Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 07.11.2002 року Тернопільським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис 1674. Заявлені вимоги мотивує тим, що сімейне життя не склалося з причини різних характерів та переконань, тривалий сторони спору не проживають сім'єю, не ведуть спільного господарства, не пов'язані сімейним побутом, а тому, оскільки шлюб з відповідачем носить виключно формальний характер, позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно. В судове засідання позивач з'явився, позов підтримав та просить вимогу задовольнити. В останнє судове засідання направив заяву про розгляд справи за власної відсутності, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в перші судове засідання з'явився, позов про розірвання шлюбу заперечив просив суд надати строк на примирення з метою збереження шлюб та сімї. По закінченню визначеного судом строку продовжував наполягати на відмові в задоволенні позову. В останнє засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду. Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини: Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 07.11.2002 року Тернопільським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис 1674. Від шлюбу у сторін спору є спільна дитина. Відповідно до \~ст.112 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї суперечитиме інтересам одного з них. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Юридичною підставою для застосування судами України прецедентів ЄСПЛ є положення п. 1\~Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", відповідно до якого Україна визнала обовязковою "і без укладання спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції". У\~ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 р. "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647\\98). В судовому засіданні при вирішенні спору про розірвання шлюбу позивач пояснив, що сторони спору уже тривалий час не проживають сімєю, у них різні погляди на життя на сімейні цінності, не ведуть спільного господарства, а коли спільно з дитиною сторін спору проводять час, відповідач створює скандали та сварки. Відтак позивач остаточно переконався у необхідності припинення шлюбних відносин, і має намір після розірвання шлюбу влаштувати особисте життя. Натомість відповідач стверджував можливість збереження шлюбних відносин сторін зважаючи на спільне проживання протягом тривалого часу та наявності спільної дитини. Бажання позивача розірвати шлюб відповідач повязує з наявністю стосунків у позивача з іншою жінкою. В судовому засіданні 22.01.2018 року судом, зважаючи на клопотання сторони відповідача, сторонам спору було надано строк на примирення до 23.04.2018 року. По завершенню наданого судом строку на примирення, 23.04.2018 року позивач заявив суду що продовжує бути впевненим, що збереження шлюбу сторін спору буде на шкоду їм обом, не бажає миритися з відповідачем, просить суд не надавати додаткового строку на примирення, відтак судом, враховуючи уже наданий за клопотанням відповідача час на примирення, зберігаючи баланс інтересів сторін спору, було ухвалено про відмову в наданні додаткового строку. Системний аналіз наданих сторонами спору доказів дозволяє суду зробити висновок, що зважаючи на відносили, які склалися між [PERSON] та [PERSON] (наявність постійних суперечок, відсутність реального спільного бажання зберігати їх шлюб, бажання визначати вільно свій «приватний простір» ) збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін спору.

Outcome: approved