Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Представники позивача звернулися до суду з позовом із уточненнями до позовних вимог про скасування наказу про звільнення №3/1 від 06.10.2016 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому зазначили, що [PERSON] прийнятий на посаду завідуючого Помічнянською лабораторією ветеринарно-санітарної експертизи з 25.03.2014 року. Наказом №3/1 від 06.10.2016 року позивача звільнено із займаної посади з 06.10.2016 року на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України. Вважають вказаний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню. На обґрунтування позовних вимог представники позивача зазначали, що у спірному наказі не зазначені конкретні факти вчинених порушень трудової дисципліни, не конкретизовано в чому полягає систематичність невиконання посадових обов'язків. Також позивача фактично двічі притягнули до відповідальності за один і той самий проступок. У зв'язку із зазначеним вважають, що позивач має право вимагати поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по дату прийняття рішення судом. Позивач та його представники в судовому засіданні позовні вимоги із уточненнями підтримали в повному обсязі. Надали пояснення аналогічні позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечила зазначивши, що [PERSON] з початку роботи і до дня звільнення своїх обов'язків не виконував на належному рівні. Під час його роботи надходили непоодинокі скарги від працівників ринку та суб'єктів господарювання на якість проведення ветеринарно-санітарної експертизи, умови здійснення експертизи та інше. Протягом 2014-2016 років неодноразово проводились перевірки роботи лабораторії ринку як районною службою ветеринарної медицини так і працівниками регіональної лабораторії та головного управління вет. медицини Кіровоградської області ( акти перевірки від 21.05.2014, 19.06.2014, 02.11.2014, 03.02.2016, 18.02.2016, довідка обласної комісії ветмедицини від 23.10.2015, акт обласної комісії ветмедицини від 01.06.2012). В актах перевірки та довідці зазначалось про неналежне виконання [PERSON] своїх посадових обов'язків у зв'язку із цим [PERSON] оголошено догану згідно наказу №4/2 від 19 лютого 2016 року. Також зазначила, що [PERSON] з 09.06.2016 по 05.10.2016 перебував на лікарняному. У зв'язку із порушенням трудової дисципліни та систематичним невиконанням без поважних причин своїх функціональних обов'язків [PERSON] був звільнений з посади завідуючого Помічнянською лабораторією ветеринарно-санітарної експертизи на підставі наказу від 06.10.2016 №3/1 відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України. А тому вважає звільнення [PERSON] законним, а підстави для скасування наказу про звільнення відсутні. Суд заслухавши пояснення позивача, представників позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] прийнятий на посаду завідуючого Помічнянською лабораторією ветеринарно-санітарної експертизи з 25.03.2014, що підтверджується наказом директора Добровеличківської районної державної лабораторії ветеринарної медицини № 4/1 від 25.03.2014 (а.с.8). Наказом директора Добровеличківської районної державної лабораторії ветеринарної медицини № 3/1 від 06.10.2016 [PERSON] звільнено із займаної посади з 06.10.2016 на підставі п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Підставою для звільнення слугував наказ від 19.02.2016 року про оголошення [PERSON] догани за порушення трудової дисципліни; акти перевірок роботи Помічнянської ДЛСВСЕ від 03.02.2016, 18.02.2016, 01.06.2016; пояснення [PERSON] від 01.06.2016; копія довідки головного управління ветеринарної медицини про перевірку роботи Помічнянської ДЛВСЕ від 23.10.2015; скарги-звернення громадян від 11.12.2015, 25.05.2016 ( а.с.9). Факт прийняття та звільнення [PERSON] Борисовача з посади завідуючого Помічнянською лабораторією ветеринарно-санітарної експертизи підтверджено трудовою книжкою серії АЧ № 452077, заповненою 25.03.2014 року Добровеличківською районною державною лабораторією ветеринарної медицини на ім'я [PERSON], [INFO] ( а.с.17), та витягом із наказу Добровеличківської районної державної лабораторії ветеринарної медицини від 25 березня 2014 року №4/1 (а.с. 38). Відповідно до наказу директора Добровеличківської районної державної лабораторії ветеринарної медицини № 4/2 від 19.02.2016 "про стягнення" - [PERSON] оголошено догану за виявлені недоліки при проведенні ветеринарно-санітарної експертизи продуктів тваринного походження, які свідчать про неналежне виконання своїх посадових обов'язків завідуючим державною лабораторією ветеринарно-санітарної експертизи на Помічнянському ринку [PERSON], що підтверджено актом перевірки від 18.02.2016. Запропоновано [PERSON] усунути виявлені порушення та про результати виконання повідомити дирекцію Добровеличківської РДЛВМ у вигляді доповідної записки до 15.03.2016 року ( а.с.10). Відповідно до пояснюючої записки [PERSON]Б, останній надав пояснення, що всі виявлені недоліки під час перевірки у ЛВС будуть виправлені. Актом перевірки Помічнянського ринку від 03.02.2016 року виявлено, що при перевірці роботи спеціалістів лабораторії ветеринарно - санітарної експертизи харчових продуктів та ведення документації жодних порушень не було виявлено ( а.с.11). Актами перевірок лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи Помічнянського ринку від 18.02.2016 року, від 01.06.2016, довідкою головного управління ветеринарної медицини про перевірку роботи Помічнянської ДЛВСЕ від 23.10.2015, виявлено порушення роботи Державної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи ринку смт. Помічна, Добровеличківського району та порушення під час проведення ветеринарно-санітарної експертизи продуктів тваринного походження (а.с.12, 13, 14). Відповідно до звернень [PERSON], остання просила перевірити роботу Державної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи ринку смт. Помічна, Добровеличківського району (а.с. 15.16). Судом з'ясовано, що за результатами звернень, будь-яких рішень відносно [PERSON] відповідачем не приймалось. Посадовими інструкціями [PERSON] на посаді зав. лабораторією ВСЕ, лікаря ветмедицини по ветеринарно-санаторній експертизі, визначені посадові права та обов'язки [PERSON] (а.с. 61-62). Посадовими інструкціями директора, лікаря ветеринарної медицини - бактеріолога [PERSON], визначені посадові права та обов'язки в тому числі і організовувати проведення внутрішнього контролю за якістю вимірювань (досліджень), а також забезпечувати суворе дотримання вимог, стандартів, методик, термінів проведення вимірювань, досліджень, правильно оформляти експертні висновки та іншу документацію по їх результатах (а.с.94-95). Суд дослідивши матеріали справи зазначає, що Конституція України проголосила право кожного на працю і встановила умови для його реалізації. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст. 4 Конвенції МОП №158 " Про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року", яка була ратифікована Законом України від 04.02.1994 №3933-ХІІ і набрала чинності для України 16.05.1995 року, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов'язаного із здібностями чи поведінкою працівника або - викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Під припиненням трудового договору необхідно розуміти акт припинення трудових відносин працівника з власником або уповноваженим ним органом. У відповідності до ч. 6 ст. 5-1 КЗпП держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до\~ст. 149 КЗпП України\~за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з ч.1\~ст. 147 КЗпП України\~належать: догана та звільнення. Звільнення працівника за п. 3\~ст. 40 КЗпП України\~- є видом дисциплінарного стягнення. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3\~ст. 40 КЗпП України. Зокрема, у справі про звільнення за п. 3\~ст. 40 КЗпП України\~суд повинен з'ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Пленум Верховного Суду України в п. п. 18, 22 постанови від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника. При цьому суди не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставини, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. При розгляді таких спорів судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3\~ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених ст. ст.\~147,\~148,\~149 КЗпП України\~правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. Виходячи зі змісту даної норми для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. В силу\~ст. 10 ЦПК України,\~саме на роботодавцеві лежить обов'язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарних проступків. Відповідно до положень\~статті 147 КЗпП України\~за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, як то догана чи звільнення. Стаття 148 КЗпП України\~передбачає, що дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявленням проступку. Виявлення проступку означає не лише виявлення факту (події), а й визначення працівника, що порушив трудові обов'язки, характеру порушення, шкідливих наслідків, причинного зв'язку між правопорушенням і шкідливими наслідками, вини працівника. Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що фактичною підставою звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпПУ є наявність наказу від 19.02.2016 про оголошення останньому догани, актів перевірок від 03.02.2016, 18.02.2016, 01.06.2016, довідки головного управління ветеринарної медицини про перевірку роботи Помічнянської ДЛВСЕ від 23.10.2015, а також скарги-звернення громадян від 11.12.2015 та 25.05.2016. Водночас у наказі та інших документах про звільнення позивача не доведено, які саме систематичні порушення трудової дисципліни вчинив позивач після винесення наказу від 19.02.2016 про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, що стало підставою його звільнення. Суд зазначає, що зазначені у наказі про звільнення акти перевірок та довідка головного управління ветеринарної медицини про перевірку роботи Помічнянської ДЛВСЕ від 23.10.2015, а також скарги-звернення громадян від 11.12.2015 та 25.05.2016, не призвели до застосування до позивача заходів дисциплінарного впливу, що могло підтвердити систематичність невиконання працівником своїх обов'язків. Зазначені порушення в актах від 18.02.2016, 01.06.2016 та довідці головного управління ветеринарної медицини про перевірку роботи Помічнянської ДЛВСЕ від 23.10.2015 не підтверджують факту порушення саме позивачем трудових обов'язків, характеру порушення, шкідливих наслідків, причинного зв'язку між правопорушенням і шкідливими наслідками, вини працівника. Судом також з'ясовано, що підставою для звільнення [PERSON] слугував наказ від 19.02.2016 про оголошення [PERSON] догани та акт від 18.02.2016, який і слугував підставою прийняття зазначеного наказу про оголошення догани, тобто мало місце подвійне притягнення позивача до відповідальності, що є неприпустимим. Крім того судом з'ясовано, що згідно акту від 03.02.2016 жодних порушень в роботі лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи не виявлено, що і підтвердила в судовому засіданні представник відповідача, яка повідомила, що зазначений акт внесений у наказ про звільнення позивача помилково. Враховуючи усе вищевикладене суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. \~Тому суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно поновити на посаді завідуючого лабораторією ветеринарно-санітарної експертизи на Помічнянському ринку, а наказ про звільнення №3/1 від 06.10.2016 року визнати незаконним та скасувати. Відповідно ч. 2\~ ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає\~ рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно зі ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 . Згідно з п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. У відповідності до п.3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. З огляду на зміст п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно із п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, застосовуючи положення частини другої статті 235 КЗпП України, статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку при визначенні розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, для її обрахунку необхідно виходити із середньоденної заробітної плати, не виключаючи в розрахунок виплати, які не підлягають урахуванню відповідно до розділу ІІІ Порядку. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 6-195цс14 та від 16.12.2015 у справі № 6-648цс15. Матеріалами справи встановлено, що позивач з червня 2016 року перебував на лікарняному до жовтня поточного року. Згідно довідки Добровеличківської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 15.12.2016 №114, середньоденна заробітна плата [PERSON] розрахована виходячи із відпрацьованих робочих днів за травень (25 робочих днів), червень (9 робочих днів) та становить 94 гривні 05 копійок . Згідно розрахунку норми тривалості робочого часу на 2016 рік, викладеного у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13, кількість робочих днів у жовтні становить 17 днів, у листопаді - 22, а у грудні по день прийняття судового рішення 13 днів. Враховуючи викладене, кількість робочих днів за період з 06.10.2016 по 19.12.2016 (дату прийняття рішення), за який позивачу підлягає нарахуванню середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 52 робочих дні, який становить 4890, 60 гривень та підлягає стягненню з відповідача. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У своєму рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Відповідно до ст. 32 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, юрисдикція Європейського Суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Відповідно до п. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права. Судовим рішенням Європейського Суду з прав людини від 26.03.2013 у справі Рисовський проти України, Європейський Суд зауважив, що державні органи, які не впроваджують або недотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas V. Croatia), п.74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovaandPinc v. theCzechRepublic), п.58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява №35298/04, П.67, від 11.06.2009). Згідно з п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок за вимогу немайнового характеру та 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок за вимогу майнового характеру. Відповідно до п. 3 ч.1\~ст. 40, ст. ст.\~147,\~148,\~149, 151 КЗпП України, постанови Пленуму Верховного суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»,

Outcome: approved