Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з неї на користь Банку заборгованість за Кредитним договором № NKIPGK04040066 від 12.10.2007 року в загальному розмірі 23 262,66 дол. США (еквівалент 604 596 грн. 44 коп.), посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати кредиту та відсотків за вказаним договором. 14.12.2016 року відповідач подала зустрічну позовну заяву та просить визнати кредитний договір № NKIPGK04040066 від 12.10.2007 року нікчемним. В обґрунтування позову зазначила, що внаслідок нечесної підприємницької практики, були порушені її права, а саме внаслідок введення її в оману вона придбала не потрібні їй кредитні послуги. Крім того, на думку відповідача, кредитний договір укладений всупереч приписам Закону України "Про захист прав споживачів", а саме: в порушення вимог ст. 11 вказаного закону, банк не повідомив споживача [PERSON] про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість усіх супутніх послуг, а також не надав їй у письмовій формі інформацію для «здійснення свідомого вибору». Вказане передбачене також і постановою правління НБУ від 10.05.2007 року №168. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підтримав, просив позов задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити повністю. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність. Проти задоволення позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором заперечує, вимоги зустрічного позову підтримує. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Як вбачається із матеріалів справи, 12.10.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого за усіма правами та обов'язками у зв'язку зі зміною найменування є ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем було укладено Кредитний договір № NKIPGK04040066, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 26 248 дол. США на термін до 12.10.2025 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, передбаченими Кредитним договором. При цьому, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця, в період сплати, відповідач повинна надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитним договором, яка складається із заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат відповідно до Кредитного договору. У випадку порушення зобов'язань за Кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування Кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 26 248 дол. США. В той же час, відповідач свої грошові зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, що привело до виникнення заборгованості з повернення кредиту в загальному розмірі 23 262,66 дол. США (еквівалент 604 596 грн. 44 коп.), з яких: - 18 201,61 дол. США. - заборгованість за кредитом; - 2 428,90 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом; - 500,25 дол. США - заборгованість за комісією за користування кредитом; - 1 014,99 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - 9,62 дол. США - штраф (фіксована частина); - 1 107,29 дол. США - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надатигрошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 526, 527, 530, 1050 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, згідно умов договору, відмова від виконання зобов'язання не припускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно п.12 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. "Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На час розгляду справи вказана заборгованість відповідачем не погашена, що призводить до порушення законних прав та інтересів Банку, у зв'язку з чим вони підлягають судовому захисту. Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки, якою є штраф та пеня, може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають, істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. За змістом ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Отже, банк просить застосувати до відповідачів подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року, у справі № 6-2003цс15, яка в силу ст.360-7 ЦПК України має враховуватись загальними судами при застосуванні норм права. Враховуючи вищевикладене, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача лише заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 1014,99 дол. США та заборгованості за комісією за користуванням кредиту у розмірі 500,25 дол. США, що в загальній сумі становить 1515,24 дол. США, а у стягненні штрафу (фіксована частина) у розмірі 9,62 дол. США та штрафу (процентна складова) у розмірі 1107,29 дол. США. - відмовити. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 22145,75 дол. США, а саме: заборгованості за кредитом 18201,61 дол. США + заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 2428,90 дол. США + заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 500,25 дол. США + пенею за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 1014,99 дол. США. На підставі викладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення боргу часткового обгрунтованою, в зв'язку з чим заборгованость в сумі 22145,75 дол. США підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Стосовно зустрічного позову відповідача суд вважає, що він не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, 12.10.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого за усіма правами та обов'язками у зв'язку зі зміною найменування є ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем було укладено Кредитний договір № NKIPGK04040066, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 26 248 дол. США на термін до 12.10.2025 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Твердження представника відповідача щодо ненадання банком інформації про орієнтовну сукупну вартість кредиту, тощо, відповідно до вимог ЗУ "Про захист прав споживачів" є також безпідставними. Відповідно укладеного кредитного договору від 12.10.2007 року, детальний опис вартості кредиту вказаний у п. 7.1 сума кредиту, відсотки, винагороди, комісії, неустойки, затратити, збитки. Відповідач ознайомлена із детальним описом вартості кредиту, що підтверджується її підписом на вказаному кредитному договорі. Також відповідач вважає, що у порушення вимог ст.ст. 18, 19 ЗУ "Про захист прав споживачів", умови кредитного договору є несправедливими, містить істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача та має місце нечесна підприємницька діяльність. З умов оспорюваного договору кредиту вбачається, що в розділі 2 та 4 сторони домовились та виклали положення щодо взаємних прав, обов'язків та відповідальності сторін. В тому числі в п.п.2.3.1, 2.3.2 договору сторони передбачили право кредитора в односторонньому порядку збільшувати або зменшувати розмір процентної ставки при зміні кон'юктури ринку грошових ресурсів в Україні. Наявність в договорі наведених умов, неможна вважати такими, що свідчать про дисбаланс обов'язків на користь банку, оскільки такі умови не суперечить вимогам положень ст. 7 ЦК України щодо звичаїв ділового обороту з урахуванням специфіки вказаного виду договору, а також принципу свободи договору відповідно до положень ст. 627 ЦК України. Належних доказів на підтвердження порушення права позивача на право вибору послуги, обмеження права на одержання необхідної інформації, суду не надано, оскільки в тексті оспорюваного договору містяться всі необхідні відомості щодо умов надання кредиту, які схвалені позивачем особистим підписом. Позивач також не був обмежений, як у виборі виду кредитування, так і вибору банківської установи. Також відсутні підстави для застосування положень ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо наслідків нечесної підприємницької практики, в зв'язку з недоведеністю вказаних в даній нормі підстав, оскількинаведені умови договорує чіткими і зрозумілими, а тому не містять омани, що могло би вплинути на свідомий вибір позичальника. Кредитний договір також містить необхідні данні для усвідомлення об'єму зобов'язання позичальника, а саме розмір щомісячного платежу з зазначенням його складових ( тіло, проценти) на весь період дії договору. За положеннями ч. 5 ст. ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними, а не щодо зміни відсоткової ставки. На підставі викладеного, зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають за безпідставністю вимог. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем (судовий збір у розмірі 9068,95 грн.) - підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1270,03 грн. (575 568, 04 грн. х 9 068,95 грн. / 604 596,44 грн. = 8633,52 грн.).

Outcome: partial