Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що на офіційному веб-сайті відповідача було розміщено ряд публікацій з посиланням на відеофільм, в якому міститься велика кількість фотозображень та відео зображень позивача та членів її родини (неповнолітньої доньки, сина, померлого чоловіка), інформація про її особисте життя. Так, 09.11.2017 року було розміщено анонс під заголовком «Премєра фільму «Чорна вдова: Полювання на спадщину [PERSON]». 10.11.2017 року було розміщено публікацію під заголовком «Чорна вдова: Полювання на спадщину [PERSON]» з посиланням на відео «Фільм-розслідування. Полювання на спадщину [PERSON]». 10.11.2017 року розміщено публікацію під заголовком «Премєра фільму «Чорна вдова: Полювання га спадщину [PERSON]» - о 13:00». 12.11.2017 року розміщено публікацію під заголовком «Чорна вдова: Полювання на спадщину [PERSON]. Фільм-розслідування» з посиланням на відео «Фільм-розслідування. Полювання на спадщину [PERSON]». 26.11.2017 року розміщено статтю під заголовком «Заява ВолиньPost» щодо спроби видати резонансний фільм-розслідування» з посиланням на відео «Фільм-розслідування. Полювання на спадщину [PERSON]». Авторами статті зазначено: «… ми завантажили фільм на інші відеохостинги і будемо перезавантажувати їх стільки, скільки буде потрібно». 27.11.2017 року було розміщено статтю під заголовком «[PERSON] каже, що не дивився фільм про «полювання» на спадщину [PERSON]» з посиланням на відео «Фільм-розслідування. Полювання на спадщину [PERSON]». Також цей відео сюжет «Фільм-розслідування «Чорна вдова: Полювання на спадщину [PERSON]» розміщений на сторінці відповідача на «Facebook». На «YouTube» каналі відповідача розміщений трейлер до вищезазначеного відео-сюжету під назвою «Чорна вдова: Полювання на спадщину [PERSON]. Трейлер» від 09.11.2017 р. Зазначений відео сюжет містить інформацію про позивача, в сюжеті коментується її особисте життя: «…Десь приблизно з 11-го року [PERSON] фактично розійшовся з [PERSON]. Тобто на папері залишилися подружжям, але разом не жили. Він дійсно багато сил та енергії приділяв саме своєму бізнесу. І схоже, [PERSON] не могла з цим змиритися. І на цьому ґрунті в них було багато скандалів, і навіть почалися проблеми психологічного характеру… [PERSON] не витримав і пішов від [PERSON]. Практично весь час він жив у Києві, у [PERSON] приїжджав дуже рідко саме для того, щоб побачити власних дітей. Він жив у своєму будинку, а [PERSON] залишилася жити у квартирі в м. Луцьку… Тетяна живе в Луцьку, [PERSON] жив у Києві. Причому він жив не сам, а з дівчиною Оленою. І [PERSON] про це добре знала…» Також відео сюжет місить ряд особистих документів позивача: фотокопію Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.07.2016 року на імя [PERSON], де зазначено, що спадкоємцями майна померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] (позивач). Донька [PERSON], (неповнолітня донька позивача), й містяться дані про майно померлого квартиру із вказівкою точної адреси; фотокопії незрозумілих документів, які в сюжеті названі «видаткові звіти» на яких міститься імя та начебто підпис позивача. Крім того, відео сюжет містить велику кількість фотозображень та відео зображень позивача та членів її родини . 10.11.2017 року позивачем на електронну адресу редакції відповідача було відправлено лист-заборону на використання останнім будь-яких графічних, фото -, кіно -, теле -, відео - зображень, на яких присутня сама позивач, її неповнолітня доньки та її покійний чоловік. Також 10.11.2017 року на електронну адресу редакції відповідача адвокатом позивача було направлено лист-вимогу, в якому повідомлено про те, що позивач не дає будь-якої згоди на поширення її фотографій чи відео з її зображенням у будь-якому вигляді чи контексті подій що стосуються родини [PERSON]. Відповіді на лист не отримано. 14.11.2017 року адвокатом позивача на поштову адресу відповідача було направлено лист-претензію з вимогами припинити порушення прав позивача; видали з офіційного веб-порталу «Волинь Пост» та каналу YouTube «Волинь Пост» анонси, інформацію та відео-сюжет під назвою «Чорна вдова: Полювання на спадщину [PERSON]», не допускати в подальшому розміщення будь-яких матеріалів, статей, анонсів, сюжетів, тощо, які містять будь які графічні, фото-, кіно-, теле-, відео зображення родини [PERSON]. Відповіді на претензію не отримано. Окрім цього, нехтуючи забороною позивача та вимогою її адвоката, 17.11.2017 року на офіційному веб-сайті відповідача розміщено анонс двадцять другого номера газети «ВолиньPost» під заголовком «Вийшов друком черговий номер тижневика «ВолиньPost». «АНОНС» та 23.11.2017 року розмішено анoнс двадцять тертого номера газети «ВолиньPost» під заголовком «Вийшов друком черговий номер тижневика «ВолиньPost». «АНОНС», в котрих містяться фотографії позивача. На день звернення до суду з даною позовною заявою, зазначені вище публікації та відео сюжети залишаються розміщеними на зазначених вище ресурсах. Таким чином, відповідач порушує особисті немайнові права позивача. Просить суд зобовязати Приватне підприємство «Інформаційне агентство «Волинь Пост» видали зі свого офіційного веб-сайту «www.volynpost.com» та інших джерел, інформацію та відео сюжет під назвою «Фільм-розслідування. Полювання на спадщину [PERSON]», що розміщені за посиланнями: - http://www.volynpost.com/news/101072-chorna-vdova-polyuvannsa-na-spadchynu-ieremeieva-film-rozsliduvannia; -http://www.volynpost.com/news/101021-premsera-filmu-chorna-vdova-polyuvannsa-na-spadchynu-ieremeieva-film-o-1300; - http://www.volynpost.com/news/101089-chorna-vdova-polyuvannsa-na-spadchynu-ieremeieva-film-rozsliduvannia; -http://www.volynpost.com/news/101977-zaiava-volynpost-schodo-sproby-vydalyty-rezonansnyj-film-rozsliduvannia; -http://www.volynpost.com/news/102144-igor-palycia-kazhe-scho-ne-dyvyvsia-film-pro-polyuvannsa-na-spadchynu-ieremeiev; -http://www/facebook.com/volynpost/video/1521073857929320; -http://www/youtube.com/watch?time_continue=6&v=hOR7ABmkdmE/; а також заборонити Приватному підприємству «Інформаційне агентство «Волинь Пост» поширення будь-яких матеріалів, статей, анонсів, сюжетів, тощо, які містять будь-які графічні, фото -, кіно -, теле -, відео зображення родини [PERSON] а саме: її самої, її неповнолітньої доньки [PERSON] та її покійного чоловіка [PERSON]: стягнути з відповідача судовий збір. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що покійний чоловік позивачки - [PERSON] був та залишається відомою у волинському регіоні особою, оскільки був депутатом Верховної Ради України трьох скликань, куди був обраний по виборчому округу № 23 Волинська область, та представляв громаду регіону у парламенті, а тому інформація щодо нього є предметом суспільного інтересу. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка, поміж іншого, забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обовязків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману тощо. У вересні 2017 року на ТРК «Аверс», а також у жовтні 2017 року на ТРК «Студія 1+1» було поширено на думку відповідача, негативну та необєктивну інформацію, яка може ввести громадськість, в першу чергу волинського регіону, в оману. Так, на ТРК «Аверс» вийшов відео сюжет «Народний депутат [PERSON]» відібрав спадок у родини свого покійного партнера [PERSON]», а та ТРК «Студія 1+1» було показано відеоматеріал «Українські сенсації. Війна олігархів». Вказані відео сюжет та відеоматеріал, що ґрунтувалися переважно на інтервю [PERSON] Відео, опубліковане 20.09.2017 року на офіційному youtube-каналі ТРК «Аверс» до цього часу знаходиться у вільному доступі і нараховує більше ніж 3500 переглядів. Відеоматеріал, опублікований 28.10.2017 року на офіційному youtube-каналі ТРК «Студія 1+1» зібрав майже 35000 переглядів і до цього часу є у вільному доступі. Зазначене свідчить про наявність значного суспільного інтересу. З метою інформування громадськості та надання можливості співставити інформацію задля отримання обєктивної оцінки, було проведено журналістське розслідування, а також поширено відео сюжет, що є предметом розгляду у даній справі. Позивач вважає, що її особисте немайнове право на приватність сімейного життя порушено відповідачем відповідним коментарем, дослівне відтворення якого міститься на сторінці другій позовної заяви. Проте, наведений коментар не є інформацією, що була поширена саме відповідачем, а є словами [PERSON], друга [PERSON] Жодних претензій до [PERSON] позивач не висуває. Вважає, що інформація про колишній сімейний стан позивача не можна вважати конфіденційною, адже ця інформація широко обговорювалася громадськістю, сам [PERSON] не приховував своє стосунки є іншою жінкою. Дійсно, в матеріалах журналістського розслідування містяться фотокопії свідоцтв про спадщину, видані на імя [PERSON] матері покійного [PERSON] Проте, 27.12.2017 року [PERSON] надала своєму представнику [PERSON] згоду на розкриття, поширення (включаючи опублікування) інформації та документів, що стосуються майна, спадкових справ, з огляду на що останньою було надане відповідне інтервю у сюжеті. Фотокопії свідоцтва про право на спадщину за законом, показані у відео сюжеті, належним чином відредаговані або не допустити поширення персональних даних позивача та її дітей номер облікової картки платника податків та адресу реєстрації. З огляду на наведене відповідачем не було порушено норми Закону України «Про захист персональних даних» та Закону України «Про інформацію». Всі відеоматеріали, які стосуються позивача та членів її родини, є фактичним відтворенням відео сюжету ТРК «Аверс» під назвою «Народний депутат [PERSON]» відібрав спадок у родини свого покійного партнера [PERSON]» та відео сюжету ТРК «Студія 1+1» «Українські сенсації. Війна олігархів». З наведеного вбачається, що позивач надала своє згоду вказаним засобам масової інформації на розповсюдження відеоматеріалів за своєю участю та поширення таких матеріалів для необмеженого кола осіб. Просить суд у задоволенні позову відмовити за необгрунтованістю. Вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 Закону України «Про інформаційні агентства» інформаційними агентствами згідно з цим Законом є зареєстровані як юридичні особи суб'єкти інформаційної діяльності, що діють з метою надання інформаційних послуг. Відповідач «Інформаційне агентство «Волинь Пост» створено та зареєстровано як інформаційне агентство, у розумінні положень Закону України «Про інформаційні агентства» (а.с. 74-79). Зі ст. 4 Закону України «Про інформаційні агентства» слідує, що діяльність інформаційних агентств регулюється Конституцією України, Законам України "Про інформацію", Законом України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", Законом України "Про телебачення і радіомовлення", Законом України "Про державну таємницю", безпосередньо Законом України «Про інформаційні агентства», іншими законодавчими актами України, міжнародними договорами в галузі свободи слова та інформації, ратифіковані Україною. Судом встановлено, що 10.11.2017 року о 00.25, на офіційному веб-сайті відповідача було розміщено анонс під заголовком «Чорна вдова: Полювання на спадщину [PERSON]» . Фільм-розслідування» (Інтернет посилання http://www.volynpost.com/news/101072-chorna-vdova-polyuvannsa-na-spadchynu-ieremeieva-film-rozsliduvannia) (а.с. 9). 10.11.2017 року о 12.06 на офіційному веб-сайті відповідача було розміщено публікацію під заголовком «Премєра фільму «Чорна вдова: Полювання га спадщину [PERSON]» - о 13:00» (Інтернет посилання http://www.volynpost.com/news/101021-premsera-filmu-chorna-vdova-polyuvannsa-na-spadchynu-ieremeieva-film-o-1300) (а.с. 10). 12.11.2017 року на офіційному веб-сайті відповідача було розміщено публікацію під заголовком «Чорна вдова: Полювання на спадщину [PERSON]. Фільм-розслідування» з посиланням на відео «Фільм-розслідування. Полювання на спадщину [PERSON]» (а.с. 11) (Інтернет посилання http://www.volynpost.com/news/101089-chorna-vdova-polyuvannsa-na-spadchynu-ieremeieva-film-rozsliduvannia). 17.11.2017 року на офіційному веб-сайті відповідача розміщено анонс двадцять другого номера газети «ВолиньPost» під заголовком «Вийшов друком черговий номер тижневика «ВолиньPost». «АНОНС» (а.с. 14). 23.11.2017 року на своєму сайт відповідачем розмішено анoнс двадцять тертого номера газети «ВолиньPost» під заголовком «Вийшов друком черговий номер тижневика «ВолиньPost». «АНОНС» (а.с. 15). Крім того 26.11.2017 року відповідач на своєму веб-сайті розмістив статтю під заголовком «Заява ВолиньPost» щодо спроби видати резонансний фільм-розслідування» з посиланням на відео «Фільм-розслідування. Полювання на спадщину [PERSON]» (а.с. 12-13) (Інтернет посилання http://www.volynpost.com/news/101977-zaiava-volynpost-schodo-sproby-vydalyty-rezonansnyj-film-rozsliduvannia). Доказів розміщення 27.11.2017 року на веб-сайті відповідача статті під заголовком «[PERSON] каже, що не дивився фільм про «полювання» на спадщину [PERSON]» з посиланням на відео «Фільм-розслідування. Полювання на спадщину [PERSON]» представником позивача суду не надано. Зазначені вище статті та анонси містять по одному ідентичному фотозображенню позивача [PERSON] Дана обставина не заперечується представником відповідача. Крім того, відповідачем на своєму офіційному веб-сайті www.volynpost.com, а також каналах «YouTube» та «Facebook» «ВолиньPost» було розміщено відео сюжет під назвою «Фільм-розслідування. Полювання на спадщину [PERSON]». Зазначена обставина знаходить своє підтвердження як в поясненнях представника позивача, так і у поясненнях представника відповідача, наданих в судовому засіданні. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про інформаційні агентства» свобода діяльності інформаційних агентств гарантується Конституцією України та чинним законодавством. Забороняється цензура інформації, поширюваної інформаційними агентствами. Інформаційні агентства не мають права у своїх матеріалах розголошувати дані, що становлять державну таємницю, або іншу інформацію з обмеженим доступом, крім випадків, визначених законом… Інформація з обмеженим доступом інформація, доступ до якої має лише обмежене коло осіб і оприлюднення якої заборонено розпорядником інформації відповідно до закону. Обмеження доступу до інформації здійснюється в інтересах національної безпеки або охорони законних прав фізичних та юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про інформацію» до інформації з обмеженим доступом належить конфіденційна, службова та таємна інформація. Як слідує з ч. 2 ст. 21 Закону України Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. До відомостей про фізичну особу відносяться відомості про її особисте і сімейне життя. Особистим життям фізичної особи є її поведінка у сфері особистих, сімейних, побутових, інтимних, товариських, професійних, ділових та інших стосунків поза межами суспільної діяльності, яка здійснюється, зокрема. Від час виконання особою функцій держави або органів місцевого самоврядування. Сімейне життя це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім»ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі України: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (ч. 4 ст. 4 СК України); ніхто не може бути зазначати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (ч. 5 ст. 5 СК України); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (ч. 4 ст. 7 СК України). Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію» визначено, що не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження. Як слідує з розяснень, наданих у постанові Плетуну верховного Суду України № 1 від 27.09.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (п. 20) огляду на положення статті 32 Конституції України, судам належить розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема, перелічених у статті 270 ЦК, порушених у зв'язку з поширенням про особу інформації, недоторканість якої спеціально охороняється Конституцією та законами України і поширення якої може завдати моральну шкоду навіть у випадку, якщо ця інформація відповідає дійсності і не порочить гідність, честь чи ділову репутацію. Тобто, якщо інформація, яка порушує особисті немайнові права особи, є достовірною, вимоги про її спростування не можуть бути задоволені. Встановивши при вирішенні таких спорів факт поширення інформації про приватне життя позивача, що відповідає дійсності та не порочить його гідність, честь чи ділову репутацію, а також факт відсутності згоди позивача на поширення цієї інформації, суд повинен захистити його право на таємницю приватного життя та може зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду. В своїй позовній заяві позивач зазначає, що поширений відповідачем відео сюжет під назвою «Фільм-розслідування. Полювання на спадщину [PERSON]» містить інформацію, яка є інформацією про її особисте життя, а саме про стосунки між нею та її померлим чоловіком [PERSON] Представник відповідача проти вищевказаних доводів позивача заперечував, зазначив, що така інформація була поширена не відповідачем, а [PERSON], який надав у відео сюжеті відповідний коментар із зазначених позивачем обставин. Частиною 4 ст. 6 Закону України «Про персональні дані» визначено, що первинними джерелами відомостей про фізичну особу є: видані на її ім'я документи; підписані нею документи; відомості, які особа надає про себе. Обгрунтовуючи свій позов, позивач зазначає, що відео сюжет відповідача місить ряд особистих документів позивача, поширених без її згоди, а саме: фотокопію Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.07.2016 року на імя [PERSON], де містяться відомості про спадкоємців майна померлого [PERSON], дані про майно померлого з вказівкою точної адреси, а також фотокопії документів, які у сюжеті названі «видаткові звіти» начебто за її (позивача) підписом. В судовому засіданні представник відповідача вказані обставини не визнав, пояснив, що фотокопії документів у відео сюжеті були відредаговані таким чином, щоб не допустити поширення персональних даних позивача та її дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 307 ЦПК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно -, теле - чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото -, кіно -, теле - чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Згідно до ч. 1 ст. 308 ЦК України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті за згодою осіб, визначених частиною четвертою статті 303 цього Кодексу. Позивач [PERSON] у своїй позовній заяві та її представник в судовому засіданні зазначили, що «Фільм-розслідування. Полювання на спадщину [PERSON]» містить велику кількість фото- та відео зображено позивача, та членів її родини (неповнолітньої доньки, сина та померлого чоловіка), які використані відповідачем без згоди позивача. Заперечуючи проти вказаного сторона відповідача, як на підставу своїх заперечень, послалася на те, що всі відеоматеріали, використані відповідачем у своєму сюжеті, фактично є відтворенням відео сюжетів ТРК «Аверс» та ТРК «Студія 1+1», а фотозображення позивача та членів її сімї використанні із інтервю позивача від 15.09.2017 року інтернет-виданню ZN.UA. Статтею 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство ґрунтується на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічне положення міститься і у ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Згідно зі статтю 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин. Що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Представником позивача не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження факту поширення конфіденційної інформаціє відносно позивача, а саме її особистого життя, використання у відеосюжеті відповідача особистих документів [PERSON], а також фото - та відео зображень позивача та членів її сімї. В ході розгляду даної справи, судом сторонам неодноразово розяснювалися положення ст.ст. 12, 81 ЦПК України, зокрема, представнику позивача пропонувалося додатково надати докази, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Проте, у якості електронного доказу відео сюжет під назвою «Фільм-розслідування. Полювання на спадщину [PERSON]» стороною позивача суду наданий не був, клопотання про перегляд даного відео сюжету безпосередньо в мережі Інтернет, в ході розгляду справи судом, представником позивача не заявлялося. В судовому засіданні 18.05.2018 року на запитання суду представником позивача було зазначено, що складностей в отриманні та наданні доказів самостійно, у сторони позивача не немає. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються п редмету спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадках передбачених цим Кодексом. Суд вважає, що передбачені нормами Цивільного процесуального кодексу України підстави для збору доказів судом з власної ініціативи, у даній цивільній справі, відсутні. За таких обставин суд вважає, що у задоволені позовних вимог [PERSON] до Приватного підприємства «Інформаційне агентство «Волинь Пост» про зобовязання вчинити дії слід відмовити за необгрунтовнністю. На підставі ст.ст. 16, 269, 275, 276, 278, 307, 308 ЦК України, Закону України «Про інформацію», Закону України «Про інформаційні агентства»,

Outcome: dismissed