Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

[PERSON] подав до Суворовського районного суду м. Одеси позовну заяву до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини після смерті [PERSON] та визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння за заповітом. Позовну заяву обґрунтовує тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.08.2019 року його позов до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння, що знаходить за адресою: [ADDRESS] , було задоволено частково, а саме: було визнано за ним право власності лише на Ѕ частину домоволодіння після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим він змушений звернутись до суду з позовом про визнання права власності фактично на ј частину домоволодіння, що залишилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на яку спадкоємець склала заповіт, про який позивач дізнався лише в 2019 році. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04.10.2019 року позовну заяву [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 177 ЦПК України (а.с.88). Заявою від 17.10.2019 року позивач усунув недоліки визначені ухвалою суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Сторонам направлено копію ухвали суду та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву (а.с.110). На адресу суду 26.12.2019 року, з зустрічним позовом до [PERSON] звернулись [PERSON] та [PERSON] , які просили встановити факт прийняття [PERSON] спадщини у вигляді Ѕ частки домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та визнати за [PERSON] , та [PERSON] , право власності на Ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та яка була спадкоємцем після смерті [PERSON] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.01.2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] та [PERSON] залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 177 ЦПК України (а.с.127) На адресу суду надійшла заява адвоката Споришева М.О., від 05.03.2020 року про усунення недоліків зустрічної позовної заяви (а.с.142). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2020 року зустрічну позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику, з підстав передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України (а.с.158-159). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті у відритому судовому засіданні на 26.08.2020 року (а.с.161). В останнє судове засідання позивач та адвокат позивача не з`явились, разом з цим на адресу суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Кічук І.Г., в якій адвокат просила провести слухання справи за відсутності сторони позивача, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, що викладені в позовній заяві, а також зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду (а.с.160). Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явились, судом вживались заходи щодо її належного та своєчасного сповіщення про час та місце розгляду справи, на адресу суду повернувся поштовий конверт про невручення судової повістки з підстав зазначених працівником поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.164). Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалась. Так, відповідно до положення ч. 1 ст. 131 ЦПК України - учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно відомостей наданих Відділом обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.114-115). Ця адреса зазначена [PERSON] при подачі зустрічного позову (а.с.142-146). Таким чином, судом було вжито всіх передбачених заходів щодо належного та своєчасного сповіщення відповідача по справі. Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2020 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заяву адвоката, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до наступного. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі договору на право забудови від 08.04.1938р., посвідченого державним нотаріусом Одеської обласної державної нотаріальної контори (реєстровий № 16267/ІІ), [PERSON] передано під забудову земельну ділянку, розташовану в м. Одесі по [ADDRESS] (а.с.37-39). Назва провулку ІІ Матеріальний змінено на ІІІ Матеріальний провулок, сьогодні він має назву-Ширяєвський. Рішенням виконкому Ленінської райради депутатів трудящих № 52 від 27.01.1961 р. [PERSON] , дозволено провести реконструкцію будинку ( на плані під літ. "А"), розташованого за адресою: [ADDRESS] , зі збільшенням висоти забудови (а.с.42). Відповідно висновку про розподіл домоволодінь - домоволодіння під [ADDRESS] , розподілені на два самостійних домоволодіння а саме: домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці площею 600 кв.м., і основною будівлею літ. «А» залишено у володінні [PERSON] , з привласненням [ADDRESS] . Друге домоволодіння, що знаходиться на земельній ділянці площею 600 кв.м. основною будівлею літ. «Б» «Г» залишено у володінні [PERSON] з привласненням домоволодінню [ADDRESS] (а.с.43). Відповідно до листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 16.04.2018 року вих. № 492304.36 зазначено, що житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та який знаходяться в користуванні [PERSON] , побудовано до 05.08.1992 р., та відповідно до п.3.2. «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», не належать до самочинного будівництва (а.с.36). Згідно листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 02.02.2018 року вих. № 889-11/331 за даним технічної інвентаризації і запису в реєстраційній книзі № 4 стор. 27 р. № 77 (запис був перенесений у книгу 3 стор. р.№ 5423 (23030) і станом на 31.12.2012 р. право власності на Ѕ частину жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] згідно даних технічної документації від 24.03.1981 року вищезазначена адреса значиться, як [ADDRESS] . Інша Ѕ частина домоволодіння з 1972 року була зареєстрована за [PERSON] (а.с.35). Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] , у віці 75 років, про що зроблено актовий запис № 1733 (а.с.26). Спадкоємцями першої черги після його смерті були: його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 1854 (а.с.25). За життя [PERSON] 06 червня 1978 року склала заповіт, згідно якого все своє майно вона залишила в рівних частках своїм онукам - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21) [PERSON] померла [INFO] , актовий запис про смерть № 664 (а.с.27). Судом була досліджена цивільна справа № 523/1977/18. Так, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.08.2019 року (справа № 523/1977/18) позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування задоволено частково. Встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини у вигляді домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку літ. "А" загальною площею 69,8 кв.м, житловою площею 41,1 кв.м., сараїв літ. «М», «Н», «О», огородження № [NUMBER] , розташованих на земельній ділянці площею 684 кв.м. після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Визнано за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на 1/2 частку домоволодіння [ADDRESS] (раніше Ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку літ. "А" загальною площею 69,8 кв.м., житловою площею 41,1 кв.м., сараїв літ. «М», «Н»,»О», огородження № [NUMBER] , розташованих на земельній ділянці площею 684 кв.м., в порядку спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] , яка була спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Рішення суду набрало законної сили 19.09.2019 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно приписів ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Так, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.08.2019 року (справа № 523/1977/18), зокрема встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на домоволодіння [ADDRESS] та спадкоємцями першої черги були: дружина померлого - [PERSON] та дочка померлого [PERSON] . Згідно заповіту складеного 06.06.1978 року [PERSON] , за життя заповіла все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось, яке належить їй на праві власності: [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). Відповідно до листа Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса від 22.07.2019 року вих. № 1778/01-16 спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] - відсутня (а.с.32-33). Позивач - [PERSON] проживає в домоволодінні [ADDRESS] з дитинства та по цей день. Доказів прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] суду надано не було. Доказів протилежного суду не надано, про їх витребування питання не порушувалось. Згідно зі статтею 524 ЦК Української РСР 1963 року, (який був чинним на день смерті [PERSON] ), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За приписами статті 534 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ч. 2 ст. 553 ЦК Української РСР 1963 року вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за заповітом його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляються між ними в рівних частках (ст. 554 ЦК Української РСР 1963 року). Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003 року встановлено, що Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України 2003 року). За змістом статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Системний аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі порушення, невизнання або оспорювання його прав як власника, зокрема, у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: approved