Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання правочину недійсним. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно рішення виконавчого комітету №73 від 28.03.1997 року Мукачівської міської ради відповідачка його колишня дружина [PERSON] отримала земельну ділянку по [ADDRESS]. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЕК від 01 квітня 2011 року вона стала влкасником земельної ділянки. Дану земельну ділянку вони отримали для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. Скориставшись напруженими стосунками зі мною моя колишня дружина, без мого відому в році уклала договір купівлі-продажу з відповідачкою моєю донькою [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS]. Дана земельна ділянка є суб"єктом права спільної власності його та його дружини відповідачки по справі [PERSON] що передбачено ст.60 СК України. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди. В даному випадку ніякої згоди між ним та його дружиною не було, тому він змушений звернутися до суду про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним. На момент укладання договору відповідачка [PERSON] Була іноземною громадянкою. Відповідно до ч.2 ст.374 ЦК України іноземці можуть набувати право власності на землю відповідно до закону. Так, відповідно до п.4 ст.22 Земельного кодексу України не можуть передаватися у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам землі сільськогосподарського призначення. При цьому іноземні громадяни, особи без громадянства можуть мати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та для ведення індивідуального або колективного садівництва на умовах оренди, що перебачено статтями 33,35 Земельного кодексу України. Вважає, що укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки по [ADDRESS] між відповідачами є недійсним. Тому, просить визнати договір купівліпродажу земельної ділянки по [ADDRESS] недійсним. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позов підтримали з наведених у позовній заяві підстав, просили його задовольнити, визнати договір купівліпродажу земельної ділянки по [ADDRESS] недійсним в зв"язку з тим, що позивач згоду на продаж земельної ділянки не надавав. Окрім цього, пояснили, що відповідачка [PERSON] є громадянкою іншої держави, а саме є громадянкою Ізраїля, тому їй не можуть передаватись у власність землі сільськогосподарського призначення, що передбачено законодавством України. Також пояснили, що договір купівлі-продажу було вчинено після розірвання шлюбу в підтвердження чого надали суду свідоцтво про розірвання шлюбу. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, не заперечила проти його задоволення. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити. Пояснила, що на момент укладення договору вона дійсно була громадянкою Ізраїля, дану земельну ділянку придбадла для будівництва. На час укладення договору купівлі-продажу батьки були розлучені. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що договір купвлі-продажу незавершеного будівництвом об"єкта нерухомого майна житлового будинку з земельною ділянкою під [ADDRESS] був укладений без згоди іншого з подружжя, оскільки із правовстановлюючих документів на відчужуване майно випливало, що зазначене майно є особистою приватною власністю відповідачки [PERSON], так-як право власності на нього було набуто нею у період коли вона у зареєстрованому шлюбі не перебувала. Статтею 81 Земельного кодексу України передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об"єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. В даному випадку відповідачка [PERSON] дійсно являється власником житлового будинку, який знаходиться на вищевказаній земельній ділянці, а тому може набути право власності на земельну ділянку несільськогосподарського призначення. Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідка, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до слідуючого висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №645140 виданого 2011 року [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету №73 від 28 березня 1997 року Мукачівської міської ради є власником земельної ділянки площею 0,0600 га, яка розташована в [ADDRESS], цільове призначення даної земельної ділянки, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.5). 12 вересня 2011 року приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу, який зареєстровано в реєстрі за №1510 згідно якого, відповідачка [PERSON] передає у власність відповідачці [PERSON] об"єкт нерухомого майна - незавершений будівництвом, готовністю 12% житловий будинок з земельною ділянкою, що знаходиться у [ADDRESS], цільове використання земельної ділянки для будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0600 га. кадастровий номер 2110400000:01:022:0208 (а.с.71-73). Під час укладення даного договору нотаріусом було перевірено та встановлено, що відповідачка [PERSON] у шлюбі не перебувала, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 10 грудня 1998 року зроблено запис за №310 (а.с.98). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №645140 виданого 2011 року відповідачкою [PERSON] право власності земельної ділянки площею 0,0600 га, яка розташована в [ADDRESS] набуто у 2008 році, тобто, коли сторони були розлучені. Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідачка [PERSON] не мала права на придбання земельної ділянки так-як вона була громадянкою іноземної держави, як теке, що спростовується ч.2 ст.81 Земельного кодексу України відповідно до якої іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об"єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. З досліджених матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] являється власником об"єкта нерухомого майна - незавершений будівництвом, готовністю 12% житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці за адресою : [ADDRESS], цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а тому вона має право на придбання земельної ділянки. Отже, суд, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, як заявлено безпідставно.

Outcome: dismissed