Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що з 2008 року на праві приватної власності їй належить житловий будинок садибного типу по [ADDRESS] . З 2000 року у вказаному житловому будинку зареєстровані відповідач [PERSON] , яка з 20 січня 2001 року по 23 грудня 2010 року перебувала з сином позивача у зареєстрованому шлюбі, та відповідач [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] . В 2006 році відповідачі, не знявшись з реєстрації у житловому будинку позивача, виїхали за межі с.Заводівка Горностаївського району Херсонської області та з того часу місце їхнього проживання (перебування) є невідомим. Реєстрація відповідачів у вказаному житловому будинку порушує права позивача як власника нерухомого майна, оскільки остання не має можливості вільно користуватись та розпоряджатись своєю власністю. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] . Крім того, позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її користь витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. Ухвалою суду від 18 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. Ухвалою суду від 16 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином - своєю заявою до суду представник позивача [PERSON] просить розглядати справу за їхньої відсутності, позов підтримують. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та представника позивача, на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, причин своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не подавали, відзиву на позовну заяву не подавали. Про дату, час та місце розгляду справи відповідачі повідомлялись належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами із повідомленнями за адресою місця їхнього проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, а також шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу заочно, за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. З 2008 року позивачеві [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок садибного типу по [ADDRESS] . Право власності позивача підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 14 жовтня 2008 року виконавчим комітетом Заводівської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 14 жовтня 2008 року комунальним підприємством "Каховське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради. З 2000 року у вказаному житловому будинку зареєстровані відповідач [PERSON] , яка з 20 січня 2001 року по 23 грудня 2010 року перебувала з сином позивача у зареєстрованому шлюбі, та відповідач [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] . В 2006 році відповідачі [PERSON] та [PERSON] , не знявшись з реєстрації у житловому будинку позивача, виїхали за межі с.Заводівка Горностаївського району Херсонської області та з того часу місце їхнього проживання (перебування) є невідомим. Реєстрація особи у жилому приміщенні передбачає ряд прав такої особи, зокрема, право на користування житлом. Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є членами сім`ї власника житлового будинку [PERSON] , тому право відповідачів на користування спірним житлом пов`язано з його наймом. Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України. Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Визначальним для захисту права на підставі вказаних норм закону є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Водночас відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які не є членами сім`ї позивача [PERSON] , не проживають за місцем реєстрації та створюють останній перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном, тому вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. На підставі викладеного, суд вважає можливим визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] . Згідно ст.141 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідачів на користь позивача [PERSON] понесені нею та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн., а саме: з відповідача [PERSON] - в сумі 384,20 грн., з відповідача [PERSON] - в сумі 384,20 грн. При цьому, суд враховує положення п.35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відповідно до яких при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Outcome: approved