Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість на свою користь за кредитним договором №\~DNH4KS50151229 від 19.05.2006 року у розмірі 49\~568 грн. 04 коп.; з ПАТ «Акцент банк»,\~ [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі\~ 10\~000 грн. 00 коп., з [PERSON] на свою користь стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 3\~200 грн. 00 коп. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору №\~DNH4KS50151229 від 19.05.2006 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 5\~208,00 грн.,\~ зі сплатою за користування ним відсотків 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.11.2009 року. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2013 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, [PERSON] про стягнення заборгованості була задоволена частково. Ухвалою суду від 06 червня 2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2013 року за позовною заявою\~ Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до Публічного акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано. При новому розгляді справи\~справи\~представник позивача в судове засіданні не з'явився, відповідно до заяви просив суд розглядати справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив суд розглядати справу за його відсутності. Заперечував проти задоволення позовних вимог Банку, просив суд застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності. Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином.\~ Про причину неявки суд не повідомили.\~ Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.05.2006 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») був укладений кредитний договір №\~DNH4KS50151229, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 5\~208,00 грн.,\~ зі сплатою за користування ним відсотків 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.11.2009 року. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 188,49 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідно\~ до п. 6.6 Договору строк позовної давності по вимогам про стягнення\~ кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, за даним договором встановлюється сторонами тривалістю пять років. Вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем\~ ПАТ А-Банк,\~ договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк»\~ зобовязався солідарно з боржником відповідати перед банком\~ за виконання зобовязань за кредитним договором №\~DNH4KS50151229 від 19.05.2006 року, розмір відповідальності 10\~000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом пяти років. Як вказав в позовній заяві позивач, у звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору №\~DNH4KS50151229 від 19.05.2006 року заборгованість за ним станом на 09.07.2013 р. склала 59\~568,04 грн., в тому числі: 4\~978,76 грн. заборгованість за кредитом; 20\~086,23 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 31\~190,29 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2 812,76 грн. штраф (процента складова). Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ ч. 1 ст. 509 ЦК України\~ зобовязанням є\~ правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має\~ право вимагати\~ від\~ боржника\~ виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Заперечуючи обставини позову відповідач\~[PERSON] у своїй заяві просив застосувати до позовних вимог банку строк позовної давності та відмовити в позові у звязку з закінченням строку позовної давності. Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду за захистом свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої стороною у спорі, є підставою для відмови в позові ( частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За змістом норми початок перебігу\~позовної давності повязується\~не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах\~позовної давності по кожному із платежів. У Постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року № 6-116цс13\~вказано, що у випадку, коли умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідно до постанови ВСУ за №6-31цс15 від 03 червня 2015 року в разі порушення боржником сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання основного зобовязання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі ( з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами , повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які т застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. З врахуванням вищезазначеного та правових позицій викладених у постановах ВСУ №6-31цс15 від 03 червня 2015 року, №6-116цс13 від 06 листопада 2013 року, №6-20цс14 від 19 березня 2014 року та №6-61цс14 від 18 червня 2014 року суд вважає обґрунтовану заяву відповідача щодо застосування строків позовної давності щодо кожного щомісячного платежу та вважає, що період який підлягає до розрахунку заборгованості становить: вересень 2013 листопад 2014 року. З урахуванням положень ст. 257 ЦК України у зв'язку зі спливом пятирічної позовної давності яка визначена сторонами до вимог стосовно частини ануїтетних платежів, строк сплати яких настав до вересня 2013 року, слід застосувати позовну давність. Позивач звернувся з позовом до суду 03 вересня 2013 року, а отже перший платіж, який враховується в межах строку позовної давності - це платіж, що підлягає сплаті з 21 по 28 вересня 2013 року, а останній платіж з 21 по 28 листопада 2014 року, таким чином період розрахунку заборгованості становить 14 місяців. Проте суд не має можливості визначитися з розміром заборгованості, оскільки у розрахунках, наданих позивачем, відсутній детальний розрахунок заборгованості починаючи з 31.12.2009 року (а.с.4-5). Відповідно до вимог ч.3 ст.10 , ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Тому, з урахування вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк не знайшли свого підтвердження, а тому вимоги банку є необґрунтовані та задоволенню не підлягають у зв'язку з недоведеністю суми заборгованості. Стосовно вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" щодо стягнення суми з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» за договором поруки. Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. З урахуванням того, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" стосовно стягнення суми з ПАТ "Акцент-Банк" за договором поруки витікають з відносин, які виникли на підставі договору укладеного між юридичними особами, то такі вимоги не можуть бути розглянутими в порядку цивільного судочинства. Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року\~ по\~ справі\~ №6-745цс15 та від 08 листопада 2015 року №6-1737цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.\~\~ Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Таким чином, провадження у справі за позовними вимогами ПАТ КБ "ПриватБанк" до ПАТ "Акцент-Банк " про стягнення заборгованості за договорами поруки підлягає закриттю. Також відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України необхідно повідомити ПАТ\~КБ\~ «ПриватБанк», що розгляд його позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» і про стягнення заборгованості за кредитним договором\~ віднесено\~ до юрисдикції господарських судів. Відповідно до ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed