Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

В березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінггруп» (далі - ТОВ " Дата Майнінггруп ") звернулось до суду з вищевказаним позовом та просило стягнути з відповідача - [PERSON] заборгованість в розмірі 951 783,47 грн., з яких: за відсотками - 946 684,75 грн., пеня - 5 098,72 грн., мотивуючи свої вимоги наступним. Так, 24.07.2008 між Акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Кіпру», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «НЕОС БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №002-83/2008, за умовами якого банк відкрив відповідачу кредитну лінію на поточні потреби в сумі 3 947 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,5% річних строком виконання з 24.07.2008 по 23.07.2018. 28.11.2014 між Публічним акціонерним товариством «НЕОС БАНК» та ТОВ " Дата Майнінггруп " було укладено договір-факторингу №3-11/14-Ф, за умовами якого банк відступив позивачу право грошової вимоги, додатком №1 до даного договору банком було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором №002-83/2008 від 24.07.2008 з [PERSON] Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов?язання позивач звернувся до суду з позовом про стягнення наявної станом на 06.12.2013 заборгованості. Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 25.03.2016 позов ТОВ " Дата Майнінггруп " задоволено частково, а ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01.11.2016 рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 25.03.2016 залишено без змін. Однак, рішення суду залишено відповідачем без виконання, що змусило позивача повторно звернутися до суду з позовом. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з`явилась, подав заяву про розгляд справи без її участі, окремо зазначила, що позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує (Том1 а.с.91, 175) Відповідач будучи належним чином повідомленим відповідно до положень ст.74 ЦПК України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (Том2 а.с.22) Крім того, судом окремо повідомлявся про час та місце розгляду справи представник відповідача (Том2 а.с.25), який також в судове засідання не з?явився та жодного клопотання щодо відкладення розгляду справи, розгляду справи за його відсутності, визнання або заперечення проти позову до суду не направив. Суд окремо звертає увагу на обізнаність як відповідача так і його представника про перебування вищевказаної позовної заяви в провадженні суду адже ними чотири рази (15.06.2015, 18.09.2015, 20.04.2016, 29.09.2016) оскаржувалась ухвала про відкриття провадження по справі від 06.04.2015, що може бути розцінено судом як умисне затягування строків розгляду. Зважаючи на викладене та враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення дійсних взаємовідносин між сторонами, суд вважає за можливе за згодою позивача постановити рішення у справі на підставі наявних доказів в порядку заочного провадження згідно ст. ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час розгляду справи суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 214 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судовим розглядом встановлено, що 24.07.2008 між Акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Кіпру», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «НЕОС БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №002-83/2008, за умовами якого банк відкрив відповідачу кредитну лінію на поточні потреби в сумі 3 947 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,5% річних строком виконання з 24.07.2008 по 23.07.2018 (Том1 а.с.9-12) 11.09.2008 між Акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Кіпру», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «НЕОС БАНК» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №002-83/2008 від 24.07.2008, за умовами якої ряд пунктів кредитного договору були викладені в новій редакції, зокрема, п. 1.1, 2.2.2, 2.2.4, 2.2.6 та доповнено розділ 2 договору п. 2.2.13 (Том1 а.с.14-15) Так, зокрема було збільшено розмір кредитної лінії до 5 890 000,00 грн., встановлено ставку по сплаті відсотків в разі порушення строків повернення кредиту в розмірі 23,5% та встановлено відсоткову ставку в разі невиконання зобов?язання щодо страхування заставного майна за користування кредитом в розмірі 20,5% річних за строковий кредит та 25,5% річних в разі порушення строків повернення кредиту за кожен день такого невиконання. 28.11.2014 між Публічним акціонерним товариством «НЕОС БАНК» та ТОВ " Дата Майнінггруп " було укладено договір-факторингу №3-11/14-Ф, за умовами якого банк відступив позивачу право грошової вимоги (Том1 а.с.38-43), додатком №1 до даного договору банком було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором №002-83/2008 від 24.07.2008 з [PERSON] (Том1 а.с.44) Відповідач свої зобов?язання за кредитним договором з повернення тіла кредиту та відсотків не виконав, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. 25.03.2016 рішенням Солом?янського районного суду м. Києва позов ТОВ " Дата Майнінггруп " до [PERSON] було задоволено частково та стягнуто з останнього на користь позивача заборгованість за кредитним договором №002-83/2008 від 24.07.2008 в загальному розмірі 4 992 992,47 грн. та судові витрати в сумі 3 441,00 грн., в задоволенні інших вимог було відмовлено (Том1 а.с.234-237) Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01.11.2016 апеляційну скаргу [PERSON] в інтересах [PERSON] було відхилено, а рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 25.03.2016 залишено без змін (Том1 а.с.230-233) Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. За умовами договору факторингу позивач отримав право вимоги від відповідача сплати процентів за користування кредитом в розмірі встановленому основним договором за період з 01.01.2014 до 28.11.2014 (п.1.1.3 Додатку 1 до Договору факторингу) (Том1 а.с.44) Як вже було зазначено судом вище рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 25.03.2016 з [PERSON] була стягнута заборгованість яка виникла станом на 06.12.2013 (Том1 а.с.237 абзац 3) Як вбачається з представленого позивачем розрахунку відповідач свої зобов`язання з повернення тіла кредиту та відсотків не виконав, відтак утворилася заборгованість, яка станом на 28.11.2014 становить: борг по відсоткам за користування кредитом - 946 684,75 грн. та пеня - 5 098,72 грн., загальна сума складає 951 783,47 грн. (Том1 а.с.25-31) Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Підстави припинення зобов'язань зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України та не передбачають можливість припинення зобов'язання у зв'язку з ухваленням судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. В свою чергу, суд зважає на те, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, свій контррозрахунок суду не представив, жодного разу незважаючи на чотирьохразове оскарження ухвали про відкриття провадження до суду не з?явився, відтак суд виходить з наданого розрахунку позивача і приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом та пені, є обґрунтованими та їх слід задовольнити. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого ним судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved