Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

КП "Жилсервіс-5" Дніпропетровської міської ради звернулося до суду з даним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що гуртожиток ВАТ "Завод "Дніпропрес" по вул.Юних Ленінців, 30 в м.Дніпропетровську було передано в комунальну власність територіальної громади м.Дніпропетровська і перебуває у них на балансі. Представниками підприємства при огляді гуртожитку було встановлено, що відповідач безпідставно вселився в кімнату №32 вказаного гуртожитку, проживає в ній до даного часу. Ордер на вселення в зазначене вище жиле приміщення [PERSON] не видавався, в звязку з чим просили виселити відповідача із кімнати №32 гуртожитку по вул.Юних Ленінців в м.Дніпропетровську на койко-місце в житловому приміщенні №12 вказаного гуртожитку. В судовому засіданні представник позивача вимоги КП підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заявлений до нього позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на обставини викладені в запереченнях на позовну заяву. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі та свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов КП Дніпропетровської міськради "Жилсервіс-3" про виселення не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, гуртожиток по вул.Юних Ленінців, 30 в м.Дніпропетровську перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Дніпропетровська та знаходиться на балансі КП "Жилсервіс-5" Дніпропетровській міської ради на підставі рішення Дніпропетровської міськради "Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитків ВАТ "Завод "Дніпропрес" за адресами: вул.Героїв Сталінграду, 101, 103, вул.Киргизька, 2,5, вул.Юних Ленінців, 30" №42/27 від 12.09.2012р. (а.с.4). Згідно ст.128 ЖК України житлова площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету, а у відповідності зі ст.129 ЖК України на підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянину спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на житлову площу, що надається. 08.12.1989р. [PERSON] було видано ордер №443 на житлову площу в гуртожитку №30 по вул.Юних Ленінців в м.Дніпропетровську, на підставі колективного рішення адміністрації профспілкового комітету і комітету комсомолу заводу "Дніпропрес" (а.с.40), що також підтверджується копією паспорта відповідача (а.с.41-42), з якого вбачається, що останній з 13.06.1994р. зареєстрований за адресою гуртожитку. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Оскільки судом встановлено, що ордер на вселення [PERSON] в приміщення гуртожитку видавався, необхідно вважати, що вселився відповідач на законних підстав, таке відбулось, як зазначалось ним в запереченнях та в судовому засіданні, відповідно до ордеру, що надає йому право на вселення та проживання у такому житловому приміщенні. Представник позивача у позовній заяві та в судовому засіданні стверджує, що відповідач вселявся на койко-місце кімнати №12 вказаного гуртожитку, куди і просить його виселити. Однак зазначені обставини в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як вбачається із ордеру, на підставі якого відповідач був вселений в гуртожиток, номеру кімнати, яку він має зайняти, в ньому не зазначається. Сам відповідач в своїх поясненнях не заперечує проживання у кімнаті №32, як і в інших, які є ідентичними за умовами та площею, однак стверджує, що кімнату, яку йому необхідно займати, вирішувала адміністрація гуртожитку, саме за вказівкою та згодою останньої він вселявся в певні кімнати, у тому числі і в спірну, за яку і сплачував необхідні платежі (а.с.44), здійснив відповідний ремонт. Вказує при цьому, що первісно він був заселений в кімнату №73, а не №32, куди його позивач має намір переселити, і яка, як він вказав в судовому засіданні, є фактично непридатною для проживання та зайнята іншими особами. Як зазначалось вище, у ордері на вселення відповідача відсутній номер кімнати, в яку має вселитись особа, якій надано сам ордер, однак у верхньому правому куті ордеру адміністрацією гуртожитку, у якої ордер і зберігається, проставлялись номери кімнат, де фактично проживав [PERSON], зокрема і спірної кімнати, а також і кімнати, куди позивач просить його виселити, хоча першою (верхньою) кімнатою зазначено №4, проживання в якій відповідач також не заперечує Приймаючи до уваги викладене та обставину ту, що кімната №32 не є вільною, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed