Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом. Просить позбавити батьківських прав колишнього чоловіка [PERSON] щодо їх сина [PERSON], [INFO], мотивуючи тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 15.05.2009 року, 04.09.2012 року шлюб розірваний. Шлюбні відносини були припинені в травні 2011 року, почали проживати окремо, син проживає з нею, перебуває на її утриманні. Батько не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не намагався навіть зустрітися з сином. Відповідач є громадянином Росії, з травня 2011 року проживає в цій державі. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з зазначених підстав. Суду пояснила, що після розлучення проживала з сином у своїх батьків в м.Бердичеві, відповідач в серпні 2012 року приїздив у м.Бердичів до родичів, але до дитини не прийшов, з жовтня 2012 року вона проживає в м.Житомирі, одружилася з [PERSON], мають спільну дитину, син проживає в їх сім"ї, батьком вважає її чоловіка. Відповідач декілька разів висилав гроші в 2012 та 2013 році, регулярної допомоги на утримання дитини не надавав. Відповідач в судове засідання не з"явився, проживає в Російській Федерації. Допитаний в порядку судового доручення Калужським райсудом в червні 2015 року, проти позову заперечив, мотивуючи тим, що колишня дружина перешкоджала йому спілкуватися з дитиною, після розлучення двічі приїздив в Україну, але позивачка відмовила йому у зустрічі з дитиною, він допомагає дитині грошима, має про це документи, копії яких має намір подати суду. Не заперечив проти розгляду справи за його відсутності. Представник органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу з 15.05.2009 року. Від шлюбу [INFO] року народився син [PERSON]. (а.с.8) Рішенням Бердичівського міськрайсуду від 04.09.2012 року шлюб між сторонами розірваний.(а.с.7) Відповідач проживає в м.Калуга Російської Федерації, однак зареєстрований в м.Бердичеві з грудня 2010 року.(а.с.11,18,23) Позивачка 10.06.2013 року зареєструвала шлюб з [PERSON], про що надала копію свідоцтва про шлюб. Згідно з актом обстеження умов проживання від 08.02.2016 року службою у справах дітей Житомирської міської ради встановлено, що позивачка з сином [PERSON], чоловіком та спільною дитиною, [INFO], проживають в [ADDRESS] у приватному будинку, який належить батькам чоловіка. Син [PERSON] забезпечений всім необхідним, має окреме місце для відпочинку, іграшки, велосипед, спортивні знаряддя, відвідує гуртки та секцію боротьби. (а.с.51) Дитина відвідує старшу групу дитячого садка № 69 в м.Житомирі з 01.07.2015 року, в характеристиці дитини вказано, що її вихованням займається мати.(а.с.61) Свідок [PERSON], мати позивачки, суду пояснила, що дочка одружилася з [PERSON] в 2009 році і поїхала з ним в Росію, потім завагітніла і вони повернулися в Україну, в 2010 році народився син, зять ніде не працював, коли дитині було 10 місяців він поїхав в Росію, до дитини не приїздив, надіслав гроші 5-7 переказів. Дочка одружилася вдруге, син вважає її чоловіка батьком. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є рідною сестрою позивачки, коли їх дитині не було ще року, [PERSON] поїхав в Росію, де в нього живе сестра, до 2011 року переписувався з нею в соцсітях, потім спілкування припинилися, кошти в сумі 1000 російських рублів надіслав ще до їх розлучення. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він хрещений батько [PERSON], батька дитини бачив на хрестинах, на день народження позивачки, після розлучення вони не спілкуються. Бачив відповідача в м.Бердичеві десь в 2014 році, але розмови про дитину не було. Відповідно до ст.157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Позивачка стверджує, що відповідач не спілкується з сином з 2011 року, хоча декілька разів приїздив в м.Бердичів, вона ніколи не перешкоджала йому у зустрічі з дитиною, проте відповідач не намагався зустрітися з дитиною, їй відомо, що він одружений вдруге, у нього народилася дитина. В протоколі судового засідання від 24.06.2015 року зазначено, що відповідач бажає спілкуватися з дитиною, але в цьому йому перешкоджає мати дитини. Протягом всього часу розгляду справи в Бердичівському суді відповідач не надіслав до суду будь-яких заяв, клопотань, доказів на заперечення проти позовних вимог, документів тощо. Позивачка не заперечила, що отримувала декілька грошових переказів від відповідача, але регулярної матеріальної допомоги на дитину він не надавав. Згідно з висновком органу опіки та піклування Житомирської міської ради від 01.03.2016 року є доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON], оскільки фактично з 2011 року він не бере участі у вихованні, утриманні дитини, не цікавиться фізичним розвитком та здоров"ям дитини(а.с.60). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п.15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов"язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об"єктивного з"щясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір. Відповідно до ч.2 ст.57 ЦПК України фактичні дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, звуко-і відеозаписів, висновків експертів. З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа „Хант проти України" від 7 грудня 2006 року). Відповідач заперечив проти позбавлення його батьківських прав, проте не надав суду жодного доказу на підтвердження своїх заперечень, зокрема про те, що позивачка перешкоджала йому у спілкуванні з дитиною. Звісно, постійне проживання відповідача в Російській Федерації, територіальна віддаленість, створюють певні труднощі у зустрічах його з сином, однак, він не позбавлений можливості спілкуватися з ним в телефонному режимі, соціальних сітях, надсилати листи, подарунки до дня народження тощо. Проте, таких фактів судом не встановлено. Участь відповідача у вихованні дитини обмежилася декількома грошовими переказами, отримання яких позивачка не заперечує. З наданих суду доказів суд встановив, що відповідач з 2011 року не зустрічався з сином, не спілкується з ним, не цікавиться фізичним та духовним розвитком дитини. [PERSON], який на день розгляду справи судом досяг п'ятирічного віку, суду пояснив, що в нього батько [PERSON], який купує його іграшки, возить його на машині до бабусі в м.Бердичів, ще в нього є братик Женя, якому один рік. За збігом обставин, і відповідач і другий чоловік позивачки - [PERSON] мають ім"я - [PERSON]. З пояснень позивачки, свідків, представника органу опіки, акту обстеження житлових умов вбачається, що дитина проживає в сім"ї [PERSON], між членами сім"ї добрі стосунки, саме [PERSON] дитина вважає своїм батьком. Оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач протягом тривалого часу (з 2011 року) не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, не цікавиться фізичним та духовним розвитком, життям та здоров"ям, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved