,5%). Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON]. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 5804 грн. 78 коп., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів. Оскільки законодавством не передбачено солідарного стягнення судових витрат, тому з відповідачів [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ «ПроКредит Банк» підлягає стягненню сума судового збору, у розмірі по 2902,39 грн. окремо з кожного. Відповідно до ч. 3 ст. 80 ЦПК України, у разі збільшення розміру позовних вимог або пред'явлення нових вимог несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання про повернення суми судового збору вирішується відповідно до закону. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: partial