Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

ПАТ "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Зокрема, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по кредитному договору №46-02/11-2006 від 28.11.2006 року у сумі 22231,06 доларів США (з яких: 9821,08 доларів США - заборгованість за кредитом, 8266,16 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків, 4143,82 доларів США - заборгованість по сплаті комісії) та 1529505,14 грн. неустойки (з яких 22 147,74 грн. - штраф, 1 507 357,74 грн.- пеня). Крім того, позивач просить в рахунок погашення заборгованості відповідача [PERSON] перед ПАТ КБ „Надра" за даним кредитним договором у сумі 22231,06 доларів США та 1529505,14 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок за адресою: Виноградівський р-н, с. Фанчіково, вул. Леніна, 122, який належить відповідачеві [PERSON], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки через прилюдні торги, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", встановивши початкову ціну продажу - суму, еквівалентну 20924,16 доларів США, згідно офіційного курсу валют НБУ на момент продажу (відповідно до умов п. 1.2.Договору іпотеки). Також виселити відповідача [PERSON] із даного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. Позов обгрунтовано тим, що 28.11.2006 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра", правонаступником якого з 04.02.2011 року є публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра", та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 46-02/11-2006, згідно умов якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності у тимчасове користування грошові кошти у сумі 10000,00 доларів США, а позичальник взяв на себе зобов"язання з повернення отриманого кредиту, сплати відсотків за його використання у розмірі 11,0% річних та 0,42% комісії на суму залишку кредиту. Умовами кредитного договору сторонами було погоджено суму щомісячного мінімально необхідного платежу позичальника та кінцевий термін повернення кредиту - 25.11.2016 року. Згідно договору іпотеки від 01.12.2006 р. укладеного між банком і відповідачем [PERSON] виконання зобов"язань позичальника по кредитному договору було забезпечено іпотекою - житловим будинком за адресою: Виноградівський р-н, с.Фанчіково, вул. Леніна, 122, який належить відповідачеві [PERSON] Умовами договору іпотеки банк, серед іншого, набув право отримати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки у разі порушення позичальником умов кредитного договору. Умови кредитного договору по видачі позичальнику кредитних коштів були виконані банком, що стверджується заявою про видачу готівки № NL-4 від 01.12.2006 р., однак позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує. Станом на 17.06.2015 р. загальна сума заборгованості за кредитним договором у гривневому вираженні становить 2021872,85 грн. і складається з наступного: загальна заборгованість по сплаті кредиту, відсотків, комісії, виражена у валюті зобов"язання - 22231,06 доларів США (згідно курсу валют НБУ на 17.06.2015 року = 492367,71 грн.), з яких: 9821,08 доларів США (217514,72 грн.) - заборгованість за кредитом, 8266,16 доларів США (183076,75 грн.) - заборгованість по сплаті відсотків, 4143,82 доларів США (91776,24 грн.) - заборгованість по сплаті комісії та загальна заборгованість по сплаті неустойки (штраф+пеня) у гривневому вираженні - 1529505,14 грн., з яких 22147,74 грн. - штраф 10 % за порушення п. 4.3.2 кредитного договору згідно п. 5.2 (згідно курсу валют НБУ на 17.06.2015 року = 1000,00 доларів США), 1507357,74 грн. - заборгованість по сплаті пені за прострочення сплати кредиту (68059,20 доларів США). Відповідно до п. 5.1.6., 5.1.7. договору іпотеки у разі невиконання зобов"язань за кредитним договором іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, вимагати дострокового виконання зобов"язань, а в разі його невиконання - отримати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки. З огляду на викладене позивач вимушений звернутися до суду. Представник позивача, який повідомлявся у встановленому порядку про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з"явився. У позовній заяві позивач просить у разі неявки в судове засідання представника розглянути позовну заяву у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечують (а.с. 24-27). В судовому засіданні брав участь представник позивача [PERSON], яким подавалися ряд клопотань, при розгляді справи по суті участі у судовому розгляді не приймав, пояснення з приводу обставин, якими обгрунтовано позов, не надавав. Відповідач [PERSON], будучи у відповідності до положень ст. 74 ЦПК України повідомленим про день, час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 67, 79), у судове засідання не з"явився. Відповідач про причини неявки суд не повідомив і від нього не надходили клопотання про відкладення розгляду чи заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, в ході підготовки та судового розгляду справи отримано дані про те, що відповідач померла 24.12.2011 року (а.с. 48, 55, 110, 157, 160). На підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, позивач у позовній заяві не заперечив проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст.11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що 28 листопада 2006 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра", - позивач у справі та [PERSON] - відповідачем було укладено кредитний договір № 46-02/11-2006. На підставі даного договору відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 10000,00 доларів США строком до 25 листопада 2016 року зі сплатою відсотків у розмірі 11% відсотків річних та щомісячної комісії 0,42 % на суму залишку кредиту. У відповідності до умов укладеного договору (пункти 4.3.3, 4.3.4) відповідач [PERSON] взяв на себе обов"язки: сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених у п.п. 3.3.2, 3.3.3 договору (вносити щомісячну суму мінімально необхідного платежу до 10 числа поточного місяця), у випадку порушення виконання зобов"язань, передбачених договором, сплатити банку штрафні санкції, визначені у п.п. 5.1-5.2 договору, а саме: у разі прострочення строку сплати необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 3.3.3 договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов"язань щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 4.2.3 договору, сплатити банку пеню у розмірі 1 відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п. 5.1) та у разі порушення вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 договору сплатити штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної договором, за кожен випадок (п. 5.2). В порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] не виконував належним чином зобов"язання за договором, в результаті чого утворилася заборгованість. Сума заборгованості станом на 17 червня 2015 року становить 22231,06 доларів США, з яких: 9821,08 доларів США - заборгованість за кредитом, 8266,16 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків, 4143,82 доларів США - заборгованість по сплаті комісії та 1529505,14 грн. неустойки, з яких 22147,74 грн. - штраф, 1507357,74 грн. - пеня. Наведені вище обставини повністю та об"єктивно стверджені дослідженими судом письмовими доказами, які є належними та допустимими, а саме: копією кредитного договору № 46-02/11-2006 від 28.11.2006 року (а.с. 37, 38), розрахунком заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором (а.с. 5-6), іншими письмовими доказами. Суд констатує, що між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли договірні правовідносини, врегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як встановлено судом відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору не виконував своєчасно зобов"язання за договором, в результаті чого утворилася заборгованість за кредитом, відсотками за користування кредитними коштами та комісією. Такими діями відповідач порушує право позивача на отримання виконання за договором, тому позовні вимоги в частині стягнення даних складових заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення передбаченої кредитним договором неустойки, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. У зв"язку з тим, що відповідач допустив порушення зобов"язання, зокрема, прострочення виконання зобов"язань за договором, у позивача виникло право на неустойку. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачем [PERSON], передбачено неустойку у виді пені та штрафу та їх розмір. При вирішенні питання розміру пені, яка підлягає стягненню, суд керувався наступним. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 03.09.2014 року за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, ухвалив постанову у справі № 6-100цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором позики. У вказаному судовому рішенні Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Згідно встановлених судом обставин станом на 17 червня 2015 року відповідачеві [PERSON] нараховано пеню в розмірі 1507357,74 грн. Розмір заборгованості за кредитом становить 9821,08 доларів США, що згідно курсу валют НБУ на 17.06.2015 року (1 дол. США = 22,147739 грн.) складає 217514,72 грн. В результаті порівняння розміру боргового зобов"язання відповідача [PERSON] та розміру нарахованої пені, судом встановлено, що розмір пені перевищує розмір заборгованості майже у сім разів. Таке перевищення, на думку суду, є значним, а тому, виходячи з принципів розумності та справедливості, розмір пені слід зменшити до розміру заборгованості, тобто, з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 217514,72 грн. Щодо стягнення неустойки у виді штрафу, суд виходив з наступного. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 (постанова від 21.10.2015 року) - відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У позові вказано, що штраф нараховано у розмірі 10% за порушення п. 4.3.2 кредитного договору згідно п. 5.2. Як зазначалося вище у п. 5.2 кредитного договору, укладеного із відповідачем [PERSON], передбачено, що у разі порушення вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 договору позичальник зобов"язаний сплатити штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної договором, за кожен випадок. Пункт 4.3.2 кредитного договору передбачає обов"язок позичальника суворо дотримуватися положень договору, а також договору застави. Згідно встановлених судом обставин недотримання позичальником [PERSON] положень договору виявилося у простроченні сплати необхідних платежів по погашенню кредиту, що згідно п. 5.1 кредитного договору стало підставою для нарахування пені. Відтак, наявні підстави вважати, що пеню та штраф відповідачеві [PERSON] нараховано за одне і те ж порушення - фактично за порушення строків виконання зобов"язань за кредитним договором. Оскільки таке одночасне застосування штрафу та пені суперечить правилу заборони подвійної цивільно-правової відповідальності, то позовна вимога в частині стягнення штрафу в розмірі 22147,74 грн. задоволенню не підлягає. За таких обставин, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв"язку відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Зокрема, з врахуванням зменшеного розміру неустойки з відповідача слід стягнути в користь позивача заборгованість за кредитним договором станом на 17 червня 2015 року в сумі 22231,06 доларів США, з яких: 9821,08 доларів США - заборгованість за кредитом, 8266,16 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків, 4143,82 доларів США - заборгованість по сплаті комісії, та пеню в розмірі 217514,72 грн. Вирішуючи позов в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача [PERSON] суд виходив з наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін. Так, частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч.ч. 2-4 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно досліджених судом документів, а саме: відповіді Виноградівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області № 25/4348 від 02.10.2015 року (а.с. 48), довідки Фанчиківської сільської ради № 02-10/135 від 13.04.2016 року (а.с. 157) та ін. відповідач [PERSON] померла у 2011 році. Позивач звернувся з позовом до суду у серпні 2015 року (а.с. 17). У зв"язку з тим, що на час звернення позивача з позовом до суду [PERSON], до якої пред"явлено позов, була померлою особою, враховуючи те, що відсутність особи, яка, на думку позивача, має відповідати за порушення його права, унеможливлює реалізацію принципу змагальності сторін, питання, які згідно ст. 214 ЦПК України вирішуються при ухваленні рішення, не підлягають вирішенню. З викладених підстав у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. У зв"язку з тим, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, яка діяла до 01.09.2015 року), то судовий збір в сумі 1278,90 грн. - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави.

Outcome: partial