Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. У грудні 2019 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] до ТОВ "Фінансова компанія "Сіті фінанс", за участю третіх осіб: Приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Клітченко О.А., Приватного нотаріусу Броварського районного Нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтувавши свої вимоги наступним. Наприкінці грудня 2019 року він дізнався, що стосовно нього відкрито виконавче провадження про стягнення з нього 11 834,17 грн. на користь ВАТ "Фінансова компанія "Сіті фінанс" за виконавчим написом приватного нотаріуса Колейчик В.В. № 4967 від 05.11.2019 року. На його письмовий запит на надання засвідченої копії цього виконавчого напису до теперішнього часу письмової відповіді він не отримав, натомість усно йому повідомили, що начебто ці кошти стягнуто з нього за якимось кредитним договором. Жодних кредитних договорів в розумінні Цивільного кодексу України він з ТОВ "Фінансова компанія "Сіті фінанс", не підписував. Вказані вище обставини наголошують на відсутність будь-яких підстав для стягненн з нього нотаріусом коштів або як мінімум наявність спору між ним та відповідачем у разі наявності в них претензій фінансового характеру, що виключає можливість винесення виконавчого напису. У зв`язку з вищенаведеним, просить суд визнати виконавчий напис № 4967, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного НОКО Колейчик Володимиром Вікторовичем від 05.11.2019 року щодо стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості у розмірі 11 834 грн. 17 коп., - таким, що не підлягає виконанню. Крім того, стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на його користь витрати на професійну правничу допомогу та судові збори. 2. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Таким чином, суд в порядку ст. 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за його відсутності. 3. Третя особа Приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Клітченко О.А. в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Таким чином, суд в порядку ст. 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за її відсутності. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. Представник позивача [PERSON] - адвокат Фальченко І.В., який діє на підставі ордера серії ДН № 109027 від 26.12.2019 року, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, вимоги просив задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Враховуючи, що представник позивача повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. 5. Треття особа Приватний нотаріус Броварського районного Нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (а.с.123). ІІІ. Процесуальні дії у справі. 6. Ухвалою судді від 09.01.2020 року відкрито загальне позовне провадження за зазначеним позовом та призначене до підготовчого засідання (а.с.20). Витребувано у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А.: копії документів, завірених належним чином, на підставі яких відкрито виконавче провадження ВП №60721347, а саме виконавчий напис приватного нотаріуса Колейчик В.В. №4967 від 05.11.2019 року та інші документи які надійшли разом із виконавчим написом, якщо такі надходили. 7. 18.02.2020 року по справі проведено підготовче засідання. Справу призначено до судового розгляду та встановлено порядок з`ясування обставин по справі (а.с.103). 8. Ухвалою суду від 16.03.2020 року витребувано у Приватного нотаріусу Броварського районного Нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича: копії документів, завірені належним чином, що були надіслані на адресу нотаріусу та на підставі яких було вчинено виконавчий напис №4967 від 05.11.2019 року (а.с.121). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 9. Як вбачається з матеріалів справи, а саме виконавчого напису № 4967 від 05.11.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного Нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., здійснюється стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості за Кредитним договором № 001-04141-280513 від 28.05.2013 року в розмірі 11 334,17 грн., та також витрати за вчинення цього виконавчого напису нотаріусом в розмірі 500,00 грн. (а.с.31). 10. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.11.2019 року, приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Клітченко О.А. було відкрито виконавче провадження за № 60721347 з виконання виконавчого напису № 4967, виданого 05.11.2019 року, про стягнгенян з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованість в розмірі 11 834,17 грн. (а.с.10). 11. Постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клітченко О.А. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженню № 60721347 від 26.11.2019 року, була спрямована до Мирненської сільської ради Словянського району Донецької області, де отримує дохід [PERSON] , для виконання. V. Оцінка Суду. 12. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. 13. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. 14. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 02.09.1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. 15. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). 16. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. 17. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. 18. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. 19. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). 20. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. 21. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). 22. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. 23. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. 24. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. 25. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. 26. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. 27. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, відповідно до ст.. 88 Закону України «Про нотаріат». Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. 28. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. 29. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. 30. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. 31. У зв`язку з викладеним, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. 32. В той же час, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. 33. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року № 207/1587/16 (провадження № 14-12559св18). 34. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 35. Ухвалюючи рішення по даній справі, суд приходить до висновку про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вимог Порядку щодо спливу 30-денного строку з моменту надіслання банком письмової вимоги до боржника, оскільки доказів отримання письмової вимоги боржником матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави стверджувати, що у боржника була об`єктивна можливість ознайомитися, в разі її наявності, із розміром заборгованості, а у разі необхідності його спростувати або усунути порушення умов кредитного договору. 36. Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. 37. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті фінанс", щодо стягнення з нього суми у розмірі 11 834 грн. 17 коп. зазначені в постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та у виконавчому написі № 4967 від 05.11.2019 року, - неправомірні та є спірними, обґрунтовуючи тим, що кредитних договорів з ТОВ "Фінансова компанія "Сіті фінанс" він не укладав. 38. Судом було здійснено усіх можливих заходів щодо отримання у приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області - Колейчик Володимира Вікторовича, належним чином завіреної копії виконавчого напису та документів, що були підставою здійснення виконавчого напису № 4967 від 05.11.2019 року про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Сіті фінанс" заборгованості в розмірі 11 834 грн. 17 коп., однак на ухвалу суду про витребування доказів та числені нагадування щодо її виконання, третя особа по справі відповіді та будь-яких доказів не надала. Представником відповідача заперечень щодо заявленого позову також надано не було. Суд зазначає про пасивну процесуальну поведінку відповідача та третьої особи з питання правової позиції даного позову, не бажання користуватися своїми правами, передбаченими ЦПК України з питання заперечення на позов та надання з цього приводу доказів, тому вважає, що доводи позивача та докази, які були ним надані, є прийнятними та такими, що заслуговують на увагу, тому суд приймає їх як доказ. 39. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що доводи [PERSON] щодо наявності спору та взагалі наявності кредитного договору укладеного між [PERSON] та ТОВ "Фінансова компанія "Сіті фінанс", який був підставою вчинення нотаріусом виконавчого напису, є важливими і такими, що можуть прямо вплинути на результат розгляду справи, а тому суд приймає ці доводи та приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 40. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно до квитанції від 26.12.2019 року за подання позовної заяви позивачем [PERSON] сплачено 768 грн. 40 коп. судового збору (а.с.3), та також квитанції від 26.12.2019 року за подачу заяви про забезпечення позову позивачем сплачено 768 грн. 40 коп. судового збору (а.с.5). У відповідність до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 768 грн. 40 коп. та також судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 768 грн. 40 коп. 41. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України,у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Крім того, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, потребує доказуванню. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2019 року між [PERSON] та адвокатом Фільченко І.В. був укладений договір щодо надання правової допомоги та представництва інтересів (а.с.13). Умовами якого є надання правової допомоги та представництва інтересів. Відповідно до додаткової угоди від 23.12.2019 року (а.с.14) загальна сума гонорару за надання правової допомоги складає 5 000 грн. (вивчення матеріалів справи, участь у судовому розгляді справи - 3 000 грн., складання позовної заяви - 2 000 грн.), сплата якої [PERSON] підтверджена квитанцією від 23.12.2019 року (а.с.13а). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп. на свою користь, - обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved