Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Дашівської селищної ради Іллінецького району Вінницької області та [PERSON] про визнання права власності на відповідні частки в житловому будинку з господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом та визнання права на завершення приватизації на відповідні частки земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом. Позов мотивували тим, що являються відповідно дочкою та сином [PERSON] , який раніше проживав у власному будинку [ADDRESS] . [INFO] помер батько позивачів [PERSON] і після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , а також з земельної ділянки площею 0,15 га., що знаходиться за цією ж адресою та яка була передана [PERSON] у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд рішенням 4 сесії 21 скликання Дашівської селищної ради Іллінецького району Вінницької області від 31 травня 1995 року. За життя [PERSON] склав заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось він заповів своїм дітям - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях кожному. З метою прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] звернулись з відповідним заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Іллінецького районного нотаріального округу Таранюка Т.Є. [PERSON] , тобто дружина спадкодавця, 18.09.2015 року звернулась до нотаріуса з заявою про відмову від спадщини. [PERSON] померла [INFO] та не приймала спадщини після смерті [PERSON] . Також рідний брат позивачів [PERSON] 18 вересня 2015 року звернувся до нотаріусу з заявою про те, що він відмовляється від своєї частки (тобто 1/3) у спадщині після смерті [PERSON] на користь [PERSON] . За таких обставин, право на спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] спадкоємець [PERSON] має право на 2/3 частки (оскільки 1/3 частка перейшла до [PERSON] в результаті відмови від спадщини [PERSON] на її користь та 1/3 частка її власна), а [PERSON] має право на 1/3 частку у вищевказаній спадщині. В результаті звернення [PERSON] та [PERSON] до нотаріуса з метою оформлення спадщини їм було письмово відмовлено через відсутність належного правовстановлюючого документа спадкодавця про право власності на житловий будинок та земельну ділянку, а тому нотаріусом рекомендовано для захисту своїх спадкових прав звернутись в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, натомість подали до суду заяву, в якій позовні вимоги просять задоволити та розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача Дашівської селищної ради Іллінецького району Вінницької області подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги селищна рада визнає, проти їх задоволення не заперечує та просить проводити розгляд справи у відсутність представника ради. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився не повідомивши причин своєї неявки. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Згідно з ч. ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні та задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). На день смерті [PERSON] мав у власності житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] , а також з земельну ділянку площею 0,15 га., що знаходиться за цією ж адресою та яка була передана [PERSON] у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд рішенням 4 сесії 21 скликання Дашівської селищної ради Іллінецького району Вінницької області від 31 травня 1995 року. Відповідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Копією заповіту від 18 серпня 2006 року (а.с.13), копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 7), згідно заяви [PERSON] , від 18 вересня 2015 року він відмовився від своєї частки (тобто 1/3) у спадщині після смерті [PERSON] на користь [PERSON] (а.с. 17) та копією свідоцтва про смерть [PERSON] , серії [NUMBER] (а.с. 8) стверджується, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] , які мають право на спадкування. Спадкодавцем за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації вищевказаної земельної ділянки. Згідно із статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. За статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243 св. 18 зазначив, що: «Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139- V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-V1). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України).» Згідно п.7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Як вбачається з матеріалів цивільної справи позивач [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та 04 квітня 2019 року №102/02/31 приватним нотаріусом Іллінецької державної нотаріальної контори Таранюком Т. Є. позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на часку житлового будинку та частку земельної ділянки, через відсутність правовстановлюючих документів на неї на ім`я спадкодавця. Враховуючи вищевикладене, а також повне визнання позовних вимог відповідачем, вважаю, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачами слід визнати право на завершення приватизації земельної ділянки та право власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Судовий збір залишити за позивачами. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого нею судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved