Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивачі 30.05.2014 р. звернулися в суд з позовом до відповідачів про визнання недійсними договору на виконання робіт по виготовленню та передачі у власність металопластикових виробів (вікон) №399 від 06.03.2014р., укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON], та договору про надання споживчого кредиту №401591561 від 06.03.2014р., укладеного між [PERSON] та ПАТ "Альфа-Банк", стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] 6546 грн. завдатку, а на користь [PERSON] 5000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги мотивують тим, що 06.03.2014 р. до них завітали представники ФОП [PERSON] та запропонували за певну плату виконати роботи по виготовленню, доставці, встановленню металопластикових пакетів (вікон) з виготовленям проектно-технічної документації, на що вони погодились і між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір на виконання вказаних робіт на суму 16508 грн. Оскільки [PERSON] не спроможний був сплатити всю суму за договором №399 від 06.03.2014р., в офісі ФОП [PERSON] між представником ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладений договір про надання споживчого кредиту №401591561 від 06.03.2014р. на суму 9000 грн. За умовами кредитного договору банк зобов'язується надати позичальникові кредит у сумі 9000 грн., а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки за користування у розмірі 0,01 % річних. Позивачі стверджують, що під час укладання договору їх умисно ввели в оману, оскільки звертаючи увагу на символічну суму відсотків за користування кредитом - 0,01 % річних, відвернули увагу від вартості інших послуг у розімір 3990 грн. Між тим, договір надрукований дрібним шрифтом, при укладанні кредитного договору на [PERSON] чинився психологічний тиск і банком не було надано для ознайомлення позичальнику Розділ 2 Договору «Загальні умови споживчого кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», який нероздільно пов'язаний з Розділом 1 та складає єдиний документ. Таким чином, [PERSON] фактично був позбавлений права на ознайомлення та отримання повної інформації про умови кредитування. Крім цього, з незрозумілих підстав, кошти за вказаним кредитним договором було перераховано на рахунок ФОП [PERSON], з якою будь-яких договірних правовідносин у [PERSON] не було. Згідно висновку ЛКК № 43 від 31.03.1994 р. [PERSON] з 1992 року є інвалідом 2-ї групи по причині нервово-психічного захворювання. Згідно довідки № 1673-д від 20.05.2014 року [PERSON] з 1992 року по даний час знаходиться на обліку психоневрологічного диспансеру з приводу хронічного психічного розладу. Дане психічне захворювання також супроводжується вродженим близоруким астигматизмом очей, внаслідок чого утворюється спотворене зображення. Таким чином, внаслідок хронічного психічного розладу [PERSON] не міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а саме чітко зрозуміти умови оспорюваних договорів і усвідомлювати наслідки укладення цих договорів. Неправомірними діями ФОП [PERSON] [PERSON] завдано моральної шкоди, яка полягає у негативних емоціях та переживаннях з приводу неможливості розірвання укладених договорів, необхідності сплати кредиту, чисельних зверненнях в правоохоронні органи у зв'язку з шахрайськими діями представників ФОП [PERSON] та працівників ПАТ «Альфа-Банк». В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, та зазначили, що під час укладання договору на виконання робіт по виготовленню та передачі у власність металопластикових виробів (вікон) №399 від 06.03.2014р. та договору про надання споживчого кредиту №401591561 від 06.03.2014р. [PERSON] внаслідок хронічного психічного розладу не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Ствердили, що ФОП [PERSON] не виконав умови договору на виконання робіт по виготовленню та передачі у власність металопластикових виробів (вікон) №399 від 06.03.2014р. по даний час. Просять позов задовольнити. Представник ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з'явився, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив і суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. В своїх запереченнях на позовну заяву ПАТ «Альфа-Банк» просить відмовити в задоволенні позову в частині визнання кредитного договору недійсним, зазначаючи, що кредитний договір укладено із додержанням вимог чинного законодавства. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду справи. Суд ухвалив справу розглядати без його участі, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Заслухавши пояснення позивачів та їх представника, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення частково. За змістом ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до положення статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 06.03.2014 р. між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір на виконання робіт по виготовленню та передачі у власність металопластикових виробів (вікон) №399, за яким виконавець зобов'язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій (вироби) за розцінками виконавця, а замовник зобов'язується оплатити та прийняти готові вироби та роботу відповідно до умов даного договору. Вартість виробів складає 16508 грн. /а.с.9/. Також 06.03.2014 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №401591561. За цим договором [PERSON] отримав кредит в сумі 9000 грн. із терміном повернення до 07.03.2016 р. та сплатою за користування кредитом 0,01 % річних. Кредит надавався для оплати товарів шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] / а.с.5/. Відповідно до ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Особи, які беруть участь у справі, мають право подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта. Кількість і зміст питань, за якими має бути проведена експертиза, визначається судом. У відповідності до ст. 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Згідно до ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6, 7 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі. Як вбачається із роз'яснень, даних в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. При розгляді справи ухвалою суду було призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої постановлено питання: чи страждав [PERSON] психічним захворюванням на момент укладення договору підряду на виконання робіт по виготовленню та доставці металопластикових пакетів (вікон) від 06.03.2014р. та кредитного договору №401591561 від 06.03.2014р. та чи міг [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними та усвідомлювати їх наслідки на момент укладення вказаних договорів. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 44 від 16.03.2015 року, [PERSON] на момент укладення договору підряду на виконання робіт по виготовленню та доставці металопластикових пакетів (вікон) від 06.03.2014р. та кредитного договору №401591561 від 06.03.2014р. страждав стійким хронічним розладом психічної діяльності у формі помірно вираженої розумової відсталості в ступені вираженої дебільності з емоційно-вольовими порушеннями. [PERSON] на момент укладення договору підряду на виконання робіт по виготовленню та доставці металопластикових пакетів (вікон) від 06.03.2014р. та кредитного договору №401591561 від 06.03.2014р. не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними /а.с. 118-120/. Враховуючи надані суду пояснення сторонами, суд при вирішення спору бере до уваги експертизу від 16.03.2015 року, оскільки вона проведена за матеріалами цієї справи, є комісійною експертизою, стаж членів комісії є значним, обсяг матеріалів наданих для вивчення експертам є повним та об'єктивним для повного дослідження психічного стану [PERSON] За ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв'язку із вчиненням такого правочину. Як вбачається із роз'яснень, даних постановою Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК ( 435-15 ) та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо)суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК.Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків. П. 16 Постанови передбачено, що правила ст.225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. За наведено суд приходить до висновку що позовні вимоги про визнання недійсними договору на виконання робіт по виготовленню та передачі у власність металопластикових виробів (вікон) №399 від 06.03.2014р., укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON], та договору про надання споживчого кредиту №401591561 від 06.03.2014р., укладеного між [PERSON] та ПАТ "Альфа-Банк" є підставними та підлягають до задоволення. За ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. З пояснень позивачів та їх представника встановлено, що за договором №399 від 06.03.2014р. ФОП [PERSON] отримав від [PERSON] завдаток у розмірі 6546 грн., що підтверджується угодами про завдаток на придбання (установку) метало пластикових вікон від 06.03.2014 р. /а.с. 10, 11/ та що в порушення умов вказаного договору ФОП [PERSON] не виготовлено та не передано у власність [PERSON] металопластикових виробів (вікон) по даний час, а відтак суд вважає за необхідне стягнути з ФОП [PERSON] в користь [PERSON] внесений ним завдаток у розмірі 6546 грн. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Щодо вимоги про відшкодування [PERSON] моральної шкоди у розмірі 5000 грн., то дана вимога до задоволення не підлягає, оскільки суду не надано доказів на підтвердження того, що саме неправомірними діями ФОП [PERSON] відносно [PERSON] завдано останній моральної шкоди. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: partial