Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

у червні 2017 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування і визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.03.2005 р., виданого державною адміністрацією Голосіївського району м. Києва, в якій разом із спадкодавцем з січня 2011 року та на момент відкриття спадщини проживала і по теперішній час проживає позивач (рідна сестра померлої). 04 листопада 2011 року [PERSON] склала на ім"я онуки [PERSON] заповіт, яким заповіла останній усе належне їй на момент смерті майно. Проте відповідач після [INFO] року (з дня відкриття спадщини) і протягом наступних шести місяців не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Постановою від 23 серпня 2012 року Першої київської державної нотаріальної контори відповідачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.11.2011 р. у зв"язку з пропуском нею строку для прийняття спадщини. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року задоволено позов [PERSON] Постановлено визначити їй додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Після набрання заочним рішенням законної сили, 13 листопада 2015 року Першою київською державною нотаріальною конторою відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року, скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року. В задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено. У спірній квартирі спадкодавець [PERSON] проживала і була зареєстрована з 24.06.1960 року і до моменту її смерті. Разом із спадкодавцем у вказаній квартирі з січня 2011 року і до дня смерті спадкодавця, включаючи день відкриття спадщини, проживала позивач, яка проживає у спірній квартирі і по теперішній час. Таким чином, в порядку, передбаченому ч. З ст. 1268 ЦК України, шляхом вчинення фактичних дій (вступу в управління та володіння спадковим майном - спірною квартирою) позивач прийняла спадщину після смерті своєї сестри [PERSON] , як спадкоємець 11-ої черги за законом. Прийнявши у встановленому законом порядку спадщину, позивач з часу її відкриття - з [INFO] року набула речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею, і, відповідно, право на захист цих прав. Позивач зазначає, що звернулася до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру, яка увійшла до складу спадщини після смерті [PERSON] [INFO] року Перша київська державна нотаріальна контора надіслала лист № 9567/02-14, в якому було повідомлено про те, що вона не є спадкодавцем на майно після померлої [PERSON] , оскільки все своє майно померла заповіла на іншу особу - відповідача. За таких підстав, позивач просить: визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS] , визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 7-522 від 13 листопада 2015 року, що було видане Першою київською державною нотаріальною конторою Дамашек 1(3. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року відкрито провадження у даній справі, (а.с. 47) У березні 2018 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, (а.с. 188) Просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки не знала про відкриття спадщини та існування заповіту. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та заперечували проти задоволення позову, зазначивши, що 04 листопада 2011 року [PERSON] склала на ім"я онуки [PERSON] заповіт, яким заповіла останній усе належне їй на момент смерті майно. Вислухавши пояснення сторін у справі. їх представників та свідків, дослідивши матеріали справи, встановлено наступне. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18 січня 2012 року відділом реєстрації смерті у м. Києві, (а.с. 27) Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.03.2005 p., виданого державною адміністрацією Голосіївського району м. Києва, (а.с. 28) З матеріалів справи вбачається, що 04 листопада 2011 року [PERSON] склала на ім"я онуки [PERSON] заповіт, яким заповіла останній усе належне їй на момент смерті майно, (а.с. 29) Постановою від 23 серпня 2012 року Першої київської державної нотаріальної контори відповідачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.11.2011 р, у зв"язку з пропуском [PERSON] строку для прийняття спадщини, (а.с. 32) Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року задоволено позов [PERSON] Постановлено визначити їй додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . (а.с. 107) 13 листопада 2015 року Першою київською державною нотаріальною конторою Дамашек Ю. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , (а.с. 38) Рішенням Апеляційною суду м. Києва від 21 лютого 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року, скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року. В задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено, (а.с. 26 Т.2) [PERSON] зверталася до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру, яка увійшла до складу спадщини після смерті [PERSON] , проте 22 листопада 2012 року Перша київська державна нотаріальна контора надіслала їй лист № 9567/02-14, в якому було повідомила про те, що вона не є спадкодавцем на майно після померлої [PERSON] , оскільки все своє майно померла заповіла на іншу особу - відповідача [PERSON] У червні 2017 року [PERSON] (рідна сестра [PERSON] , яка померла [INFO] ) звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Як на правову підставу своїх позовних вимог, посилається на ч. 1 ст. 1223 ЦК України, відповідно до якої право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України (ч. 2 ст. 1223 ЦК України), зокрема спадкоємці за законом другої черги. Згідно зч. 1 ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері. Встановлено, що позивач [PERSON] є рідною сестрою померлого спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача, свідоцтва про одруження спільних батьків позивача та [PERSON] , свідоцтва про одруження [PERSON] , довідки про зміну прізвища позивача, (а.с. 15-21) Крім того, позивач посилається на ч. З ст. 1268 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів справи вбачається, що у спірній квартирі [ADDRESS] спадкодавець [PERSON] проживала і була зареєстрована з 24 червня 1960 року і до її смерті, що підтверджується довідкою КП "ЖЕО-103 Голосіївського району" від 01.08.2012 р. № 1471. (а.с. 11) Разом із спадкодавцем у вказаній квартирі з січня 2011 року і до дня смерті спадкодавця, включаючи день відкриття спадщини, проживала позивач, яка проживає у спірній квартирі і по теперішній час. Вказані обставини підтверджуються довідкою КП "Центр комунального сервісу" № 2988 від 26.12.2016 р. та Актом про проживання, складеним 03.03.2015 р. КП "ЖЕО-103". (а.с. 24 - 26) Опитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] також підтвердили факт проживання позивача [PERSON] у спірній квартирі. З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача, по те, що в порядку, передбаченому ч. З ст. 1268 ЦК України, шляхом вчинення фактичних дій (вступу в управління та володіння спадковим майном - спірною квартирою) позивач прийняла спадщину після смерті своєї сестри [PERSON] , як спадкоємець 2 черги за законом. Також суд погоджується з тим, що скасування судового рішення, яким відповідачу було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, та неприйняття відповідачем спадщини у порядку, статтями 1269, 1270 та 1272 ЦК України, є підставою для визнання недійсним виданого їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, ч. 1 ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину може бути видано виключно спадкоємцю, який прийняв спадщину. Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Пункт 27 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від ЗО травня 2008 р. № 7 до інших випадків, за наявності яких свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним, відноситься, зокрема порушення у зв"язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом відповідачу, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, порушує спадкові майнові права позивача, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] в порядку, передбаченому ч. З ст. 1268 ЦК України. Встановлено, що прийнявши спадщину в порядку, передбаченому ч. З ст. 1268 ЦК України, позивач після закінчення строків, встановлених ч. 1 ст. 1298 ЦК України, звернулася до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру, яка увійшла до складу спадщини після смерті [PERSON] 22 листопада 2012 року від Першої київської державної нотаріальної контори позивач отримала лист за № 9567/02-14, в яком) було повідомлено про те, що вона не є спадкоємцем на майно після померлої [PERSON] , оскільки все своє майно померла заповіла на іншу особу - відповідачу [PERSON] (а.с. 34) Таким чином, вказаним вище листом Першої київської державної нотаріальної контори за № 9567/02-14 від 22.11.2012 р. підтверджується неможливість оформлення позивачем спадщини в нотаріальному порядку. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на її постійне місце проживання в іншій країні та проходження нею навчально-виробничої практики, оскільки вказані обставини не свідчать про наявність об"єктивних причин, за яких відповідач не мала можливості звернутися із заявою про прийняття спадщини у встановлені законом строку. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верхового Суду від 01 лютого 2018 року у справі № 389/1 193/17-ц, від 25 квітня 2018 року у справі № 344/6096/16-ц, від 05 вересня 2018 р. у справі № 178/560/16, від 10 жовтня 2018 року у справі № 398/3802/15-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 489/1915/16-ц, від 17 грудня 2018 року у справі № 341/2717/13-ц. Відповідач не була позбавлена можливості надіслати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори поштою. (Правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 681/2091/15-ц, від 11 червня 2018 р. у справі № 127/8266/17). Не заслуговують на увагу доводи відповідача про відсутність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала разом із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. З ст. 1268 ЦК України підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем. (Правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04 линия 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17). У разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію свого місця проживання (якщо спадкоємець знявся з реєстрації за попереднім місцем проживання та не звернувся до органу реєстрації після прибуття до нового місця проживання) доказом постійного проживання із спадкодавцем є довідка ЖЕО (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі № 185/8005 16-ц). Враховуючи, що відповідач не визнає за позивачем права власності на спірну квартиру, а також те, що в нотаріальному порядку позивач не має можливості оформити спадщину і в неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, належним способом захисту порушеного права позивача є визнання за нею права власності на спірну квартиру в порядку спадкування з одночасним визнанням недійсним свідоцтва про право на спадщин\ за заповітом, яке було видано відповідачу, яка не прийняла спадщин) у встановленому законом порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема у разі відсутності правовстановлюючих документів на спірну квартиру або у разі, якщо право спадкодавця на спадкове майно не визнається іншою особою. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суд) віл 21.02.2018 р. у справі № 317/2329/15-ц. від 13 червня 2018 р. у справі № 303 6130 15-ц- від 21 листопада 2018 року у справі № 208/6147/14-ц, від 26 грудня 2018 року у справі № 396/1127/17. За таких підстав, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати.

Outcome: approved