Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зазначав, що 08 січня 2018 року отримав з Вітовського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області постанову від 04 січня 2018 року про відкриття виконавчого провадження № 55455944, відповідно до якої з нього підлягало примусове стягнення 132278 грн. 25 коп. на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" за виконавчим написом № 8958 від 12 вересня 2017 року, вчиненим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Ознайомившись із виконавчим написом, який містився в матеріалах виконавчого провадження він з'ясував, що він вчинений на виконання укладеного між ним та Банком договору № NKRRX10170520 від 09 травня 2007 року, за невиконання якого з нього підлягає стягненню вказаний загальний борг, який складається із залишку боргу по кредиту в сумі 4912,80 грн., заборгованості по відсоткам у сумі 69001,06 грн., комісії - 795 грн,84 грн., пені - 48412,44 грн., штрафу - 6156,11 грн, а також виконавчим написом нотаріуса з нього стягнуто 3000 грн. витрат, пов'язаних із виконанням цього напису. Однак вказував, що кредитний договір з ПАТ КБ "ПриватБанк" він не укладав, а це було вчинено іншою особою за його паспортом, який був втрачений в 2007 року. Посилаючись на те, що виконавчий напис вчинено без доведеності безспірності вимог кредитора, в тому числі протиправності стягнення одночасно за одне й те ж правопорушення і штрафу, і пені, а також пред'явлення вимог за межами строку позовної давності, що виключає безспірність вимог, просив визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити з тих же підстав, що були зазначені і у ньому. Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" у судове засідання не з'явився, своєї думки стосовно позову не висловив. Приватний нотаріус у наданих поясненнях заперечувала проти позову, вважаючи свої дії по вчиненню виконавчого напису такими, що відповідають вимогам нотаріального законодавства. Вказала, що з наданих Банком документів достовірно вбачалася безспірність боргових вимог. Також в заяві просила справу розглядати у її відсутності. Представник відділу ДВС на судовий розгляд на з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування, насамперед, встановлюються Законом "Про нотаріат" (далі - Закон), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) та іншими нормативними актами. Так, в ст. 87 Закону передбачено, що виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість вчиняються нотаріусами для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону та пунктами 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено умови вчинення виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: - подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (підпункт 3.1). Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (підпункт 3.3). Умови до форми та змісту письмової заяви стягувача на вчинення виконавчого напису передбачають підпункти 2.1, 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Відповідно до підпунктів 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку безспірність заборгованості підтверджується документами, чітко визначеними Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). Пунктом 2 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, необхідно надати: - оригінал кредитного договору; - засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору (пункт 6.2 пункту 6 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Тобто, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Виходячи з такого підходу до вирішення цих спорів, Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа №6-887/цс17) зазначив, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З матеріалів справи вбачається, що 09 травня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" а просила справу розглядати у її відсутності шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов надання банківських послуг та Тарифів був укладений кредитний договір №KRRX10170520 (далі - Договір). В той же час відповідно до відповіді Вітовського ВП Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 12 квітня 2018 року він звертався до райвідділу міліції 26 червня 2007 року із заявою про втрату свого паспорту. Тому суд приймає посилання позивача щодо спірності укладеного договору із Банком. Однак, 12 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського округу Бондар І.М. було вчинено нотаріальний напис по кредитному договору про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" а просила справу розглядати у її відсутності кредитного боргу в загальному розмірі 129778 грн. 25 коп., а також 3000 грн. витрат, пов'язаних з вчиненням нотаріальної дії. Виконавчий напис було вчинено на підставі заяви ПАТ КБ "ПриватБанк", до якої стягувачем додано Анкету-заяву, розрахунок заборгованості, копію письмової вимоги боржнику з відміткою про її направлення, висновок науково-правової експертизи Інституту Держави та права ім. В.М. Кропивницького від 12 грудня 2016 року щодо визначення нотаріусом безспірності виконавчого напису. Інші документи, а саме Умови надання банківських послуг та Тарифи банку, які за узгодженням сторін складали Договір про надання банківських послуг, стягувач нотаріусу не надав. Ненадання нотаріусу документів, які є складовими кредитного договору, та відсутність жодних відомостей щодо умов кредитування (розмір кредиту, відсоткова ставка, умови нарахування пені, штрафів, комісії) свідчать про порушення нотаріусом вимог пункту 2 Переліку документів щодо необхідності надання оригіналу кредитного договору, та підпункту 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку. В порушення вимог підпункту 6.2 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус взагалі не перевірив, чи передбачено умовами договору стягнення з боржника пені та штрафу і в якому розмірі. У виписці з розрахунку заборгованості записано, що ставка пені змінювалася, але виходячи з чого і за яких обставин банком не підтверджено і нотаріусом не перевірено. Нарахування штрафу витягом з розрахунку боргу достовірно не підтверджено, тобто у ньому зазначено тільки суму штрафу, але на підставі якого порушення і виходячи з якої суми він нарахований, не визначено. Таки чином, безспірність заборгованості [PERSON] для вчинення нотаріального напису належним чином не доведена. Крім того, відповідно до ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, а згідно зі ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності - три роки. Отже, відповідно до підпунктів 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку виконавчий напис щодо вимог про стягнення пені та штрафу видається лише в межах річного строку, а інших зобов'язань - три роки (ст. 257 ЦК України). Проте, розмір стягнення неустойки, як і інших складових боргу, визначено нотаріусом за період з 09 травня 2007 року, що перевищує не тільки спеціальний строк позовної давності в один рік за вимогами по стягнення неустойки, а й перевищує загальний строк позовної давності у три роки (ст. 257 ЦК України). Таким чином, суд вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріуса від 2017 року були порушені вимоги статей 87 та 88 Закону України "Про виконавче провадження" та пункту 3 Порядку. Висновок науково-правової експертизи від 12 грудня 2016 року, який був наданий нотаріусу Банком на підтвердження безспірності вимог, стосується питання визначення безспірності заборгованості, початку перебігу строку вчинення виконавчого напису, способу та суб'єктного складу учасників спору, а тому висновків суду щодо даної справи не спростовує. Статтею 50 Закону України "Про нотаріат" передбачено право на оскарження нотаріальної дії особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Внесення змін до виконавчого напису або визнання його частково таким, що не підлягає виконанню, наприклад якщо суми грошового зобов'язання можуть бути змінені (зменшені), діючим законодавством не передбачено, тому виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved