Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Головний лікар КЗ "КПТД № 2"ДОР" [PERSON] звернувся до суду із заявою про примусове лікування у протитуберкульозному закладі [PERSON], [INFO]. Заявник у своїй заяві посилається на те, що [PERSON], [INFO], взятий на диспансерний облік в КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» ДОР» у м. Кривий Ріг з 13.11.2018 року, з діагнозом: ІТБ ( 13.11.2018 року) легень ( дисемінований) Дестр МБТ М- МГ Ріф. К.0 [PERSON]. 0 Гіст. 0 Кат. 2 Ког 4 ( 2018). Після отримання результатів ТМЧ, згідно висновку ХРТБ консиліуму № 751 від 05.09.2017 року, хворому встановлено діагноз МРТБ ( 11.12.2018 ) легень ( дисемінований) Дестр. МБТ + М МГ-К+Резист.І + ( HRES) Резіст. ІІ Гіст. 0 Кат. 4 9 з ІТБ) Ког. 4 ( 2018). Від подальшого стаціонарного лікування у відділені легеневого туберкульозу №4 КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» ДОР» хворий категорично відмовся. До дільничого лікаря- фтизіатра для подальшого лікування хворий не зявлявся. Неодноразово викликався дільничною службою КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» ДОР». Також, представник заявника зазначає, що 28.11.2018 року та 17.12. 2018 року було направлено листи до Саксаганського відділу поліції з метою залучення до лікування, проте хворий на виклики не реагує та до лікарні не зявляється. Перед початком лікування 22.11.2017 року хворий був проінформований про лікування туберкульозу, що туберкульоз це інфекційне захворювання яке являє собою небезпеку для оточуючих, про власну відповідальність за дотримання призначеного режиму хіміотерапії для забезпечення вилікування. Таким чином, вільно пересуваючись містом та не отримуючи належного лікування, [PERSON]. будучи хворим на заразну форму туберкульозу, порушує протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб. Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити з підстав зазначених в заяві. На підставі ч. 1 ст.345 ЦПК України суд вважає можливим розглядати заяву без участі хворого [PERSON] оскільки за даними лікарського висновку № 271 від 18.12.2018 року він є епіднебезпечним для оточуючих. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши представника заявника, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в КЗ "Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2" ДОР" з 13.11.2018 року. Відповідно до виписки з історії хвороби № 641/18 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «КПТД №2» ДОР» в легеневому відділені № 1. Діагноз клінічний: ІТБ ( 13.11.2018 року) легень (дисемінований) Дестр МБТ М- МГ Ріф. К.0 [PERSON]. 0 Гіст. 0 Кат. 2 Ког 4 ( 2018). ( а.с.5). Згідно висновку ЛКК № 271 від 18.12.2018 року хворий [PERSON] є епідемнебезпечним для оточуючих. Показана госпіталізація в легеневе відділення № 4 КЗ «КПТД № 2» ДОР» до стійкого з небацильним терміном до 4 місяців. (а.с.4) Від стаціонарного лікування хворий ухиляється. На прийом до лікаря-фтизіатра не з'являється. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 345 ЦПК України справи про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації суд розглядає не пізніше 24 годин після відкриття провадження у справі. Особі має бути надано право особистої участі в судовому засіданні, за винятком випадків, коли за даними протитуберкульозного закладу така особа становить загрозу розповсюдження хвороби. На підставі ст. 346 ЦПК України розглянувши заяву про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації, суд ухвалює рішення, яким відхиляє або задовольняє заяву. Рішення про задоволення заяви, зазначеної у частині першій цієї статті, підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації або продовження строку примусової госпіталізації особи в протитуберкульозному закладі на встановлений законом строк. Після набрання законної сили рішенням суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації суд надсилає рішення відповідному органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони майна особи, стосовно якої ухвалено рішення суду. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з метою запобігання поширенню туберкульозу [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації до протитуберкульозного закладу. При цьому суд враховує, що заявник просить зобов'язати [PERSON] пройти обов'язковий курс лікування на 4 місяців до повного знебацилення. Однак, законодавством передбачена примусова госпіталізація до протитуберкульозного закладу на строк до трьох місяців, в подальшому продовження строку примусової госпіталізації таких осіб здійснюється за рішенням суду на визначений ним строк з урахуванням висновку лікаря, який здійснює лікування цього хворого. Таким чином, заява підлягає частковому задоволенню. На підставі п. 7 ч. 2 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу. Враховуючи категорію справи, суд вважає за можливе судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial