Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Національної гвардії України про стягнення збитків, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.10.2003 року між нею та БК "УкрАзіаБуд" був укладений Договір про інвестування будівництва житлового будинку [ADDRESS] 13.11.2003 року на виконання умов Договору позивачкою було перераховано кошти в сумі 189992, 40 грн. на БК "УкрАзіаБуд", що становить 100 % вартості квартири. Строк завершення будівництва був встановлений - 4 квартал 2004 року. Але станом на даний час будівництво Об"єкту не завершено, об"єкт будівництва позивачці не переданий. Позивачкою було отримано лист про передачу зобов"язань щодо завершення будівництва ТОВ "Етьєн Вест". Вказані зобов"язання були передані замовником будівництва - Головним управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України. Листом від 07.07.2015 року Національна гвардія України, що є правонаступником Головного управління внутрішніх військ МВС України, повідомила позивачку про те, що вона не має право на отримання у власність квартири, щодо якої укладався Договір інвестування, оскільки за нею закріплена зовсім інша квартира. Позивачка зазначає про те, що вона з відповідачем безпосередньо будь-яких договорів не укладала, але вважає, що саме відповідач повинен відповідати за невиконання зобов"язань щодо завершення будівництва. Наслідком протиправної бездіяльності замовника будівництва будинку є спричинення позивачці збитків у вигляді майнової шкоди, розмір якої позивачка визначає у сумі 1183248, 43 грн. - вартість квартири, площею 76, 92 кв.м., у м. Києві. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь збитки у розмірі 1183248, 43 грн. та судові витрати по справі. У судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що ніяких договірних відносин у позивачки з відповідачем немає, а тому і підстав для стягнення коштів саме з відповідача немає. На підставі викладеного представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи у судове засідання не з′явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність представника, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.. 214 ЦПК України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 29.10.2003 року між позивачкою [PERSON] та БК "УкрАзіаБуд" був укладений Договір про інвестування будівництва житлового будинку [ADDRESS] 13.11.2003 року на виконання умов Договору позивачкою було перераховано кошти в сумі 189992, 40 грн. на БК "УкрАзіаБуд", що становить 100 % вартості квартири. Строк завершення будівництва був встановлений - 4 квартал 2004 року. Але станом на даний час будівництво Об"єкту не завершено, об"єкт будівництва позивачці не переданий. Як вбачається з умов вказаного Договору інвестування, жодні зобов"язання Головного управління внутрішніх військ або Головного управління Національної гвардії України перед позивачкою відсутні. За умовами вказаного Договору Корпорація приймає участь в інвестуванні будівництва житлового будинку [ADDRESS] шляхом здійснення комплексу заходів по правовому, технічному та організаційному забезпеченню будівництва, внесення грошових коштів та інших вкладів (інвестицій). Водночас саме Корпорація здійснює ведення всіх заходів по будівництву Об"єкта у відповідності з існуючим проектом, цим Договором, а також іншими договорами, укладеними щодо будівництва Об"єкта (п. 1.1, 1.2, 1.4 Договору). У свою чергу позивач приймає участь в інвестуванні будівництва Об"єкта шляхом внесення грошових коштів - інвестування своєї частки, з подальшим отриманням її у власність, після вводу Об"єкта в експлуатацію і проведення всіх передбачених Договором розрахунків (п. 1.3, 1.5 Договору). Договором також встановлені інші права та обов"язки позивача та Корпорації. Таким чином, зобов"язання щодо передачі позивачці квартири в Об"єкті виникли саме у Корпорації та в будь-який спосіб відповідачу не передавалися. Згідно із вимогами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв"язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовується в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Зобов"язання виникають з підстав, встановлених ст.. 11 цього Кодексу. Зобов"язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об′єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Статтею 2 Закону встановлено, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Відповідно до ст. 5 вищевказаного Закону інвестори - суб′єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об′єкти інвестування. Статтею 7 цього Закону встановлено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об′єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Статтею 9 Закону передбачено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб′єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов′язань, будь-який інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб′єктів інвестиційної діяльності. Умови договорів, укладених між суб′єктами інвестиційної діяльності, згідно із ст. 18 Закону, чинні на весь строк дії цих договорів і у разі, коли після їх укладення законодавством (крім податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності) встановлено умови, що погіршують становище суб′єктів або обмежують їх права, якщо вони не дійшли згоди про зміну умов договору. Стаття 19 Закону визначає, що захист інвестицій - це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих та створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності об′єктів інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, в тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій. Держава гарантує захист інвестицій незалежно від форм власності. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних справ та обов′язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір - це домовленість щодо встановлення, зміни або припинення зобов′язання як правовідношення. Предметом договору є зобов′язання, в якому одна сторона (боржник) зобов′язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов′язку. Враховуючи те, що жодних зобов"язань у відповідача перед позивачем не виникало, то і підстав для того, що відповідач відшкодував завдані позивачці збитки, немає. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підстави для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed