Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

В серпні 2013 року до Октябрського районного суду м. Полтави звернувся [PERSON] із вказаною позовною заявою, відповідно до якої прохав суд визнати недійсним договір довічного утримання від 09 лютого 2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватний нотаріусом [PERSON]; усунути від права на спадкування за законом [PERSON], [PERSON], та за заповітом [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що [INFO] на 83-му році життя помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишився спадок у вигляді квартири [ADDRESS], грошових вкладів та акцій ВАТ «Укрнафта». Спадкоємцями за законом є він - [PERSON], [PERSON] (сини спадкодавця), онуки [PERSON] та [PERSON] (діти померлого в 1994 році сина спадкодавця [PERSON]). Лише після смерті батька, 08.02.2012 року зі слів відповідача [PERSON] (що є невісткою померлого) йому стало відомо про те, що його батько [PERSON] склав на її ім'я заповіт від 04.12.2009 року, а також 09.02.2012 року уклав з [PERSON] (онуком, сином [PERSON].) договір довічного утримання. Позивач вважає, що даний договір має бути визнаний недійсним, оскільки в момент його укладення [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними. Так, лікарем «Швидкої допомоги» [PERSON] станом на 20.02.2012 року (через 20 днів після укладення Договору довічного утримання) було встановлено у [PERSON] попередній діагноз «синільний психоз», що пов'язана з психічним розладом, депресією, параноїдальними явищами, що не виникає раптово, а розвивається поступово. Також, позивач вказував на невиконання Набувачем [PERSON] своїх обов'язків за Договором довічного утримання, а саме що він не забезпечував Відчужувача всім необхідним (одягом, взуттям, ліками, тощо) за власні кошти, оскільки не мав офіційної роботи та заробітку; не приймав участі у похованні Відчужувача, оскільки всі витрати на поховання та участь у похованні брав позивач; він не викликав лікарів, не спілкувався з ними щодо стану здоров'я Відчужувача. Позивач вважає, що висновок лікарів про причину смерті батька через атеросклеротичну хворобу серця не відповідає дійсності. Позивач вказував, що є достатні підстави вважати, що [PERSON] помер насильницькою смертю від умисних дій відповідачів. Так, позивач вказував, що з протоколу огляду тіла [PERSON] виявлено наявність рани на лівій брові, багрова попруга на шиї; також, позивач вказував, що знайшов під матрацом батьківського ліжка скручений ремінь; на день смерті в крові [PERSON] виявлено токсичні речовини креатинін, сечовина, залишковий азот, що може свідчити про вживання транквілізаторів, які йому надавалися відповідачами. Своєчасно навідуватись до батька та контролювати участь відповідачів у його житті він не міг через виявлену хворобу - онкологія лівої нирки, та перенесену операцію. Батько (Віджучувач) за життя був заможною людиною, мав достатньо грошей на своє утримання (близько 10 000,00 грн. на місяць), мав майно у власності, дивіденди, пенсію. Викладені вище обставини свідчать про зацікавленість відповідачів в якнайскорішій смерті [PERSON] та отриманні матеріальної вигоди. На підставі викладених обставин, відповідно до п. п. 1, 5 ст. 1224 ЦК України позивач прохав усунути відповідачів від права на спадкування. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, прохали суд позов задовольнити. Відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник за довіреністю [PERSON] проти задоволення позову заперечували, прохали суд відмовити в його задоволенні. Третя особа по справі - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав суд позов задовольнити. Третя особа по справі - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не прибула, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідно до наявного в справі заперечення на позов відповідача [PERSON] зазначено, що [PERSON] був його дідом, - забезпеченою людиною, турботливою відносно рідних (допомагав кожному зі своїх синів та онуків). Перший заповіт ним складено було на онука, сина [PERSON], але ж [PERSON] разом зі своєю жінкою, всупереч прохання діда, не переїхали до нього та не доглядали за ним. Другий - складений 30.09.2009 року на [PERSON], яка разом з ним ([PERSON].) та братом ([PERSON].) доглядали діда. За ініціативою діда між ними був укладений Договір довічного утримання. Під час його підписання [PERSON] не був в такому стані, що б не розуміти значення своїх дій. [PERSON] не хворів такою хворобою, що б впливала на його здатність усвідомлювати значення своїх дій, він помер від хвороби серця. Також, відповідачем в запереченні зазначено, що він дивіденди від вкладів, працював, а тому міг турбуватися за дідом (Відчужувачем) відповідно до умов Договору довічного утримання. В іншому випадку, вразі невиконання (неналежного виконання) набувачем своїх обов'язків за договором - це б було підставою для розірвання такого Договору за ініціативою Відчужувача, а не підставою для визнання його недійсним третіми особами. Відповідач в запереченні вказував, що приймав участь у похованні [PERSON], надавав для цього кошти. Також, посилався на те, що лікар «Швидкої допомоги» [PERSON] не міг права ставити діагноз «синільний психоз», оскільки це компетенція лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів. При цьому, також відповідачем зазначено, що така хвороба може бути різного ступеню стійкості: скороминучою, зникаючою, тривалою. [PERSON] не перебував на обліку як особа, що страждає на психічні захворювання. Не був визнаний недієздатним. Виникненню в його крові креатиніну, сечовини могла б сприяти їжа, яку він споживав та (або) похилий вік. [PERSON] хворів на пневмонію, у зв'язку з чим йому лікарем було прописано ліки; уколи робила медична сестра за викликом; сам позивач також приводив лікарів. Доводи позивача щодо насильницької смерті [PERSON] є надуманими. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення допитаних свідків, встановив наступне. Позивач [PERSON], [INFO], є рідним сином [PERSON], згідно з свідоцтва про народження, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Судом також встановлено, що [PERSON] (третя особа по справі) є сином [PERSON], відповідач [PERSON] є невісткою [PERSON] (жінкою померлого сина [PERSON]), відповідачі [PERSON] та [PERSON] є онуками [PERSON] (синами [PERSON]). [PERSON] помер [INFO] у віці 83 роки, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 440 (а.с. 6). Відповідно до довідки про причину смерті № 413, виданої 03.03.2012 року лікарем [PERSON], причиною смерті [PERSON] визнано атеросклеротичну хворобу серця (а.с. 7). Свідоцтво про поховання видано [PERSON] 04.03.2012 року (а.с. 7). Встановлено, що 04.12.2009 року [PERSON] на ім'я [PERSON] складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого Заповідач своєї смерті, заповів повністю належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] (а.с. 12). Також, судом встановлено, що майже за місяць до смерті - 08.02.2012 року між [PERSON] (Відчужувач) та онуком [PERSON] (Набувач) був укладений договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передає у власність [PERSON] належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS], трикімнатну, житловою площею 48,6 кв. м., загальною площею 71,4 кв. м., що зазначений в плані під літерою «А-5», взамін чого Набувач Майна, зобов'язується надавати Відчужувачу довічно матеріальне забезпечення (а.с. 10). 08.02.2014 року договір посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] та внесений в Державний реєстр правочинів за № 4875670 (Витяг з Державного реєстру правочинів № 10992265 (а.с.11)). Позивач вважає, що в момент вчинення правочину [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому, відповідно до ст. 225 ЦК України, такий правочин має бути визнаний недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. З даного слідує, що в такій категорії спорів слід виходити з таких умов: по-перше, фізична особа, що укладала договір повинна бути дієздатною, по-друге, у момент вчинення правочину ця особа перебувала у такому стані, що не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тобто, йдеться про тимчасовий стан, при якому людина внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій або керувати ними). Відчужувач [PERSON] за життя недієздатним у встановленому законом порядку не визнавався. Неспроможність дієздатної особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними може бути викликана різними обставинами: нервовим стресом, шоком від фізичної травми, алкогольним або наркотичним сп'янінням, перебуванням під дією медичних препаратів, що уповільнюють психомоторні реакції, тощо. Суду слід також встановити форму вияву стану особи, при якому вона не усвідомлювала значення своїх дій станом на момент укладення Договору. У позовній заяві позивач вказував, що неспроможність Відчужувача розуміти значення своїх дій під час підписання Договору викликана наступними обставинами: «синільний психоз», що виявлений в останнього за 20 днів після підписання Договору довічного утримання; споживання Відчужувачем транквілізаторів; можливий шоковий стан від травм, оскільки на тілі Відчужувача були фізичні травми (багрова попруга на шиї, розсічення лівої брові), що виявлені [INFO] (через 23 дня після укладення оспорюваного Договору). З пояснень третьої особи по справі - нотаріуса [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] в супроводі невідомої їй особи жіночого полу звернувся до нотаріуса для оформлення договору дарування вказаної квартири на онука [PERSON], на що нотаріус повідомила останньому про всі можливі ризики для нього вразі здійснення дарування, оскільки [PERSON] проживає в зазначеній квартирі та іншого житла не має, остання розповіла йому про можливість укладення Договору довічного утримання. [PERSON] вказувала, що під час надання консультації [PERSON] адекватно себе поводив, відповідав на запитання нотаріуса, поставлені з метою встановлення розуміння ним своїх дій, доти його це не почало дратувати. Договір було укладено з другого відвідування нотаріуса. Протягом життя [PERSON] на обліку з підстав наявності психічних хвороб чи розладів не перебував. Так, судом встановлено, що [PERSON] був учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, постраждалим від її наслідків, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с. 8); має другу групу інвалідності з причини загального захворювання, згідно з довідкою МСЕК від 18.08.2011 року (а.с. 9). При дослідженні лікарем лаборантом крові [PERSON] станом на 02.03.2012 р. виявлено токсичні речовини: креатинін, сечовина, залишковий азот (а.с. 13). Згідно з листом зворотнього зв'язку, складеним лікарем [PERSON] за результатами огляду [PERSON], здійсненого 20.02.2012 року за викликом «Швидка допомога», встановлено наступне. В графі «Діагноз» прописано: аденома простати, затримання сечі, синільний психоз, психомоторне збудження (а.с. 59). Згідно з повідомленням Комунальної установи «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Полтавської обласної ради (а.с. 108) при виїзді на виклик до [PERSON] лікарем [PERSON] (що з 1992 року є лікарем психіатричної бригади) встановлено в останнього психомоторне збудження та призначено психотропні препарати (з метою можливості в подальшому надати медичну допомогу при гострій затримці сечовиділення). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка лікар [PERSON] пояснив, що дійсно 29.02.2012 року здійснював виїзд за викликом до [PERSON] у зв'язку зі скаргами на затримку сечі. У хворого дійсно була виявлена затримка сечі, а також констатовано неадекватну поведінку, що виразилася в тому, що хворий не давав здійснити перевірку тиску, чинив опір при здійсненні процедури сечовиведення катетером, не розумів пояснень лікаря, у зв'язку з чим стала потрібна стороння допомога помічника та введено [PERSON] медичний препарат «сібазон» (що використовується при психомоторних збудженнях, тощо). Після того, було рекомендовано родичам (була присутня жінка) визвати дільничного, психіатра та уролога (чого зроблено не було). На запитання чим була викликана неадекватна поведінка хворого лікар повідомив, що перед початком обстеження хворому введено спазмолітик, але навіть після цього хворий вів себе неадекватно. За результатами обстеження, серед інших, було поставлено попередній діагноз «синільний психоз», який характерний для людей такого віку та ознаки якого проявляв [PERSON] В медичній картці також мається запис лікаря [PERSON] від 03.2012 року, відповідно до якого встановлено у хворого агресію, неадекватність, психомоторне збудження, визначено загальний стан хворого, як тяжкий. В медичному розумінні психоз - це явно виражене порушення психічної діяльності, при якому психічні реакції грубо суперечать реальній ситуації, що проявляється в розладі сприйняття реального світу і дезорганізації поведінки. Але, слід зазначити, що етіологія психозу дуже різноманітна і виникнути він може з причин, які в медицині поділяють на внутрішні та зовнішні. До зовнішніх причин психозу відносяться: різні інфекції (сифіліс, туберкульоз, грип, тиф і так далі), алкоголь, наркотичні речовини, промислові отрути, а також стрес або сильна психотравма. Якщо причина психозу криється всередині людини, то розвивається ендогенний психоз. У більшості випадків коренем такого психозу можуть бути порушення нервової системи та ендокринного балансу. Ендогенні психози пов'язані з віковими змінами в організмі (синільний або старечий психоз), вони можуть бути наслідком гіпертонії, атеросклерозу судин мозку, а також шизофренії. Перебіг ендогенного психозу відрізняється тривалістю і схильністю до рецидиву. Тому, старечі психози виділяють в особливу групу. Вони виникають, зазвичай, після 60 років і проявляються різними ендоморфними порушеннями і станами запаморочення свідомості. Свідок [PERSON] (заступник головного лікаря з медичного обслуговування населення, сімейний лікар) надала суду пояснення, що [PERSON] був її пацієнтом. Лікувався від пвневмонії. Разом з іншими ліками від пневмонії, призначала медичний препарат «Гідазепам» на час лікування (період не пам'ятає), оскільки пацієнт був людиною дратівливою, нестриманою. Повідомила, що даний препарат може призначатися лікарями загальної практики. Лікувався пацієнт у 2011 році та на початку 2012 року. Свідок [PERSON] (невістка [PERSON]) підтвердила, що [PERSON] надавала [PERSON] медичний препарат "Гідазепам" лікарями, який вона, як вона бачила, змішувала з їжею, якою нагодувала [PERSON] Відповідач [PERSON] у своїх поясненнях повідомляв, що [PERSON] самостійно купував ліки та приймав їх. Згідно з інструкцією "Гідазепам" - транквілізатор, який надає анксіолітичну (протівотревожное) і протисудомну дію. Відрізняється від інших транквілізаторів наявністю активуючого ефекту; слабовираженним міорелаксантної (розслаблюючим м'язи) дією. Серед побочних ефектів: сонливість, млявість, уповільнення швидкості психічних і рухових реакцій, звикання, лікарська залежність, хиткість ходи, зниження здатності до концентрації уваги, порушення короткочасної пам'яті, диспепсія, тощо. Також інструкцією визначено застереження, що в період лікування необхідно дотримуватися обережності при здійснені видів діяльності, що потребують підвищеної концентрації уваги і швидкості психомоторних реакцій. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги старчий вік [PERSON], поставлений лікарем діагноз «синільний психоз», що по своїм характерним медичним ознакам виникає поступово, задовго до проявів, а також те, що протягом 2011 - 2012 року [PERSON] призначався та надавався в безконтрольному порядку препарат, що відноситься до транквілізаторів, суд дійшов висновку, що в момент укладення договору довічного утримання від 09 лютого 2012 року [PERSON] (Відчужувач) не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Вказане є підставою визнання такого договору недійсним. Оспорюваний правочин, вчинений у такому стані Відчужувача, не відображає справжньої волі останнього щодо встановлення, припинення цивільних прав та обов'язків. Щодо позовних вимог про усунення відповідачів від права на спадкування, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Так, судом встановлено, що Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області розслідується кримінальне провадження № 12012180040000105 від 27.11.2012 року по факту смерті [PERSON], порушеного за ч. 1 ст. 115 КПК України. Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Постановою № 7 від 30.05.2008 р. (пункт 6) Пленум Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" зазначає, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому, слід врахувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. З аналізу медичної картки [PERSON] та показів сторін по справі встановлено, що в останній рік загальний стан його здоров'я був тяжкий, хвороби та слабкість організму перешкоджали йому самостійно рухатися (в медичній картці є запис про те, що він пересувається за допомогою предметів домашньої меблі, спираючись на неї). Таким чином, в силу наявних хвороб та віку [PERSON] потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд бере до уваги лише ті докази, що надані сторонами по справі в підтвердження факту здійснення безпосереднього догляду за Спадкодавцем, які мали місце саме за життя останнього. Яким чином здійснювався догляд, допомога та піклування за [PERSON], за час життя останнього, відповідачами належних доказів не надано. Доказів неможливості надання такої допомоги останніми також не надано. Навпаки, з доводів відповідачів встановлено, що вони могли надавати таку допомогу. Так, [PERSON] надано до суду копії банківських квитанцій на його ім'я (а.с. 209-210), що свідчать про його матеріальний стан. На аркушах справи 211, 212, 213 відповідачем [PERSON] надано копії фіскальних чеків на придбання продуктів харчування за період з 07.02.2012 року по 02.03.2012 рік, та на придбання медичних препаратів з 20.02.2012 р. по 22.02.2012 р. Дані фіскальні чеки, як самостійний доказ, не можуть бути покладені в основу предмету доказування - факту піклування особи за дідом (Спадкодавцем), оскільки суд не має можливості встановити належність цих доказів до предмету доказування (факту піклування про діда (Спадкодавця)) та не вважає їх достатніми. Для цього необхідно дослідити їх в сукупності з іншими доказами, наприклад показами свідків про те, що ці продукти та ліки куплені саме для [PERSON], однак таких доказів не надано суду. Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. З пояснень відповідача [PERSON], наданих у судовому засіданні під час судових дебатів (08.08.2014 р.), а також з письмового заперечення на позов, що знаходиться в матеріалах справи, судом встановлено, що сам [PERSON], маючи рахунки, пенсію, більш піклувався про онуків та невістку, ніж вони самі - надавав їм кошти, переписував рахунки на їх ім'я (наприклад, на [PERSON].). На відповідне запитання, чітко перелічити чого в останні роки [PERSON] потребував, та що з цього переліку робив кожен з відповідачів - не зміг; повідомити суду які саме препарати потребував та приймав Спадкодавець - не зміг, повідомив, що ліки Спадкодавець приймав самостійно, купував їх самостійно, в подробиці його потреб не вдавався, оскільки з ним постійно не перебував. З пояснень [PERSON] судом встановлено, що останній не піклувався про Спадкодавця, який, в силу свого віку та здоров'я, потребував цього. З пояснень встановлено, що про події життя Спадкодавця він дізнавався від інших осіб (наприклад, від матері). Висновок про те, що відповідачі не цікавилися фактами відносно Спадкодавця, суд зробив з того, що вони не допитались навіть в нього звідки на його обличчі з'явилися пошкодження, хоча їх всі бачили. Кожен висловлював лише свої міркування. Так, наприклад, у своїх поясненнях [PERSON] повідомив, що Спадкодавець міг послизнутися на вулиці, оскільки було зимно, і впасти, тоді як [PERSON] надавала свої міркування, що Спадкодавець міг вдаритися, зачепитися за меблі вдома, коли підіймався з ліжка. Свідок [PERSON] (сусідка по будинку) пояснила, що [PERSON] приходила до дому [PERSON], скільки разів - сказати не змогла, пояснити як саме [PERSON] піклувалася про Спадкодавця - не змогла, керувалась особистими міркуваннями при відповіді на дане запитання. Свідок [PERSON] (сусідка по будинку) пояснила, що після смерті дружини [PERSON] проживав самостійно, до виходу на пенсію до нього приходили невістки, онуки, тобто раніше. Останні три роки життя [PERSON] вона була в його квартирі разів три. В підтвердження факту безпосереднього піклування відповідачів за [PERSON] пояснень не надала. На думку суду, прихід відповідачів до дому [PERSON], який відбувався, як було встановлено судом, не дуже часто, не підтверджує факт їх безпосереднього піклування за Спадкодавцем. Свідок [PERSON] (сусідка по будинку) пояснила, що [PERSON] жив один, завжди йому допомагали колишні співробітники, особливо після смерті дружини; діти не допомагали йому. Повідомила, що бачила одного разу як на вулиці спілкувався зі Спадкодавцем його онук - [PERSON], що вона неодноразово зустрічалася біля будинку на вилиці з [PERSON], а тому з цього зробила висновок, що вони піклувались про Спадкодавця. На думку суду, вказані пояснення не можуть бути покладені в основу доказування, оскільки не підтверджують факт безпосереднього піклування відповідачів за Спадкодавцем. Згідно з показами свідків [PERSON] (заступник головного лікаря з медичного обслуговування населення, сімейний лікар), [PERSON] (невістка Спадкодавця) судом встановлено, що в моменти, коли до [PERSON] приїздила "Швидка допомога" онуків (відповідачів) не було поряд, тобто в часи, коли Спадкодавець дійсно потребував допомоги - онуками вона не надавалась, доказів неможливості надання такої допомоги не надано. Також, свідком [PERSON] пояснено, що оскільки [PERSON] був учасником ліквідації наслідків Чорнобілької АЕС, ліки йому надавалися на пільговій основі, а онук [PERSON] підтвердив, що дід сам купляв собі ліки за власні кошти. Свідок [PERSON] (колишній колега по роботі, знайомий Спадкодавця) надав пояснення, що мав з [PERSON] телефонні розмови, відвідував останнього на дні народження, рази три на рік. Повідомив, що останній рік особисто навідувався до дому Спадкодавця за 20 днів до його смерті, обідав з ним, була присутня тоді [PERSON] та лікар. Повідомлень про особисті спостереження за фактом піклування відповідачів за [PERSON] не надав. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідачі, згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України, підлягають визнанню такими, що мають бути усунені від права на спадкування після померлого [PERSON] Відповідно до правил ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 212 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати

Outcome: approved