Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

В серпні 2015 року ПАТ "Облтеплокомуненерго" звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги у сфері теплопостачання. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 13.03.2015 року товариство звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання з [PERSON] за період з 01.04.2012 року по 31.01.2015 року в сумі 4732,97 грн., яка утворилась за адресою : [ADDRESS]. 07.04.2015 року Городнянським районним судом була винесена ухвала про скасування судового наказу. Позивач зазначив, що у квартирі, власником якої є відповідач, здійснено самовільне відключення від мереж централізованого опалення, не маючи на це відповідного дозволу і технічної документації на вчинення такої дії. Акт про відключення не складався і не затверджувався відповідною комісією Городнянської міської ради. Факт самовільного відключення підтверджений рішенням Городнянського районного суду від 24.04.2009 р. по справі № 2-118/2009. Рішенням суду відповідача було зобов'язано за свій рахунок привести внутрішньо-будинкові тепломережі у квартирі до попереднього стану та підключитись до мереж централізованого опалення, що відповідачем здійснено не було. Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2015 року позовну заяву ПАТ "Облтеплокомуненерго" до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Облтеплокомуненерго" заборгованість за послуги у сфері теплопостачання за період з 01.04.2012 р. по 31.01.2015 р. в сумі 4732 грн. 97 коп. та 243 грн. 60 коп. в повернення сплаченого судового збору. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ "Облтеплокомуненерго" в повному обсязі. В апеляційній скарзі [PERSON] зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що він є неналежним відповідачем по справі, власником квартири [ADDRESS] є приватне виробничо-комерційне підприємство "Антарес". В порушенні вимог ст. 33 ЦПК України, суд не вжив відповідних заходів до заміни неналежного відповідача, чим порушив вимоги законодавства. Крім того, [PERSON] зазначає, що послуги у сфері теплопостачання він не споживає, оскільки з 2007 року відключився від центрального опалювання та гарячого водопостачання. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що згідно ст. 19 ЗУ "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачає, що розрахунковий період для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не передбачено інший строк. Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд з наступних підстав. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте таким вимогам не відповідає рішення суду. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Судом по справі встановлено, що власником спірної квартири [ADDRESS] з 1997 року є приватне виробничо-комерційне підприємство "Антарес"( а.с.53- договір купівлі- продажу), яке було залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача. Відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі з 23.07.1998 року, що вбачається з копії паспорту. Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" споживач це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Тобто, споживач це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідач по справі не є ні власником приміщення, ні наймачем, з ним не було укладено ні договору найму житла, ні піднайму, також між сторонами не було укладено і договору на користування послугами теплової енергії. Згідно ст.19 ЗУ "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Проте у вказаній квартирі з 2007 року відключено централізоване опалення, тобто відповідач фактично не отримував теплову енергію. Дійсно, факт самовільного відключення підтверджений рішенням Городнянського районного суду від 24.04.2009 року, яким відповідача було зобов'язано привести внутрішньо-будинкові тепломережі до попереднього стану та підключитися до мереж централізованого опалення, проте рішення суду не виконано і постановою державного виконавця виконавче провадженні закрито. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та на підставі п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, проте в матеріалах справи відсутні будь - які докази про те, що відповідачу надаються послуги у сфері теплопостачання. Таким чином, оскільки законодавством визначено, що споживач проводить оплату за фактично надані йому та спожиті ним послуги, договір на користування послугами теплової енергії між сторонами не укладено, жодних скарг від мешканців будинку на дії відповідача щодо порушення конструктивних елементів до органів місцевого самоврядування не надходило, відповідач за його повідомленням здійснює автономне опалення квартири, а позивач здійснює безпідставне нарахування плати за послуги, які ним не надаються та вимагає сплати нарахованої суми за теплопостачання, а тому задоволення цих вимог буде суперечити принципу законності і справедливості судового рішення. На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" до [PERSON]

Outcome: approved