Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26 грудня 2013 року був прийнятий на посаду начальника АЗК №15 «Знам»янка» Товариства з обмеженою відповідальністю «Директива». 01 квітня 2014 року зазначене підприємство було перейменовано на АЗК №25-¬04 «Знам»янка». А 16 червня 2014 року його звільнено з роботи за угодою сторін згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним, оскільки 15 квітня 2014 року він під примусом написав заяву на звільнення за угодою сторін з 22 квітня 2014 року. 18 квітня 2014 року він направив відповідачу електронною поштою заяву про відкликання раніше поданої заяви, просив визнати її недійсною. Оригінал заяви залишив на АЗК №25-04 «Знам»янка» для передачі регіональним менеджером в центральний офіс. На підставі вказаної заяви в обумовлений угодою день - 22 квітня 2014 року його не звільнили, однак він був звільнений 16 червня 2014 року за угодою сторін. Вказав, що з 14 квітня по 16 червня 2014 року він перебував на лікарняному через травму правої ноги, яку отримав на роботі 14 квітня та інших захворювань, які виникли в результаті нервового стресу від незаконного звільнення. З наказом про звільнення він не був ознайомлений. Вважає, що відповідач мав право звільнити його тільки 22 квітня 2014 року. Припинити трудовий договір на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України в інший день, чим передбачено угодою і викладено в його заяві, роботодавець не мав права. Також зазначив, що в результаті його незаконного звільнення йому заподіяно моральні страждання. Він іншої роботи не має як і інших джерел існування, крім заробітної плати за місцем роботи. Залишаючись без роботи, а тому і без джерел існування, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку коштів для проживання і поновлення порушених прав. Моральну шкоду оцінює в розмірі 5000 грн. В зв'язку з чим, просить визнати наказ № 4840-к від 16 червня 2014 року про його звільнення з роботи за угодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України незаконним та скасувати його, поновити на посаді начальника станції АЗС № 25-04 «Знам'янка» ТОВ «Директива», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 5000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та посилаючись на обставини викладені в позові просили позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення та пояснив, що позивача було звільнено на підставі заяви про звільнення за угодою сторін від 15.04.2014 року, яка була власноруч написана позивачем на підставі свого вільного волевиявлення. ТОВ "Директива" не отримувало заяву позивача про відкликання раніше поданої заяви про звільнення. Подання заяви про відкликання до ТОВ "ВОГ РІТЕЙЛ" не є належним підтвердженням, адже ТОВ "ВОГ РІТЕЙЛ" є самостійною юридичною особою, не є правонаступником відповідача та жодним чином не відповідає за зобов'язаннями відповідача. При врученні трудової книжки позивачу, останній не вимагав копію наказу про звільнення - для ознайомлення. Обставини, викладені позивачем, не відповідають таким, що зумовлюють наявність спричиненої моральної шкоди. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач [PERSON] згідно наказу ТОВ «Директива» № 718-к від 26.12.2013 року був прийнятий на посаду начальника АЗС №15 «Знам'янка». 01.04.2014 року на виконання наказу №11 від 31.03.2014 року по підприємству АЗС №15 «Знам'янка» перейменовано на АЗС №25-04 «Знам'янка» (а.с. 80, 81) Згідно заяви [PERSON] від 15.04.2014 року, адресованої директору ТОВ «Директива» Косаренко О.В., позивач просив звільнити його з займаної посади за згодою сторін з 22.04.2014 року (а.с. 39). Відповідно до заяви [PERSON] від 18.04.2014 року, адресованої директору ТОВ «Директива» Косаренко О.В., позивач відкликав свою заяву від 15.04.2014 року про його звільнення з 22.04.2014 року за угодою сторін, та просив визнати її недійсною в зв'язку з тим, що він на даний момент знаходиться на лікарняному і наміри викладені у вищевказаній заяві не відповідають його дійсним намірам (а.с. 6). Судом також встановлено, що позивач [PERSON] у період з 14.04.2014 року по 17.06.2014 року перебував на лікарняному та був звільнений від роботи, що підтверджується листками непрацездатності (а.с. 52-57). Відповідно до наказу директора ТОВ «Директива» № 4840-к від 16 червня 2014 року начальника станції АЗС структурного підрозділу «Автозаправна станція № 25-04 «Знам'янка» [PERSON] звільнено з роботи 16 червня 2014 року за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України (а.с. 40). Згідно п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9, зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. В зв'язку з чим, припинити трудовий договір на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України в інший день чим передбачено угодою і зазначено в заяві [PERSON] від 15.04.2014 року, відповідач не мав права. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави, або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи вищевикладене, наказ директора ТОВ «Директива» № 4840-к від 16 червня 2014 року про звільнення позивача з роботи підлягає скасуванню, оскільки винесений без законної підстави, а позивач поновленню на роботі. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Середній заробіток вираховується відповідно до Порядку обчислення середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року. Так, відповідно до довідки ТОВ «Директива» про середню заробітну плату (дохід), середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 52,75 грн. (а.с. 41). Як вбачається з довідки ПрАТ «Металит» від 30.01.2015 року [PERSON] з 12.09.2014 року працює у ПрАТ «Металит» на посаді інженера-електроніка і за період з 12.09.2014 року по 31.12.2014 року його дохід склав 14718,26 грн. (а.с. 71, 81). В зв'язку з чим, сума, що підлягає виплаті позивачу як середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.06.2014 року по 11.09.2014 року (60 днів) становить 3165 грн. (52,75 х 60 = 3165). Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Судом встановлено, що дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, при цьому суд врахував ступінь вини відповідача, характер і обсяг страждань позивача, тривалість заподіяння шкоди та істотність вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а тому суд вважає, що відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 1000 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: partial