Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач [PERSON] (далі-позивач) звернувся до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - відповідач 2), третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа-Страхування» про визнання умов кредитного договору несправедливими, посилання недійсними, тлумачення змісту договору, визнання кредитного договору недійсним та застосування правових наслідків недійсності кредитного договору. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 08 серпня 2011 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №500221281. Відповідач надав позивачу кредит для власних потреб позивача, а позивач прийняв кредит в сумі 59000,00 грн. з процентною ставкою за користування кредитом 17,00 % річних до 09.08.2016 року - дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії за послуги «Альфа-Сервіс», яка відповідно п. 2.8 договору становить 600,00 грн. за кожний місяць користування кредитом по дату остаточного повернення кредиту. В день укладання договору відповідачем надано позивачу для підписання розроблені відповідачем: договір, який містить «Розділ №1. Базові умови кредитування»; додаток № 1 до договору «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг». Позивач зазначає, що ніякі інші додатки та/або частини до договору відповідачем в день укладання правочину позивачу не надавалось для ознайомлення та позивачем не підписувались. Попри положення закону, пунктом 6 розділу №1 договору зазначено, що: позивач отримав свій примірник договору, що складається з першого та другого розділів та додатків до нього в дату його укладення, підписання цього договору позичальник підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які оприлюднені на інтернет-сторінці банку за електронною адресою www.alfabank.com.ua та з якими він цілком згодний. Позивач зазначає, що посилання на електронну адресу, яка зазначена в договорі, не надає і не створює фізичної та реальної можливості ознайомитися з будь-яким документом, що розміщений в Інтернеті, тим більше неможливо письмово ознайомитись у такий спосіб. В ході досудового врегулювання спору позивачем за письмовими зверненнями, особистим зверненням до банку, з сайту банку отримано від відповідача три різні редакції/варіанти додатки до договору під назвою «Розділ №2», який є частиною відповідно до змісту всіх умов Розділу № 1 Договору та нероздільно пов'язаний з Розділом №1 та складає єдиний документ; визначає термін «Договорів» у сукупності Розділу №1 та Розділу №2, а також усі додатки до нього, та використовує в подальшому тексті Договору як єдиний документ під назвою «Договір»; є невід'ємною частиною цього договору та визначає інші істотні умови. При цьому, такі три роздруківки додатку та невід'ємної частини Договору, які визначають інші істотні умови - «Розділ №2» не містять найменування та реквізити сторони договору - позичальника, попри наявних надрукованих реквізитів банку на них, підписів сторін договору (печатки банку), логотипу банку, посилання на укладений договір - відсутній номер договору, дата і місце укладання цього договору тощо. Таким чином, позивач заперечує погодження з ним такої частини кредитного договору у письмові формі та посилається на нікчемність Розділу №2, який є невід'ємною частиною Договору та складає єдиний документ разом з Розділом №1 та Додатком №1 до Договору, а відтак згідно п.п. 10, 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» такі умови є несправедливими. Крім того, права позивача було порушено відповідно ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки його було введено в оману під час оформлення кредитного договору, тому що кредит надавався під 17% річних, коли як реальний процент встановлений в додатку №1 до договору в розмірі 34,27%. Відповідно п. 3 договору визначено, що всі відносини між позивачем та відповідачем врегульовуються Розділом 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які є невід'ємною частиною цього договору та визначають інші істотні умови цього договору, зокрема і нарахування процентів за користування кредитом. Тому позивач вважає, що Розділ 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», на який зазначені посилання у різних інтерпретаціях в контексті договору Розділу 1 «Базові умови кредитування», укладений з недодержанням письмової форми є також нікчемним. Позивач зазначає, що всупереч п. 17 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», додатком до №1 до договору відповідач встановив та включив до складу щомісячного платежу позивача суму в розмірі 600,00 грн. «за надані супутні послуги», «на користь банку», «інші послуги банку», які не є послугами у визначенні ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином, відповідач встановлюючи в договорі комісійну винагороду або платіж за дії, які не є послугою у визначенні ЗУ «Про захист прав споживачів», порушив вимоги п. 3 ч. 4 ст. 11 цього закону та, як наслідок умови п. 2.8 Договору та додатку №1 щодо сплати комісійної винагороди в розмірі 600,00 грн. на користь відповідача є нікчемним. 24.03.2014 року позивач звертався до відповідача з проханням надати копії документів, що були підписані позивачем на дату укладення договору. Листом від 25.04.2014 року відповідач повідомив позивача, про те, що договором не передбачено порядок відключення послуг «Альфа-сервіс» та не надаватиме згоди про внесення змін до кредитного договору. Позивач зазначає, що протягом лютого-вересня 2014 року відповідач постійно телефонував і пропонував укласти договір у новій редакції на невигідних умовах для позивача, здійснював телефонні дзвінки за місцем роботи позивача, поширюючи інформацію про невиконання ним умов договору, надсилав листи та смс-повідомлення позивачу із загрозливими висловами, тому оскільки при укладанні договору та під час його виконання застосована заборонена нечесна підприємницька практика, тому договір має бути визнаний недійсним у цілому та застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину. Також позивач зазначає, що відповідачем без письмового погодження з позивачем було визначено позовну давність за спорами, що випливають із договору, включаючи, але не обмежуючись відшкодуванням збитків, сплати неустойки, а саме, позивач звертає увагу, що в п. 24 одному з варіантів «Розділу 2» - 50 років, в п. 23, 24 двох інших варіантів «Розділу 2» - 3 роки, проте договір не містить чіткого визначення позовної давності, а крім того, відповідно до законодавства позовна давність може бути збільшена за домовленістю сторін і укладена в письмовій формі, чого відповідачем не було зроблено. Тому позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог просив визнати умови п.2.6., 2.7. та п.2.8. кредитного договору №500221281 від 08.08.2011 року, якими визначене зобов'язання з повернення інших платежів у розмірі комісійної винагороди за дії Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими; визнати умови кредитного договору №500221281 від 08.08.2011 року, які в контексті Розділу №1 «Базові умови кредитування» містять посилання на неукладений сторонами в письмовій формі «Розділ 2. Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», та/або «Загальні умови» та/або «Розділ 2», та/або «другий розділ», та/або «Розділ №2», несправедливими; визнати посилання на «Розділ 2. Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», та/або «Загальні умови» та/або «Розділ 2», та/або «другий розділ», та/або «Розділ №2», які визначені в Розділі №1 «Базові умови кредитування» кредитного договору №500221281 від 08.08.2011 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», недійсними; витлумачити зміст кредитного договору №500221281 від 08.08.2011 року, чи визначена змістом кредитного договору №500221281 від 08.08.2011 року погоджена домовленість сторін у письмовій формі згідно вимог закону - договір про збільшення позовної давності, згідно якого позовна давність за спорами, що випливають із цього кредитного договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойки (штрафів) збільшена, на який строк та яка позовна давність має бути застосована при вирішенні спорів між сторонами за цим кредитним договором, про що постановити відповідне рішення; визнати кредитний договір №500221281 від 08.08.2011 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON], недійсним з моменту його укладення; застосувати правові наслідки недійсності кредитного договору №500221281 від 08.08.2011 року: 1. ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] повернути в натурі один одному все, що одержане кожною стороною на виконання кредитного договору №500221281 від 08.08.2011 року; 2. Зобов'язати ПАТ «Альфа-Банк» зарахувати з сум здійснених платежів [PERSON] на рахунок ПАТ «Альфа-Банк» в розмірі 50000,00 грн. та прийняти виконання [PERSON] зобов'язання перед ПАТ «Альфа-Банк» з повернення одержаного; 3. Стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на користь [PERSON] суму в розмірі 13097,86 грн. як повернення одержаного ПАТ «Альфа-Банк» за недійсним договором. 12.11.2014 року позивач звернувся із клопотанням про витребування доказів, у задоволенні якого було відмовлено в судовому засіданні 12.11.2014 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2014 року в задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору було відмовлено. 29.12.2014 року позивачем було подано апеляційну скаргу разом із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження, яку ухвалою від 12.02.2015 року було відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2014 року залишено без змін. 14.04.2015 року позивачем було подано касаційну скаргу із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження, яку ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19.08.2015 року касаційну скаргу було задоволено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12.02.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Сіромашенко Н.В. було справу призначено до розгляду. 13.10.2015 року позивач звернувся до суду із заявою про залучення до участі в справі третьої особи ПАТ «Страхова компанія «Альфа страхування», яку було задоволено в судовому засіданні 28.01.2016 року. 16.05.2016 року представником ПАТ «Альфа Банк» було подано письмові заперечення проти позову. 16.05.2016 року позивачем було подано письмові додаткові пояснення. 16.05.2016 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва провадження по справі в частині позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа-Страхування» про визнання кредитного договору недійсним закрито. 06.06.2016 року позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2016 року, яку ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.07.2016 року задоволено, ухвалу скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 28.10.2016 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. справу призначено до розгляду. 16.01.2017 року позивач звернувся з клопотанням про об'єднання проваджень, яке в судовому засіданні 13.03.2017 року було задоволено та винесено ухвалу про об'єднання в одне провадження цивільних справ. 15.02.2017 року, 13.03.2017 року позивач надав суду письмові пояснення. 21.02.2017 року позивачем подано клопотання про зупинення провадження в частині позовної вимоги про визнання договору недійсним, яке в судовому засіданні 17.05.2017 року не підтримав. 17.05.2017 року позивачем подано письмові пояснення. 20.07.2017 року позивачем подано клопотання про залучення третьої особи ТОВ «Кредитні ініціативи», яке в судовому засіданні 25.07.2017 року залучено. 24.10.2017 року представником ПАТ «Альфа банк» подано клопотання про заміну відповідача ПАТ «Альфа банк» на ТОВ «Кредитні ініціативи», яке в судовому засіданні 25.10.2017 року було задоволено. 26.10.2017 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, яку в судовому засіданні 26.10.2017 року було прийнято. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував, пояснив, що під час укладання кредитного договору з розділом 2 в будь-якій редакції, яка міститься в матеріалах справи його не ознайомлювали та він не підписував. У судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, в матеріалах справи містяться письмові заперечення щодо позовних вимог, в яких пояснив, що підписання позивачем кредитного договору свідчить про те, що останній був ознайомлений з умовами угоди, вартістю кредиту, іншою інформацією згідно з вимогами чинного законодавства України. Всі відносини між сторонами регулюються, в тому числі і нарахування штрафних санкцій, комісійних винагород за послуги «Альфа-Сервіс», Загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк». Підписанням угоди позивач підтвердив, що ознайомлений з такими умовами та отримав необхідну інформацію стосовно кредиту, а також підтвердив, що має намір користуватися послугами «Альфа-Сервіс» та взяв на себе зобов'язання вносити плату за користування даними послугами. Також наголосив, що підстави для визнання угоди недійсною відсутні, оскільки при укладанні спірного кредитного договору норми чинного законодавства України не порушувались. У судове засідання відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа: ПАТ «Страхова компанія «Альфа-Страхування» не з'явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 08.08.2011 року між ПАТ "Альфа - Банк " та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500221281, згідно якого банк взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит у розмірі 59000,00 грн. для власних потреб останнього, шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок, з датою останнього повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії за послуги " Альфа - Сервіс " - 09.08.2016 року. В свою чергу [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 17,00% річних, комісійну винагороду за послуги " Альфа - Сервіс " за кожен місяць користування кредитом та сплачувати штрафні санкції за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій (т. 1 а.с. 7-10). Як видно зі змісту п. 1 договору, він складається з двох розділів, Розділ №1 «Базові умови кредитування» та Розділ №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які нероздільно пов'язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невід'ємну частину цього договору. Пунктом 6 договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними актами НБУ, які йому роз'ясненні, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, що він отримав свій примірник цього договору, що складається з першого та другого розділів та додатків до нього в дату його укладання; що він в письмовій формі ознайомлений з загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які оприлюднені на інтернет-сторінці банку за електронною адресою: www.alfabank.com.ua та які йому роз'ясненні, зрозумілі та з якими він цілком згодний. Відповідно до п. 7 договору, договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту підписання сторонами розділу 1 цього договору та скріплення печаткою банку. Інші аркуші не потребують додаткового (окремого) проставляння підписів сторін. Цей договір складено українською мовою в двох примірниках, кожен з яких має однакову юридичну силу по одному для кожної із сторін. Згідно п. 8.3 договору, з метою уникнення будь-яких непорозумінь, на кожному аркуші договору міститься логотип банку. Саме аркуші з логотипом банку вважаються такими, що дійсно с елементами цього договору. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд ( ч.3 ст.6 ЦК України ). Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається із вищезазначеного кредитного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо і комісійної винагороди за послуги " Альфа - Сервіс ", про що свідчать підписи обох сторін у договорі. В судовому засіданні позивач пояснив, що банк вимагає сплати комісії за послуги, які не надає; під час укладення кредитного договору його не було ознайомлено з загальними умовами надання кредиту, чим відповідач ввів його в оману і, що свідчить про нечесну підприємницьку діяльність. Такі умови договору не відповідають його волевиявленню, а отже кредитний договір, на його думку, має бути визнаний недійсним. В свою чергу всі відносини між банком і позичальником в частині комісійних винагород за послуги «Альфа-Сервіс» встановлені Загальними правилами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк». Даним договором та «Загальними умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа - Банк» чітко визначені зобов'язання сторін, а також і в частині комісійних винагород за послуги "Альфа - Сервіс ". Підпис позивача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, Загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України. Проте, як вбачається з умов кредитного договору, ПАТ «Альфа-Банк» надало позичальнику кошти на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів» . У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Згідно із ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Як вбачається з кредитного договору, відповідно п. 2.6. договору встановлено порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором, а саме: платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інші платежі здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та терміни, визначених цим договором. Відповідно п. 2.7 договору встановлено сукупну вартість кредиту, яка визначена в додатку №1 та є невід'ємною його частиною. Відповідно п. 2.8 договору визначено, що комісійна винагорода за послуги «Альфа-Сервіс» становить 600 грн. за кожний місяць користування кредитом по дату остаточного повернення кредиту, зазначену в п. 2.3 (додається за необхідності, у разі виявлення позичальником бажання користуватись відповідним пакетом послуг «Альфа-Сервіс»). Графою 5.4 Додатку №1 до договору «Графіку платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості усіх супутніх послуг» банком встановлений щомісячний платіж позивача, до складу якого входить сума «за надані супутні послуги» в сумі 600,00 грн. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів. Згідно постанови Верховного суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Суд, вважає, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, проте, в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Крім того, відповідачем 1 не надано суду доказів на підтвердження того, що позивач виявив бажання користуватися пакетом послуг «Альфа-Сервіс» і відповідно до норм ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» був ознайомлений з такою послугою, тому позовні вимоги в частині визнання умов п.2.6., 2.7. та п.2.8. кредитного договору №500221281 від 08.08.2011 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», якими визначене зобов'язання з повернення інших платежів у розмірі комісійної винагороди за дії Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими, підлягають задоволенню. Вимоги до письмової форми правочину наведено у ст. 207 ЦК України. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно з ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Статтею 6 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників (стаття 213 ЦК, стаття 37 ЦПК України) в порядку позовного провадження. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. За таких обставин суд вважає, що сторонами не було погоджено у письмовій формі Розділ 2. Договору «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» тому в силу закону посилання на «Розділ 2. Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», та/або «Загальні умови» та/або «Розділ 2», та/або «другий розділ», та/або «Розділ №2», які визначені в Розділі №1 «Базові умови кредитування» кредитного договору №500221281 від 08.08.2011 року є недійсними, то суд приходить до висновку про їх задоволення, а відповідно позовні вимоги в частині визнання посилання на «Розділ 2. Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», та/або «Загальні умови» та/або «Розділ 2», та/або «другий розділ», та/або «Розділ №2», які визначені в Розділі №1 «Базові умови кредитування» кредитного договору №500221281 від 08.08.2011 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», недійсним також підлягають задоволенню. В матеріалах справи міститься три примірники Розділу 2 договору, з яких вбачається, що п. 24 Договору, сторони домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають із договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів) тощо, становить 50 років в одному з примірників Розділу 2 договору, а в іншому 3 роки. Вказане застереження до договору є договором про збільшення позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Вимоги до письмової форми правочину наведено у ст. 207 ЦК України. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідачем не було письмово погоджено з позивачем позовну давність за спорами, крім того в матеріалах справи міститься три варіанти вказаних умов та не надано доказів з якими саме умовами було ознайомлено позивача, а позивач пояснив, що його взагалі з ними не ознайомлювали, суд вважає за необхідне розтлумачити кредитний договір, щодо строку позовної давності у такий спосіб, а саме: загальна позовна давність при вирішенні спорів, які виникають після укладення кредитного договору №500234818 від 21 жовтня 2011 р., становить 3 роки, спеціальна позовна давність - 1 рік, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Вимоги до письмової форми правочину наведено у ст. 207 ЦК України. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно з ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Статтею 6 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників (стаття 213 ЦК, стаття 37 ЦПК України) в порядку позовного провадження. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. За таких обставин суд вважає за необхідне розтлумачити умови кредитного договору у такий спосіб, а саме: сторонами не було погоджено у письмовій формі Розділ 2. Договору «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» та в силу закону є нікчемним. З трьох примірників Розділу 2 договору вбачається, що п. 24 Договору, сторони домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають із договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів) тощо, становить 50 років в одному з примірників Розділу 2 договору, а в іншому 3 роки. Вказане застереження до Договору є договором про збільшення позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Вимоги до письмової форми правочину наведено у ст. 207 ЦК України. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне розтлумачити кредитний договір, щодо строку позовної давності у такий спосіб, а саме: загальна позовна давність при вирішенні спорів, які виникають після укладення кредитного договору №500221281 від 08.08.2011 року, становить 3 роки, спеціальна позовна давність - 1 рік, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Щодо позовних вимог в частині визнання кредитного договору недійсним та застосування правових наслідків недійсності кредитного договору, суд приходить до висновку про відмову в задоволені, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст. 216 ЦК України. Згідно з вимогами частини першої цієї статті Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства України, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Так, відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивач вказує, як підстави визнання кредитного договору недійсним по-перше, ненадання йому повної та достовірної інформація про сукупну вартість кредиту, суму нарахованих відсотків, змушування позивача укласти договір у новій редакції на невигідних для нього умовах, що розцінюється ним як укладення договору кредиту під впливом обману зі сторони відповідача, а по-друге ведення відповідачем нечесної підприємницької діяльності. Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. За таких обставин, позивачем належними та допустимими доказами не було доведено факт вчинення правочину, яким є укладення кредитного договору, під впливом обману зі сторони відповідача, крім того, скасування пунктів договору не є підставою для скасування договору в цілому. Навпаки, очевидною є реальність намірів сторін, при укладенні кредитного договору на настання відповідних правових наслідків, адже з боку банку кредитні кошти були надані позивачеві в повному обсязі, а позивач в свою чергу, здійснював погашення суми заборгованості за кредитом та за відсотками, що свідчить про усвідомлення позивачем наслідків укладення договору кредиту та необхідності його повернення у встановлені графіком строки. Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому певний період виконував його умови. Відповідач надав позивачеві відповідний укладений договір, про що свідчить підпис позивача на примірнику кредитного договору. В якості додатку до кредитного договору сторони уклали Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, які підписані позивачем, та в яких міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, а відповідачем не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, тому компенсація сукупних послуг банку за рахунок позивача є незаконною, крім того, відповідачем 1 не надано суду доказів на підтвердження того, що позивач виявив бажання користуватися пакетом послуг «Альфа-Сервіс» і відповідно до норм ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» був ознайомлений з такою послугою; беручи до уваги, що в матеріалах справи міститься три різних варіанти Розділу 2 Договору «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які сторонами не було погоджено у письмовій формі, тому в силу закону посилання на «Розділ 2. Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», та/або «Загальні умови» та/або «Розділ 2», та/або «другий розділ», та/або «Розділ №2», які визначені в Розділі №1 «Базові умови кредитування» кредитного договору №500221281 від 08.08.2011 року є недійсними; крім того відповідачем не було письмово погоджено з позивачем позовну давність за спорами, оскільки, в матеріалах справи міститься три варіанти вказаних умов, з якими не було ознайомлено позивача, суд вважає за необхідне розтлумачити кредитний договір, щодо строку позовної давності, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цих частинах; щодо позовних вимог в частині визнання кредитного договору недійсним та застосування правових наслідків недійсності кредитного договору, суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні, оскільки, судом встановлено, що при укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів», про що свідчать підписи позивача, крім того, скасування пунктів договору не є підставою для скасування договору в цілому, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 974,40 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial