Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування за законом. Позов мотивував тим, що 05 березня 2018 року померла його баба [PERSON]. Раніше 26 березня 2015 року помер його батько [PERSON] За життя [PERSON] заповіту не склала. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом за правом представлення після смерті баби [PERSON], інших спадкоємців немає. Для оформлення спадщини після смерті баби позивач звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON], яка відкрила спадкову справу за № 36/2018, про що свідчить витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі №51184840 від 12 березня 2018 року, та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 вересня 2018 року на частину спадкового майна. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,14 га, передану [PERSON] у приватну власність згідно рішення 11 сесії 22 скликання [PERSON] міської ради народних депутатів Іллінецького району Вінницької області від 26 лютого 1997 року, [PERSON] було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на неї на імя спадкодавця. За життя [PERSON] розпочала процедуру приватизації земельних ділянок відповідно до чинного законодавства України, проте померла не завершивши та не отримавши правовстановлюючих документів на земельні ділянки, розташовані на території [PERSON] міської ради Іллінецького району Вінницької області. Згідно кадастрових планів, виготовлених інженером землевпорядником [PERSON], по вул. Б. Хмельницького, 43 в м. Іллінці Іллінецького району Вінницької області знаходяться такі земельні ділянки: присадибна земельна ділянка загальною площею 0,10 га, кадастровий номер 0521210100:05:001:0839 та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,04 га, кадастровій номер 0521210100:05:001:0840. Тому позивач просить суд визнати за ним право на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті баби [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, натомість подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити та розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] міської ради Вінницької області подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги міська рада визнає, проти їх задоволення не заперечує та просить проводити розгляд справи у відсутність представника ради. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Згідно з ч. ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні та задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що 05 березня 2018 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії I-AM № 399054 (а.с.6), яка була бабою позивача. Ще раніше 26 березня 2015 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ №315236 (а.с.7). До не оформленого спадкового майна [PERSON] належать земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, які були надані їй згідно рішення [PERSON] міської ради народних депутатів Іллінецького району Вінницької області 11 сесії 22 скликання від 26.02.1997 (а.с. 11-12), в якому зазначається, що [PERSON] було передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,14 га. Згідно кадастрового плану виготовленого інженером [PERSON] (а.с. 13,14), за адресою по вул. Б. Хмельницького, 43 в м. Іллінці Іллінецького району Вінницької області знаходяться такі земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,10 га, кадастровий номер 0521210100:05:001:0839 та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,04 га, кадастровий номер 0521210100:05:001:0840. Відповідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно статті 1266 Цивільного кодексу України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, тобто спадкування за правом представлення. Копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.6), копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.7), копією паспорта громадянина України позивача [PERSON] (а.с.5), копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.8), довідкою [PERSON] міської ради №116 від 10.01.2019 (а.с.9), про те що на час відкриття спадщини позивач постійно проживав разом із спадкодавцем, стверджується, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом за правом представлення після смерті баби [PERSON], який має право на спадкування. Відповідно до положень ст.ст. 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини та постановою від 15 січня 2019 року №25, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки, у зв'язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів на них на імя спадкодавця (а.с.15). Спадкодавцем за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації вищевказаної земельної ділянки. Зазначене рішення про приватизацію земельної ділянки прийнято в період чинності Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок». Згідно із статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. За статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243 св. 18 зазначив, що: «Якщо спадкодавець\~не набув\~права власності\~на земельну\~ділянку згідно\~зі статтею\~125\~ЗК України,\~проте розпочав\~процедуру приватизації\~земельної ділянки\~відповідно до\~чинного законодавства\~України,\~то спадкоємці\~мають право\~звертатися до\~суду із\~позовами про\~визнання відповідного\~права в\~порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139- V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-V1). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України).» Згідно п.7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Враховуючи вищевикладені докази, а також ту обставину, що позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контри з заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом (.с.10) на частину спадкового майна, при цьому оформити свої спадкові права на вказані земельні ділянки в нотаріальному порядку не може через відсутність правовстановлюючих документів на них, а також враховуючи те, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом право на земельні ділянки, що розташовані по вул. Б.Хмельницького, 43 в м. Іллінці Вінницької області, після смерті баби [PERSON], яка померла 05 березня 2018 року. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн. (а.с.1). На підставі ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову до суду, інші 50 відсотків судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved