Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом щодо порушення прав споживача та просить розірвати договір №231 від 10.03.2013р., стягнути сплачений аванс в сумі 1080 гривень та неустойку в сумі 2249,40 грн., а також стягнути з відповідача 5000 гривень моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 10.03.2013року між ним та ФОП [PERSON] було укладено договір №231 про надання відповідачем послуг з виготовлення та доставки метало-пластикового вікна загальною площею 1.13 кв.м вартістю 1384 грн. При цьому він сплатив відповідачу аванс в сумі 1080 грн., а [PERSON] прийняв зобов"язання виконати замовлення протягом 21 робочого дня, однак до теперішнього замовлення не виконане, а на жодні звернення позивача відповідач не реагує. Позивач вважає, що порушені його права передбачені Законом України "Про захист прав споживачів", а невиконання своїх зобов"язань відповідачем призвели до моральних страждань, які проявились в погіршенні стану здоров"я у вигляді інфаркту міокарда, котрі він оцінює в 5000 гривень. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги, проти винесення заочного рішення суду не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Відповідач був повідомлений за його місцезнаходженням (юридичною адресою), відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, звідки повернулися поштові конверти з відміткою "за зазначеною адресою не проживає" (а.с. 22,23) Відповідно до ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір №231 від 10.03.2013р., згідно умов якого позивач зобов"язався сплатити вартість замовлення в сумі 1384 грн., а відповідач- виконати роботи по виготовленню та доставці ПВХ конструкцій 1.13 кв.м. протягом 21 робочого дня (а.с.4) Позивачем сплачена вартість виробу в сумі 1080 грн. Відповідно до Постанови Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області від 09.08.2013р. закрито кримінальне провадження відносно [PERSON](а.с.5) Відповідно до епікрізу №1519 та виписки з історії хвороби [PERSON] перебував на лікуванні в лікувальних закладах.( а.с.6,7) Виходячи з викладеного, дослідивши та врахувавши всі матеріали справи суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Постанова Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" № 5 від 12.04.1996 року зазначає, що вирішуючи справи про захист прав споживачів у зв'язку з придбанням товарів неналежної якості, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 12, 14 Закону такі вимоги можуть заявляти споживачі, котрі мають на товари квитанції, товарні чи касові чеки або інші письмові документи, а щодо товарів, на які встановлено гарантійні строки, - технічні паспорти чи документи, що їх замінюють. Суд розглянувши позовну вимогу стосовно стягнення з відповідача неустойку в сумі 2249,40 грн. приходить до висновку про безгрунтовність заявленої вимоги, оскільки враховує п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" № 5 від 12.04.1996 року, котра вказує, що при вирішенні питання про відповідальність та про наявність і розмір збитків, заподіяних споживачеві у зв'язку з недоліками товару (робіт, послуг), суду належить виходити як із загальних положень Закону або статей 203-206 ЦК, так і зі спеціальних норм законодавства (статей 263, 271, 326, 337, 341, 347, 403, 410, 412, 419, 420, 422 ЦК), а також з умов укладеного сторонами договору. Судам слід мати на увазі, що неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Неустойка, передбачена п.7 ст.14 Закону, застосовується в разі пред'явлення споживачем протягом гарантійного строку вимог про безоплатне усунення недоліків товару, а на випадки затримки задоволення вимог споживача про вжиття інших заходів захисту дія цієї норми не поширюється. Разом з тим, коли споживач у зв'язку з невиконанням виготівником (виконавцем, продавцем) його вимоги про усунення недоліків товару змінює цей захід захисту на інший, він не втрачає права на одержання зазначеної неустойки за період, що передував такій зміні. Позивач в поданій позовній заяві просить суд стягнути з відповідача 5000 грн. моральної шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має грунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: partial