Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

05 березня 2020 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 14.12.2011 в розмірі 50000,00 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань. В судове засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач 12.05.2020 надала до суду відзив, в якому просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування такої своєї позиції зазначила, що позивачем неправомірно нарахована заборгованість, оскільки заборгованість перед позивачем погашена в повному обсязі за всіма видами нарахувань. У своєму відзові пояснила, що кредитні кошти були нею використані для влаштування на роботу за кордон та проживання разом з дитиною подалі від її родичів, які в неї вкрали 7000 євро, судові розгляди по цим питанням тривають і досі в судах м.Шостка та м.Суми. Крім того, зазначила, в 2008 році на її рахунку в АТ КБ "Приватбанку" знаходилися кошти в сумі 8000 євро, які банк відмовлявся повертати відповідачки, що завдало їй моральну шкоди. Також 2018 року банківською установою відповідачу було заборонено знімати кошти з картки за кордоном і тим самим змусили її використовувати кредитну картку. Окрім того, просила суд звернути увагу на той факт, що вона є одинокою матір`ю, яка самостійно виховує та утримує доньку [PERSON] , 2013 р.н., без сторонньої допомоги, яка часто хворіє, єдиним джерелом доходу є соціальна допомога, яку вона отримує, згідно Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" з 01.12.2013 до 01.04.2020, що підтверджується наданою довідкою. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог, надав візив на спростування доводів позивача вказав, що з метою обгрунтування грошової суми заборгованості суду позивачем подано розрахунок заборгованості по кредитному договору, який є ймовірно результатом розрахунків, а не самим розрахунком, що ускладнює вирішення питання судом про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, як це передбачено ч.2 ст.80 ЦПК України. Крім того, відсутня інформація про посадову особу, яка видала або підписала розрахунок заборгованості, що унеможливлює сприйняття письмового доказу в розумінні ст.95 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що 14.12.2011 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 50000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина перша статті 1055 ЦК України визначає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом встановлено, що 14.12.2011 року відповідач [PERSON] як клієнт банку, підписав надруковану «Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку». Даної обставини відповідач не заперечувала. В анкеті-заяві зазначено, що позичальник згідна з тим, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які викладені на офіційному сайті ПриватБанку www. privatbank.ua, становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. Згідно розрахунку заборгованості доданого до позовної заяви станом на 09.01.2020 заборгованість відповідача перед позивачем становить 112781,62 грн., яка складається із: заборгованість за простроченим тілом кредита в сумі 68001,93 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625; заборгованість за нарахованою пенею в сумі 22678,94 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5346,74 грн. - штраф (процентна складова). За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даній справі позивач мав довести факт укладення кредитного договору - отримання кредитних коштів позичальником, а відповідач, який не визнавав позов повністю, мав довести факт повернення всіх сум, які він мав виплатити кредитору згідно умов кредитного договору. Однак, будь-яких доказів на підтверження своїх заперечень відповідач не надала. Відповідно до правової позиції, зазначеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.19 у справі № 342/180/17 пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитних договорів. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог передбачених ч.2 ст.11 Закону України № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Оскільки судом не встановлено належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг", витяг з яких доданий до позовної заяви, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника та брав на себе зобов`язання зі сплати штрафів в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь відповідача залишок неповернутого тіла кредиту, а саме, в розмірі 68001,93 грн. Суд, також, звертає увагу відповідача, що відповідно до положень ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що вирішуючи питання про розстрочення виконання судового рішення, суд враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан. Враховуючи, що судом частково задовольняються позовні вимоги, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати із сплати судового збору за подання позовної заяви пропорційно задоволеній частині позовних вимог (68001 грн. 93 коп. становить 60,3% від 112781 грн. 62 коп.).

Outcome: partial