Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

09 лютого 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] міської ради Хмельницької області про визнання права власності за набувальною давністю. В обгрунтування позову посилається на те, що вона є власницею ? частин квартири [ADDRESS], з яких право власності на ? частину квартири набула в порядку безоплатної приватизації на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.10.1997 року, а на ? частину квартири в порядку спадкування на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.12.2009 року. Власником ? частини квартири був її чоловік [PERSON], який набув таке право також в порядку безоплатної приватизації. 13.05.2005 року шлюб із [PERSON] розірвано і останній залишив їй свою частину квартири, виїхавши проживати до своїх батьків у Могилів - Подільський район Вінницької області. В листопаді 2005 року їй стало відомо, що [PERSON] помер. Спадкоємців у [PERSON] не було, спадкова справа не заводилась. Оскільки продовжує проживати у вказаній квартирі, більше 12 років добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим майном, сплачує комунальні послуги, проводить ремонтні роботи у квартирі, просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на ? частину квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з'явились. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, не заперечив проти задоволення позову. З'ясувавши думки сторін, викладені у письмових заявах, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, з огляду на таке. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст.15,16 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014р. №5, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Таким чином, давнісний володілець повинен довести факти добросовісності заволодіння, відкритості, безтитульності, безперервності і тривалості свого володіння. Як встановлено в суді та вбачається із свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації - ВАТ "[PERSON] цукровий комбінат" 01 жовтня 1997 року, зареєстрованого в КП "[PERSON] БТІ" за №6565, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] кожному в рівних частинах на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS], загальною площею 97,8 кв.м. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.12.2009 року р.№3310 позивач [PERSON] в порядку спадкування після смерті 28.01.2009 року її матері [PERSON] набула права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка належала останній на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.10.1997 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.04.2004 року. Отже, позивачу [PERSON] належить ? частини квартири [ADDRESS], що підтверджується також довідкою та технічним паспортом від 04.01.2010 року, виданими КП "[PERSON] БТІ". Судом також встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який 13 травня 2005 року розірвано. Вказане підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-БВ №001906, виданим 13.05.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міськрайонного управління юстиції Хмельницької області. 03 листопада 2005 року [PERSON], житель [INFO] помер, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00019724831, виданим 09.03.2018 року [PERSON] міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Згідно наданої завідувачем [PERSON] міської державної нотаріальної контори інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №51133129 від 05.03.2018 року, інформація про заведення спадкової справи після смерті 03.11.2005 року [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутня. Позивач [PERSON] зареєстрована та фактично проживає одна в [INFO], що підтверджується довідкою про склад осіб зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19.01.2018 року, виданою відділом реєстрації місця проживання [PERSON] міської ради та записами домової книги. Крім того, судом встановлено, що позивач [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою в цілому понад 10 років, вчасно і в належному розмірі сплачує плату за отримані комунальні послуги. Протягом всього часу володіння квартирою позивач не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Отже, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог, підтверджені письмовими доказами, які є достовірними, сумніву у суду не викликають, визнання представником відповідача позову не суперечить закону, визнання права власності за позивачем не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, наявні всі необхідні елементи набувальної давності, у зв'язку з чим, позов підлягає повному задоволенню. На підставі ст.ст. 15, 16, 328, 344 ЦК України,

Outcome: approved