Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позову вказав, що працював в ТОВ "ЛК Юкрейн Груп". Наказом від 31.05.2013 року був звільнений з займаної посади за угодою сторін. При звільненні позивачу не була видана трудова книжка. На неодноразові звернення до відповідача з проханням видати йому належним чином оформлену трудову книжку, відповідач жодним чином не реагував. Трудову книжку позивач отримав особисто лише 24.07.2013р. Внаслідок незаконних дій відповідача йому було завдано моральну шкоду, оскільки при відсутності трудової книжки він не мав змоги влаштуватися на роботу, що позбавляло його можливості утримувати себе та свою сім'ю, погіршились нормальні життєві зв'язки. Просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 12 858,94 грн., зобов'язати відповідача змінити дату звільнення з 31.05.2013 року на день фактичної видачі трудової книжки, тобто 24.07.2013р. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача - ТОВ "ЛК Юкрейн Груп" в судове засідання не з'явився, у встановленому порядку про дату, час і місце проведення судового засідання належним чином повідомлений, заяви про судовий розгляд справи у його відсутність суду не подав, а тому суд відповідно до ч. 4 ст.169 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та постановити рішення. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] працював у ТОВ "ЛК Юкрейн Груп" з 13.09.2012 року по 31.05.2013 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.7-9). При звільненні [PERSON] не отримав трудову книжку. У відповідності до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, п.4.1 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників" власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок з ним. Як вбачається з матеріалів справи 16.07.2013р. [PERSON] була направлена письмова заява про повернення трудової книжки, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.06.2013 року (а.с.10-11). Але станом на день звернення до суду [PERSON] трудову книжку не отримав. Враховуючи вказане письмове звернення позивача щодо затримки видачі трудової книжки відповідачем, суд приходить до висновку, що затримка видачі трудової книжки з 01.06.2013 року по 24.07.2013 року сталася з вини відповідача. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу. З урахуванням норм ст.47 КЗпП України, суд встановив, що час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі позивачу трудової книжки з дня фактичного звільнення 01.06.2013 року по день отримання трудової книжки 24.07.2013 року становить 36 діб. Відповідно до п. 8 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Враховуючи викладене суд вважає, що сума середнього заробітку, що підлягає виплаті позивачу за час вимушеного прогулу складає 12 858, 94 грн. Відповідно до п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника, днем звільнення вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. З урахуванням норм п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, суд встановив, що днем звільнення позивача є 24.07.2013 року, тобто день отримання позивачем трудової книжки. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. На підставі ст.ст.1166, 1167 ЦК України обов'язок по відшкодуванню майнової та моральної шкоди завданої неправомірними діями особи, покладається на особу, яка цю шкоду завдала. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Тобто, для відшкодування моральної шкоди необхідно визначити перелік юридичних фактів, які складають підставу виникнення правовідносин по відшкодуванню власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові. Щодо відшкодування позивачеві моральної шкоди суд вважає, що протиправними діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, оскільки протягом тривалого часу позивач не міг отримати належний йому документ - трудову книжку та відновити своє право на працевлаштування. Зазначені страждання були посилені життєвими незручностями та суттєвим погіршенням життєвого рівня позивача у звязку з фактичним позбавленням позивача можливості працевлаштування за фахом та професійним рівнем та отримання доходу для задоволення життєво необхідних потреб, яке відбулося внаслідок протиправних дій відповідача, що полягають у навмисному затриманні видачі позивачу трудової книжки. При визначенні розміру моральної шкоди, суд, виходячи з обсягу заявлених вимог, з урахуванням ступеню моральних страждань позивача, вважає, що відшкодуванню підлягає моральна шкода у розмірі, визначеному позивачем в сумі 10 000 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved