Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

05 лютого 2021 року позивач засобами поштового зв`язку надіслав до суду позовну заяву до [PERSON] , в якій з урахуванням уточненої позовної заяви від 23.03.2021 року (а.с.117), просить стягнути з відповідачки на свою користь суму надміру виплаченої пенсії у розмірі 15493,62 гривні. Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідачка з 29 жовтня 2008 року перебуває на обліку в Управлінні як матір інваліда з дитинства та їй було призначено пенсію зі зниженням пенсійного віку. 26 листопада 2020 року відділом з питань перерахунків пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснено перерахунок пенсії [PERSON] за період з 01.06.2015 по 30.11.2020 у відповідності з постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2020 року по справі № 513/662/15-а, якою залишено без змін рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 року про проведення перерахунку пенсії [PERSON] з 01.06.2015 року у розмірі 88% відсотків від суми її заробітної плати, зазначеної у довідці від 29.05.2015 року № 1637/03. В результаті перерахунку встановлена переплата пенсії за період з 01.05.2016 року по 30.11.2020 року в розмірі 15493,62 грн. Позивач вважає, що у зв`язку з розрахунковою помилкою, а також внаслідок зловживань з боку пенсіонера, пенсія [PERSON] була призначена помилково та виплачена, виходячи із розміру пенсії 3295,55 грн., замість 3222,32 грн. Позивачем на адресу відповідачки було направлено лист від 18.12.2020 року № 236143, яким її повідомили про наявну переплату пенсії. В заяві від 18.12.2020 року [PERSON] вказала, що вона не заперечує проти відрахування з пенсії 10% від суми переплати. Однак, 22.12.2020 року [PERSON] надала до відділу обслуговування громадян заяву про те, що вона відмовляється від відрахування з її пенсії переплати. Позивач вважає, що у зв`язку з розрахунковою помилкою сума у розмірі 15493,62 грн. підлягає стягненню на користь позивача як набута без достатньої правової підстави. Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до [PERSON] про стягнення суми надміру виплаченої пенсії залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (а.с.61). Ухвалою суду від 01 березня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 30 березня 2021 року о 10:00 годині (а.с.70). Ухвалою суду від 20 квітня 2021 року підготовче провадження було закрито та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 146). Представник позивача, якого належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.189-190). Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві (а.с. 133-139), просила застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову за безпідставністю вимог. Зазначила, що загальний строк позовної давності сплив, оскільки про необхідність розрахунку призначеної відповідачці пенсії в розмірі 88 відсотків від суми заробітної плати відповідачки, зазначеної у довідці Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області від 29.05.2015 року № 1673/03, Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області довідалося у жовтні 2015 року з постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2015 року у справі 513/662/15-а, яка набрала законної сили 13.10.2015 року. Перерахунок призначеної їй пенсії, що був проведений органом Пенсійного фонду України на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 у справі 513/662/15-а, яке було залишено в силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2020 року, є правильним та не містить рахункової помилки. Відповідачка вважає, що так звана "переплата пенсії" виникла в результаті протиправних дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яке безпідставно припинило виплату їй пенсії у розмірі, перерахованому на виконання постанови Саратського районного суду Одеської області від 11.08.2015 року у справі № 513/734/15, згідно якої розмір перерахованої позивачці пенсії є більшим, ніж розмір пенсії, перерахованої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 у справі 513/662/15-а. Відповідачка не згодна з тим, що виплачені їй кошти в сумі 15493,62 грн. набуті нею унаслідок зловживань з її боку та без достатньої правової підстави. Вислухавши відповідачку, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню зважаючи на наступне. Відповідно до п.3 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 р. за № 40/26485, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області є територіальним органом Пенсійного фонду України. Згідно з пунктом 12 цього ж Положення Управління є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс та кошторис видатків, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Як вбачається з копії пенсійної справи, [PERSON] перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Саратському районі з 29 жовтня 2008 року. Протоколом від 04 листопада 2008 року № 454 їй було призначено пенсію, як матері інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку, зі зниженням пенсійного віку, у розмірі 88% її заробітної плати (а.с. 26). На час призначення пенсії вона мала стаж державного службовця 18 років 5 місяців і 20 днів. 29 травня 2015 року наказом Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі № 19-ос [PERSON] було звільнено з посади головного спеціаліста по роботі з персоналом Управління ПФУ в Саратському районі за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до статті 38 КЗпП. 04 червня 2015 року [PERSON] звернулась до Саратського районного суду з позовом до Управління ПФУ в Саратському районі Одеської області, правонаступником якого є Головне управління ПФУ в Одеській області, про визнання неправомірним дій та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії. Постановою Саратського районного суду Одеської області від 07 липня 2015 року по справі № 513/662/15-а позов [PERSON] задоволено та зобов`язано УПФ України в Саратському районі Одеської області провести перерахунок призначеної [PERSON] пенсії відповідно до ст.37-1 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІ "Про державну службу", починаючи з 29 листопада 2014 року, у розмірі 90 відсотків суми її заробітної плати, зазначеної у довідці Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі від 29 травня 2015 року № 1637/03 (а.с.163-164) Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду 24 вересня 2015 року постанову Саратського районного суду Одеської області від 07 липня 2015 року по справі № 513/662/15-а змінено та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі провести перерахунок та виплату призначеної [PERSON] пенсії відповідно до ст. 37-1 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-Х1І "Про державну службу" з 02.06.2015 року у розмірі 88% відсотків від суми її заробітної плати, зазначеної у довідці Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі від 29 травня 2015 року № 1637/03 (а.с.165-167). Постановою Верховного Суду від 31.10.2018 року постанову Саратського районного суду Одеської області від 07 липня 2015 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду 24 вересня 2015 року по справі № 513/662/15-а скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд (а.с.168-170). Ухвалою Саратського районного суду від 10 грудня 2018 року адміністративну справу № 513/662/15-а за позовом [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії направлено за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду (а.с. 171-172). Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року по справі № 513/662/15-а позов [PERSON] задоволено частково. Зобов`язано Саратське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області провести перерахунок та виплату призначеної [PERSON] пенсії відповідно до ст. 37-1 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-Х1І "Про державну службу" з 02.06.2015 року у розмірі 88% відсотків від суми її заробітної плати, зазначеної у довідці Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області від 29 травня 2015 року № 1637/03. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 4-15). Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2020 року по справі № 513/662/15-а апеляційну скаргу Саратського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року - без змін (а.с.17-24). Окрім того, постановою Саратського районного суду Одеської області від 11.08.2015 року по справі № 513/734/15-а за позовом [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області про визнання неправомірними дій позов задоволено частково. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області провести перерахунок призначеної [PERSON] пенсії відповідно до ст.37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-Х11 "Про державну службу", починаючи з 30 травня 2015 року, у розмірі 90 відсотків суми її заробітної плати, включивши (врахувавши) в заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії суми індексації заробітної плати, допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у загальному розмірі 50868 (п`ятдесят тисяч вісімсот шістдесят вісім) гривень 67 копійок, які були отримані нею за період з червня 2010 року по травень 2015 року, тобто за 60 календарних місяців роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією, та з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. У задоволенні решти позову відмовлено (а.с.183-185). Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області залишено без задоволення, а постанову Саратського районного суду Одеської області від 11 серпня 2015 року по справі № 513/734/15-а залишено без змін (а.с.186-188). На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2020 по справі № 513/662/15-а, 26 листопада 2020 року відділом з питань перерахунків пенсій Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області здійснено перерахунок пенсії [PERSON] за період з 01.06.2015 по 30.11.2020 у розмірі 88% відсотків від суми її заробітної плати зазначеній у довідці Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області від 29 травня 2015 року № 1637/03. В результаті перерахунку встановлена переплата пенсії за період з 01.05.2016 по 30.11.2020 року в розмірі 15493,62 гривень. Позивачем на адресу відповідачки було направлено лист від 18.12.2020 року № 236143, яким її повідомили про наявну переплату пенсії. 18.12.2020 року в заяві відповідачка вказала, що вона не заперечує проти відрахування з пенсії 10% від суми переплати. 22.12.2020 р. [PERSON] надала до відділу обслуговування громадян заяву про те, що вона відмовляється від відрахування з її пенсії переплати. Відповідно ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частинами 1- 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч. 1 ст. 74 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. В пункті 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (Заява № 29979/04) наголошено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач послався на частини 1, 2 ст.1212 ЦК України, відповідно до яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Суд вважає, що зазначені посилання позивача є помилковими . Частиною 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон 1058-IV) встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Отже, стаття 50 Закону № 1058 містить вичерпний перелік підстав, за яких надмірно виплачені суми можуть бути утримані із пенсії, а саме: наявність зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Механізм повернення коштів, надмірно виплачених за призначеними пенсіями, встановлений Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4 ( далі- Порядок). Згідно з пунктом 3 цього Порядку, повернення суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії (додаток 1). При цьому, факт подання позивачу завідомо недостовірних даних, які стали б підставою для призначення пенсії відповідачці, судом не встановлено. Суд звертає увагу на те, що рішення головного спеціаліста відділу методології та звітності з виплати пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01.12.2020 року № 102 про утримання надміру виплачених сум пенсії з [PERSON] не містить жодної з підстав, передбачених законодавством, для утримання переплаченої суми пенсії. В рішенні про утримання надміру виплаченої пенсії міститься посилання на неправильне застосування законодавства, що не є підставою, у розумінні положень ст. 50 Закону № 1058, для проведення територіальним органом Пенсійного фонду такого утримання. Крім того, згідно Додатку № 1 до вищевказаного Порядку, рішення про утримання надміру виплачених сум пенсії підписує Керівник органу Пенсійного фонду України. Також і під час розгляду справи судом не було встановлено жодної з підстав, зазначених у ч. 1 ст. 50 Закону № 1058, для утримання з відповідачки надміру виплачених коштів. Отже, утримання виплаченої надміру суми пенсії, відповідно до ст. 50 Закону № 1058, можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера (надання недостовірної інформації або ненадання інформації, обов`язковість подання якої передбачена законодавством) та подання страхувальником недостовірних даних у спосіб, передбачений Порядком. Законодавцем передбачені лише два винятки з цього правила: якщо виплата відповідних грошових сум сталася внаслідок рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату, та у разі недобросовісності зі сторони набувача (ст. 1215 Цивільного кодексу України). Щодо зловживань з боку пенсіонера, Верховний Суд у постанові від 12.07.2018 у справі № 489/1079/17 висловив правову позицію, яка полягає в тому, що пенсіонер не несе відповідальність за зміст та достовірність офіційних документів, які видаються органами державної влади, іншими організаціями та установами на виконання їх повноважень. Таким чином, відсутні докази зловживань з боку відповідачки як пенсіонера, що відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» могли б бути визнані підставою для стягнення в судовому порядку надміру виплачених сум пенсії. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність рахункової помилки при перерахунку пенсії [PERSON] . Статтею 1215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Зазначені висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 517/186/17 та від 28 березня 2018 року у справі № 173/166/17. Згідно із пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце по даній справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка - це результат неправильного застосування правил арифметики, - не більш того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні. Посилання позивача на те, що переплата пенсії виникла внаслідок рахункової помилки та має бути повернута, суд відкидає, тому що зазначена переплата пенсії не є рахунковою помилкою та [PERSON] є добросовісним набувачем пенсії З огляду на викладене, у задоволенні позову належить відмовити, оскільки позивачем не надано доказів недобросовісності отримувача пенсії. Посилання позивача на те, що відповідачка надала різні за змістом довідки суд відкидає, тому що судом достовірно встановлено, що довідка від 29 травня 2015 року № 1637/03 та № 1335/03 від 29 травня 2015 року були видані [PERSON] . Управлінням Пенсійного фонду України в Саратському районі, де відповідачка працювала на момент виходу на пенсію. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц; від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц; від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80); від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61); № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61); від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71); від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134); від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51). Оскільки у зазначеній справі суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та відмовляє в задоволенні позову саме з цих підстав, тому суд вважає безпідставною заяву відповідачки про відмову в позові з підстав пропуску позивачем позовної давності. Відповідно до частин 1, 2 ст.141 ЦПП України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, то відсутні підстави для стягнення з відповідачки понесених позивачем судових витрат.

Outcome: dismissed