Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №014/0469/82/75469 від 23 серпня 2018 року в розмірі 10 577 доларів США 00 центів, що в еквіваленті складає 278233 грн. 51 коп., В обґрунтування позову позивач зазначив, що 23 серпня 2006 року між Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль», назву якого змінено на Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/0469/82/75469, за умовами якого банк надав останньому кредит у сумі 14000 доларів США зі строком погашення кредиту до 23.08.2016 року та відсотковою ставкою за користування кредитними коштами 14,00 % річних. Відповідач порушив умови договору кредиту, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 07.05.2018 року складає 24462 доларів США 74 центів, з яких: сума заборгованості за кредитом 10577 доларів США 00 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 278233 грн. 51 коп.; сума заборгованості за відсотками 13885 доларів США 74 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 365271 грн. 64 коп. 23 серпня 2006 року було також укладено договір поруки №014/0469/82/75469/1 між Банком та [PERSON], відповідно до якого вона зобов'язувалася у разі невиконання або неналежного виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором виконати зобов'язання перед банком. Посилаючись на те, що відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором не виконують, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь АТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за тілом кредиту договором № 014/0469/82/75469 від 23 серпня 2008 року в розмірі 10 577 доларів США 60 центів, що в еквіваленті складає 278233 грн. 51 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, та просив суд постановити по справі заочне рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, про що свідчить конверти, які повернулися на адресу суду із зазначенням причини повернення - за закінченням терміну зберігання, причини неявки суду не повідомляв, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відповідно до п.3 ч.1 ст.129 Конституції України, відноситься до є основної засади судочинства. Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень В пункті 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 та ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні із наявних матеріалів справи достовірно встановлено, що 23 серпня 2006 року між Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль», назву якого змінено на Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/0469/82/75469, за умовами якого банк надав останньому кредит у сумі 14000 доларів США зі строком погашення кредиту до 23.08.2016 року та відсотковою ставкою за користування кредитними коштами 14,00 % річних. Банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти на загальну суму 14 000 доларів США., на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування (п.3.1. Кредитного договору). Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог ст.3.2. Кредитного договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Згідно п.3.3 вищезазначеного договору сторони, встановлюють, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів по Договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом починаючи з дня надання кредиту (часткового надання кредиту) до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. У свою чергу, відповідно до п.5.1. Кредитного договору, позичальник зобов'язався виконувати умови передбачені Кредитним договором та сплачувати в рахунок погашення кредиту безготівковим платежем або готівкою через касу, щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з п.1.3 цього Договору, та остаточне погашення кредиту до 23 серпня 206 року (включно) на рахунок, визначений в п .4.1 Договору, щомісячно, щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів на рахунок, визначений Кредитним договором. Однак, всупереч вимогам п.п.3.3, 5.1 Кредитного договору Позичальник виконав взяті на себе договірні зобов'язання, а саме: не здійснював щомісячні погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Згідно розрахунку заборгованості за договором №014/0469/82/75469 від 07.05.2008 року, заборгованість [PERSON] за кредитом станом на 07.05.2018 року складає 24462 доларів США 74 центів, з яких: сума заборгованості за кредитом 10577 доларів США 00 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 278233 грн. 51 коп.; сума заборгованості за відсотками 13885 доларів США 74 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 365271 грн. 64 коп. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. Статтею 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно ст. 1045 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Уклавши Кредитний договір, [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути позивачу по справі Кредит в обумовлений договором строк та порядок, однак, в порушення умов Кредитного договору, [PERSON] свої зобов`язання вчасно не виконував, тобто не надав позивачу своєчасно коштів для погашення заборгованості за кредитом та іншими витратами передбаченими умовами Кредитного договору, а отже, [PERSON] не виконуючи умови Кредитного договору, порушив сам Кредитний договір так і вищезазначених норми законодавства, у звязку з чим до нього повинні застосовуватися положення статті 611 ЦК України, які передбачають правові наслідки за порушення зобов'язання. Також, 23 серпня 2006 року було також укладено договір поруки №014/0469/82/75469/1 між позивачем та [PERSON], відповідно до якого вона зобов'язувалася у разі невиконання або неналежного виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором виконати зобов'язання перед банком. Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У відповідності до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з приписами статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. За таких обставин, кредитор,

Outcome: approved