Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] звернувся з позовом про визнання незаконними дій службових осіб структурного підрозділу Головного управління Національної поліції у місті Києві Дніпровського УП ГУНП в м. Києві щодо недотримання пунктів 13, 43 наказу № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 р. Про затвердження та введення в дію Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, які пов'язані з нерозміщенням на зберігання в камеру схову слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві належного позивачу майна, стягнення з Державної казначейської служби України матеріальної шкоди в розмірі 26 499 грн. та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві Дзюбаком О.В. проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017100040008855 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, по якому позивач має статус свідка. 30.06.2017 року слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві Жужою О.В. було проведено обшук у квартирі [ADDRESS], в ході якого вилучено належні позивачу 50 шт. кабелів живлення, 67 шт. комутаторів, 58 шт. шнурів живлення, ноутбук марки DELL, серійний номер якого 25506368137. Постановою слідчого від 28.06.2017 року зазначене майно визнано речовим доказом у вищевказаному кримінальному провадженні. Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2017 року було задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві Кротова О.Ю. та накладено арешт на зазначене майно шляхом заборони його відчуження та користування. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.09.2017 року було скасовано вищевказану ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2017 року про арешт майна та відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2018 року задоволено скаргу на бездіяльність слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві, яка полягала у неповерненні вилученого майна та ухвалено повернути власнику майно вилучене при обшуку 30.06.2017 року. 04.05.2018 року слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві Дзюбаком О.В. було повернуто частину майна, окрім вилученого ноутбука. Слідчим Дніпровського УП ГУНП в м. Києві Дзюбаком О.В. повідомлено позивача, що ноутбук не було поміщено на зберігання в камеру схову слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві Кротовим О.Ю., який займався досудовим розслідуванням до слідчого Дзюбака О.В. На адвокатський запит щодо отримання інформації стосовно зберігання в камері схову Дніпровського УП ГУНП в м. Києві вилученого при обшуку 30.06.2017 року ноутбука отримана відповідь від 25.05.2018 року, яка не містить жодної інформації по запитуваному питанню та по своїй суті є звичайною відпискою з повідомленням звернутись до слідчого Дзюбака О.В. для отримання більш детальної інформації. По даний час вилучений ноутбук, на який арешт не накладено, перебуває у володінні органу досудового розслідування без належної правової підстави, а тому повинен бути повернутий законному володільцю. В результаті вчинення відповідачем протиправних дій позивач втратив ноутбук та важливі документи, які у ньому знаходились. Позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача йому заподіяна матеріальна шкода у розмірі 22 499 грн., що є вартістю ноутбука з ідентичними характеристиками на сайтах продажу техніки в мережі інтернет. Також вказує, що йому завдано моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 10 000 грн., яка полягає у сильному стресі, викликаним хвилюванням, пов'язаними з неправомірними діями відповідача, порушення налагодженого стану життя у зв'язку з втратою документів, які знаходились у ноутбуці, та необхідності їх поновлювати. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2018 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 41, 42). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов та викладені у ньому обставини. Представник відповідача Головного управління Національної поліції у місті Києві Мисак О.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність на недоведеність позовних вимог, зазначила, що відсутні підстави для розгляду даного цивільного позову в порядку цивільного судочинства і відшкодування шкоди, оскільки не допускається незаконне втручання в здійснення повноважень слідчими під час розслідування кримінальної справи, в такому випадку дії слідчого оскаржуються до слідчого судді в порядку ст. 303 КПК України. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи вказаний відповідач був повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомлено, відзив на позов на наданий. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача Головного управління Національної поліції у місті Києві, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено наступне. Як убачається із матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2017 року було задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві Кротова О.Ю. про арешт майна в рамках кримінального провадження № 12017100040008855 та накладено арешт шляхом заборони його відчуження та користування на майно, вилучене при проведенні обшуку 30.06.2017 року у квартирі [ADDRESS], в перелік якого включено ноутбук марки DELL, серійний номер 25506368137. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.09.2017 року скасовано вищевказану ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2017 року про арешт майна та відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві Кротова О.Ю. про арешт майна в рамках кримінального провадження № 12017100040008855 (а.с. 5-7). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2018 року задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП в м. Києві у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017100040008855 від 27.06.2017 р., яка полягала у неповерненні вилученого майна та постановлено повернути власнику майно, яке було вилучене при проведенні обшуку 30.06.2017 року у квартирі [ADDRESS], у томі числі ноутбук марки DELL, серійний номер якого 25506368137 (а.с. 38-40). Як зазначено у позові та повідомила представник позивача, на виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2018 року [PERSON] було повернуто слідчим 04.05.2018 року частину вилученого у позивача під час обшуку 30.06.2017 року майна, про що останній надав розписку, яка міститься в матеріалах кримінального провадження № 12017100040008855, за виключенням ноутбука марки DELL, серійний номер 25506368137. У спростування вказаних обставин будь яких доказів відповідачем Головним управлінням Національної поліції у місті Києві суду не надано. За нормою ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ч. ч. 1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2 ст. 1176 ЦК України). На спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", відповідно до положень якого підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного накладення арешту на майно та інші процесуальні дії, що обмежують права громадян (п. 1 ст. 1 Закону). Згідно п. 1-1) ст. 2 вищевказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Положеннями п. п. 2), 5) ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" визначено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; моральна шкода. Представник позивача звертався до Дніпровського управління поліції ГУНП в м. Києві із адвокатським запитом щодо надання інформації стосовно наявності в камері схову ноутбука марки DELL, серійний номер 25506368137, який було вилучено про обшуку 30.06.2017 року у квартирі [ADDRESS], та повернення цього майна [PERSON] На вказаний запит Дніпровським управлінням поліції ГУНП в м. Києві надана відповідь від 25.05.2018 року, у якій зазначено, що для отримання більш детальної інформації слід звернутися до слідчого відділення - відділу поліції № 4 Дніпровського управління поліції ГУНП в м. Києві, слідчий Дзюбак О.В. За заявленими вимогами позивач, серед іншого, просить визнати протиправними дії службових осіб Дніпровського управління поліції ГУНП в м. Києві щодо недотримання пунктів 13, 43 наказу № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 р. Про затвердження та введення в дію Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду (надалі по тексту - Інструкція). Згідно п. 10) ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Пунктом 13 Інструкції визначено, що речові докази зберігаються при справі, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, досудового слідства і в суді або передаються для зберігання відповідному підприємству, установі чи організації, про що складається протокол. Для зберігання речових доказів в органах внутрішніх справ, підрозділах податкової міліції, служби безпеки, прокуратурах, судах, судово-експертних установах обладнуються спеціальні приміщення зі стелажами, оббитими металом дверима, гратами на вікнах, охоронною та протипожежною сигналізацією. Якщо немає такого приміщення, виділяється спеціальний сейф або металева шафа достатнього розміру. Відповідальною за зберігання речових доказів, приєднаних до справи, є особа, яка проводить дізнання, слідчий, в суді - суддя, відповідальний працівник апарату суду або керівник апарату суду, а в експертній установі - співробітник експертної установи, у віданні якого речові докази перебувають у відповідний період, або керівник експертної установи. Пунктом 43 Інструкції встановлено, що для обліку речових доказів та інших вилучених у кримінальних справах предметів і цінностей, а також готівкових коштів, які не є речовими доказами, у кожному органі прокуратури, внутрішніх справ, податкової міліції, служби безпеки ведеться книга за встановленою формою, а в судах - журнал. Призначається особа, відповідальна за зберігання і облік речових доказів та іншого вилученого майна і цінностей. Матеріали справи не містять жодних доказів, також не заявлялось з боку позивача клопотання про їх витребування судом на підтвердження обставин порушення Дніпровським управлінням поліції ГУНП в м. Києві вищенаведених пунктів 13, 43 Інструкції щодо неналежного обліку та зберігання речових доказів, а саме стосовно вилученого спірного ноутбука. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За викладених обставин заявлені вимоги в частині визнання протиправними дій службових осіб структурного підрозділу Головного управління Національної поліції у місті Києві Дніпровського УП ГУНП в м. Києві щодо недотримання пунктів 13, 43 Інструкції задоволенню не підлягають за недоведеністю. На підтвердження вимог про відшкодування неповернутого позивачу ноутбука надано роздруківку інтернет-магазину із зазначенням вартості ноутбука виробника DELL у розмірі 26 499 грн. (а.с. 15), що є ціною позову. Даний доказ суд вважає неналежним, виходячи з наступного. Положенням статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам'яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Як зазначено у позові, вилучений ноутбук позивачем був придбаний більше двох років тому, він ним користувався, при цьому позивачем не надано відповідний висновок експерта чи спеціаліста-товарознавця, як письмовий доказ, на доведення вартості непереданого йому ноутбука з урахуванням середніх цінових показників даного товару, його зносу, враховуючи орієнтовний час використання. Витяг з мережі інтернет не є письмовим та електронним доказом для підтвердження ціни спірного майна. Отже, вимоги про стягнення коштів також задоволенню не підлягають у зв'язку з недоведеністю заявленої ціни позову. Також позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Відповідно до ст. ст. 2, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи. Згідно ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно ч. 2 ст. 13 вказаного Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Судом встановлено, що право на відшкодування шкоди, передбаченої Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" у позивача виникло у зв'язку з незаконним арештом майна в рамках кримінального провадження № 12017100040008855 та неповернення ноутбука марки DELL, який було вилучено при обшуку 30.06.2017 року. Згідно ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Судом при вирішенні даної справи і визначенні моральної шкоди враховуються положення п. п. 5, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. З огляду положення вказаного вище Пленуму ВСУ, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. З матеріалів справи убачається, що позивач позбавлений можливості користуватися належним йому ноутбуком, за захистом своїх прав та інтересів для повернення свого майна звертався до суду, до органу поліції, до адвокатів, що тягло за собою витрати часу та моральні втрати. Накладення арешту на майно та вилучення у позивача речей, моральні страждання у зв'язку з характером таких дій, тривалість відсутності спірного майна, безперечно, призвело до змін в організації життя позивача та вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення морального стану. Порушення законних прав позивача на вільне володіння та користування своїм майном, неправомірні дії щодо неповернення речі призвели до зміни режиму життя позивача та має, на думку суду, між собою причинний зв'язок. Однак, з огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем 10 000,00 грн., є завищеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Отже, грошова сума у розмірі 2000, 00 грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану позивачу моральну шкоду . І, як зазначається у рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі "Перна проти Італії", від 09 лютого 2007 року "Білуха проти України", - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно положень п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір». Разом з тим, позивач сплатив судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., згідно квитанції № ПН215122С1 від 19 вересня 2018 року. За нормою ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно ч. ч. 5, 7 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення, серед іншого, зазначається розподіл судових витрат. У разі необхідності в резолютивній частині також вказується про повернення судового збору; Таким чином, позивачу слід повернути з державного бюджету сплачений ним судовий збір в дохід держави в сумі 704 грн. 80 коп., який сплачено на підставі квитанції № ПН215122С1 від 19.09.2018 року на рахунок 31212206026005 Казначейства України, код банку отримувача 899998, отримувач УК у Дніпровському районі м. Києва, код отримувача 38012871.

Outcome: partial