Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 01.04.2013 його було звільнено із займаної посади прибиральника виробничих приміщень за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штатної чисельності. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки воно було проведене на виконання наказу №643Н від 29.12.2012 року "Про внесення змін до штатних розписів моторвагонних депо Одеса-Застава-1 та Христинівка". Однак при звільнені його було запевнено, що він буде працевлаштований у ПП «Дім-Інфо». У звязку з вищевикладеним просить поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду. Крім того позивач просить поновити йому строк на звернення до суду, оскільки вказує, що відповідач та адміністрація ПП «Дім-Інфо» тривалий час постійно обіцяли поновити його трудові права, а також зазначає, що звернувся до адвоката, який не виконав покладені на нього обов'язки а також він звертався у різні інстанції, окрім суду. У судовому засіданні позивач та представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позові, просили їх задовольнити. Окрім того, пояснив суду, що з 01.04.2013 року по 10.04.2013 року працював в ПП «Дім-Інфо» і йому була виплачена заробітна плата. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, подав до суду письмове заперечення в якому просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю та наполягав на застосуваннях строках звернення до суду. Суд, вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, таки як ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи. Таким чином, суд приходить до висновку, що підставою для звільнення працівників структурного підрозділу юридичної особи згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України можливо лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч.2 ст.40, ст.ст.42,43,49-2 КЗпП України. Тобто для того, щоб звільнення за ст.40 ч.1 п.1 вважалося правомірним необхідно отримання згоди профспілкової організації при визначені кола працівників, які підлягають звільненню у зв'язку із скороченням посад, необхідно враховувати, що переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (враховується наявність у працівника вищої освіти, досвіду роботи, проходження курсів підвищення кваліфікації тощо) (ст. 42 КЗпП). У випадку наявності на підприємстві відкритих вакансій, працівнику пропонується зайняти вакантну посаду. У випадку відмови працівника від переведення на іншу посаду, складається відповідний акт про відмову. Як вбачається з матеріалів справи 29.12.2012 був виданий наказ начальником Одеської залізниці №643/Н "Про внесення змін до штатних розписів моторвагонних депо Одеса-Застава-1 та Христинівка". Відповідно до вищезазначеного в.о. начальника моторвагонного депо Христинівка виданий наказ від 28.01.2013 №РПЧ-01/98 «Про внесення змін у штатний розпис моторвагонного депо Христинівка". Згідно даного наказу були виведені сорок шість штатних одиниць зі штатного розпису: двадцять дві штатні одиниці мийників - прибиральників рухомого складу II розряду; одну штатну одиницю прибиральника службових приміщень (зайнятого прибиранням туалетів); п'ять штатних одиниць прибиральників виробничих приміщень; дві штатні одиниці прибиральників виробничих приміщень (зайнятих прибиранням туалетів); дві штатні одиниці прибиральників виробничих приміщень (місце для працевлаштування інвалідів); три штатні одиниці провідників пасажирських вагонів; сім штатних одиниць провідників пасажирських вагонів (у поїздах приміського сполучення); одну штатну ницю машиніста крана VI розряду (кран ЕДК-300, вантажність 60т); одну штатну одиницю помічника машиніста крана V розряду (кран ЕДК-300, вантажність 60т); одну штатну одиницю тракториста IV розряду; одну штатну одиницю слюсаря - ремонтника V розряду. 29.01.2013року [PERSON] було ознайомлено під особистий підпис з наказом від 28.01.2013 №РПЧ-01/98, про те що посада, яку він займає, буде ) рочена відповідно до наказу з 01.04.2013. 04.03.2013 року [PERSON] були запропоновані наявні вакансії в моторвагонному депо Христинівка, в БМСУ-5 та по Одеській залізниці, однак позивач відмовився, про що свідчить його підпис, що він бажає працювати прибиральником та за станом здоров'я на інших посадах працювати не може. Однак, до керівництва моторвагонного депо Христинівка та до суду [PERSON] не надав будь-яких довідок в підтвердження його стану здоров'я та висновок медичної комісії. 22.04.2013 [PERSON] було вдруге запропоновано вакантні посади в моторвагонному депо Христинівка, але від цих посад він відмовився, про що зазначив на повідомленні. 18.03.2013 адміністрацією моторвагонного депо Христинівка було надіслано обґрунтоване письмове подання про звільнення [PERSON] 25.03.2013 профспілковий комітет моторвагонного депо Христинівка надав згоду на скорочення посад із штату мийників-прибиральників, у т.ч. [PERSON] (протокол №94 від 25.03.2013) а.с/38/. 28.03.2013 протокольним рішенням №95 профспілковий комітет моторвагонного депо Христинівка надав згоду на звільнення працівників по короченню з посад мийників-прибиральників, у т.ч. [PERSON] а.с./39/. 01.04.2013 [PERSON] було звільнено на підставі ч.І п.1 ст. 40 КЗпП України з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (ч.І ст. 44 КЗпП України) та додатково трьох середньомісячних заробітних плат згідно колективного договору, компенсації за не використану відпустку, нарахованої заробітної плати. 08.10.2013 була проведена перевірка Територіальною державною інспекцією з питань праці у Черкаській області у моторвагонному депо Христинівка, стосовно додержання законодавства про працю при звільненні [PERSON] та інших працівників. З акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вбачається, що порушень законодавства при звільненні [PERSON] та інших працівників не виявлено. Твердження Позивача, на те що його звільнення мало відбутись на підставі п.5 ч.І ст.36 КЗпП України у зв'язку з переведенням в ПП «ДІМ-НФО" є таким, що не відповідає матеріалам справи та суперечить нормам трудового законодавства. Підставою звільнення позивача слугувало саме економічна необхідність приведення штатного розпису відповідно до обсягу виконуваних робіт. Окрім того, позивач пояснив суду, що він писав заяву про прийняття на роботу в ПП «ДІМ-НФО" і з 01.04.2013 року по 10.04.2013 року працював на даному підприємстві та йому була виплачена заробітна плата. Також, посилання [PERSON] щодо гарантування Одеською залізницею працевлаштування в ПП «ДІМ-ІНФО" є таким, що не відповідає нормам чинного законодавства. Оскільки ст. 49-2 КЗпП України не встановлений обов'язок роботодавця працевлаштовувати робітників на інше підприємство у порядку переведення, лише працевлаштування працівника на тому ж підприємстві. З вищезазначеної статті випливає, що при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. За таких обставин, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відповідало вимогам закону. Окрім того, відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів " зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення. У разі пропуску передбачених ст. 233 КЗпП строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" з'ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки вони стосуються захисту порушеного права. При обґрунтованості вимог і поважності причин пропуску строку звернення до суду суд поновлює пропущений строк на звернення за вирішенням трудового спору і вирішує його по суті. При пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав. Позивач, у своїй позовній заяві зазначає, що причини пропуску ним строку звернення до суду є поважними, оскільки він звертався до адвокатів, які не допомагали йому, зверталась до Одеської дорожньої профспілкової організації, до територіальної Державної інспекції з питань праці в Черкаській області, в Укрзалізницю та прокуратуру та ін. Проте, з даним твердженням позивача погодитись не можливо, оскільки, ст.55 Конституції України встановлено, права і сподоби людини і громадянина захищаються судом. Таким чином, відно до ст. 233 КЗпП України, строк для звернення до суду з питань влення на роботі становить один місяць з моменту ознайомлення з зом, або видачі трудової книжки. Вказані позивачем причини пропуску строку суд вважає неповажними, оскільки позивач достовірно знав про дату свого звільнення, з наказом про звільнення був ознайомлений, він звертався до адвокатів, які не допомагали йому, зверталась до Одеської дорожньої профспілкової організації, до територіальної Державної інспекції з питань праці в Черкаській області, в Укрзалізницю та прокуратуру та інше, а тому у нього не було перешкод для звернення до суду за захистом своїх інтересів. Його доводи про те, що він, а тому не звертався до суду, суд до уваги не приймає, оскільки як підтвердив у судовому засіданні позивач він працевлаштувався в ПП «ДІМ-НФО" і з 01.04.2013 року по 10.04.2013 року працював на даному підприємстві та йому була виплачена заробітна плата. Таким чином у задоволені позову необхідно відмовити за безпідставністю. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з позивача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 229,40 грн. На підставі ст.40, 43, 47, 49-2, 233, 234, 236 КЗпП України,

Outcome: approved