Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про зняття арешту з майна. Свої вимоги обгрунтовує тим, що у квітні 2017 року під час підготовки документів для купівлі квартири він дізнався про те, що все його нерухоме майно перебуває під арештом на підставі судового наказу 3н-53 від 05.02.2008 року, виданого Новоукраїнським районним судом, стягнення на користь ЗАТ КБ "Приватбанк" у сумі 3011,10 грн. На звернення позивача до відділу ДВС Новоукраїнського районного управління юстиції щодо припинення чинності арешту, [PERSON] повідомили, що справа знищена у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень 12.01.2011 року виконавче провадження закінчено за направленням до м.Одеси. У зв'язку з тим, що позивач немає ніякої заборгованості перед ПАТ КБ "Приватбанк", на думку позивача є всі правові підстави для звільнення майна з-під арешту. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у відсутності представника Новоукраїнського РВ ДВС. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника, просив вирішити справу на розсуд суду. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 05.02.2008 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області видано судовий наказ №2н-53 про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ "Пиватбанк" заборгованості по кредитному договору у розмірі 2970,60 грн. та судових витрат в розмірі 40,50 грн. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №84741881 від 11.04.2017 року, 19.10.2010 року реєстратором: Кіровоградська філія державного підприємства "Інформаційний центр" зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна за №10381410, яке належить гр. [PERSON], підстава обтяження: судовий наказ 2н-53, 05.02.2008 року, Новоукраїнський районний суд, стягнення на користь ЗАТ КБ "Приватбанк" 3011,10 грн. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень 12.01.2011 року виконавче провадження закінчено за направленням до м.Одеси. 09.06.2017 року на адресу суду надійшло довідка Кіровоградського РУ ПАТ КБ "Приватбанк" про відсутність заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ "Приватбанк". Відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 25.12.2008 № 2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладання адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік, у зв'язку з вищевикладеним виконавче провадження знищено. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 41 Конституції України та п.2, ч. 1 ст. З, ст. 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом зазначених норм та положень ст. 16 ЦК України власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; скасування рішення суду або іншого органу , на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу, який видав виконавчий документ; направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу , який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону. Згідно положень ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження , повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналізуючи вищенаведені обставини в даний час дія арешту на все нерухоме майно позивача порушує його права, як власника, оскільки відповідно до відомостей наданих ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість [PERSON] відсутня, а згідно витягу поданого позивачем з електронного реєстру виконавчих проваджень, виконавче провадження закінчено, але арешт не знято. Згідно положень ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження , повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Враховуючи встановлені обставини та відсутністю заперечень зі сторони ПАТ КБ "Приватбанк", в інтересах якого накладався арешт, що підтвержується довідкою ПАТ КБ "Приватбанк" про відсутність заборгованості у позивача перед банком, наданою на вимогу суду, суд прийшов до висновку, що відповідно довстановлених обставин та закону арешт накладений на майно боржника знімається та скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, що не було здійснено державним виконавцем, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про відшкодування понесених судових витрат позивачем не ставилося. На підставі викладеного та

Outcome: approved