Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Рівненського міського суду, згідно якого просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO], стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця м.Чернівці, на його користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO], щомісячно по 1/4 частці від його доходу до повноліття дитини, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову вказує, що їх донька [PERSON] перебувала у шлюбі з 29.08.2004 року із [PERSON]. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. У вересні 2008 року рішенням Чернівецького міського суду шлюб розірвано, дитину залишено проживати з матір"ю. [INFO] року померла його донька [PERSON]. Після її смерті з ним та його дружиною [PERSON] Арсентієвною проживає її син та їх онук [PERSON]. Протягом тривалого часу після розлучення і по даний час, відповідач ухиляється віл своїх обов"язків по вихованню та утриманню дитини. Він не надає матеріальну допомогу на сина, а всі витрати пов"язані з його вихованням та фізично-соціальним розвитком, до смерті їх дочки несла мама хлопчика, а з травня 2015 року несе він та його дружина. Крім того відповідач ухиляється брати участь у вихованні та утриманні сина. Дитина не знає батька, а батько не знає сина. Так під час похорону [PERSON], батько не впізнав сина, запитував всіх присутніх дітей, хто з них [PERSON]. В грудні 2015 року відповідач був присутнім у м.Рівне на засіданні опікунської ради з приводу вирішення питання щодо позбавлення відносно нього батьківських прав, проте і той день не підійшов поспілкуватися з хлопчиком. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, згідно якого просив негайно відібрати його малолітнього сина [PERSON], [INFO], у осіб, які її незаконно утримують - відповідачів [PERSON] та [PERSON], які проживають в [ADDRESS], та передати йому. Стягнути з відповідачів на його користь всі судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 29 серпня 2004 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. [INFO] року від шлюбу у них народився син [PERSON]. У вересні 2008 року, згідно рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці їх шлюб було розірвано, дитину залишено на проживання з матір"ю та стягнуто кошти на утримання дитини - сина [PERSON]. На протязі всього часу після розлучення, у нього був обов"язок по утриманню дитини, який він виконував і виконує по даний час. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті син [PERSON] залишився тимчасово проживати з батьками бувшої дружини - [PERSON] та [PERSON] На неодноразові прохання повернути дитину йому, законному батькові, [PERSON] та [PERSON] відмовлялись це зробити, на телефонні дзвінки не відповідали та уникають зустрічі з ним. Коли він був присутній на похороні бувшої дружини, взагалі огородили дитину від нього і не дозволили зустрітись з сином. Відповідачі у спілкуванні з сином категорично відмовляють. Вважає, що відповідачі утримують його сина [PERSON] у себе незаконно. Бажає, щоб його син проживав разом з ним, оскільки створені всі умови для проживання сина в м.Чернівці. В судовому засіданні позивач-відповідач, представник позивача-відповідача позовні вимоги та їх обґрунтування підтримали в повному обсязі. Просили позов задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити повністю. Відповідач-позивач та його представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Підтримали зустрічний позов з підстав викладених в позовній заяві, просили його задоволити. Представник третьої особи Органу опіки та піклування підтримав висновок наданий суду, згідно якого вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON], [INFO] та за недоцільне відібрання [PERSON] від баби - [PERSON] та діда - [PERSON], та повернення його батькові [PERSON]. Допита в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] самоусунувся від виховання [PERSON], коли останньому було 11 місяців. Проживали вони на квартирі в м.Чернівцях, а потім переїхали на проживання до батьків [PERSON] Між ними виникли непорозуміння. Дочка не мала змоги більше проживати м.Чернівцях, і вони змушені були забрати її із [PERSON] до себе в м.Рівне, в той період коли [PERSON] був один рік. Згодом він подав позов до суду про розірвання шлюбу. Вони були розлучені, дочка почала вирішувати питання по визначенню місця проживання дитини і вони знову поїхали проживати в м.Чернівці. [PERSON] почав зловживати спиртним. За час їх проживання у м. Чернівці він жодного разу не був у дитячому садочку. Згодом дитина пішла в школу в м.Чернівцях. Зі слів [PERSON], він за два роки жодного разу не був у школі. Ми із своєї сторони давали дитині все що могли, постійно приїздили до них, брали активну участь у вихованні онука. В 2011-2013 роках [PERSON] неодноразово просила дозвіл у [PERSON] на виїзд із дитиною на відпочинок за кордон, проте він не надав. Згодом, [PERSON] переїхала в м.Київ, а [PERSON] проживав у них в м. Рівне і навчався у школі в м. Рівне. Жодного разу [PERSON] протягом 4 років не поцікавився і не запитав про дитину, про його розвиток. Він останній раз бачив сина, коли приїхав на похорони [PERSON], проте [PERSON] його не впізнав, адже дитина не бачила батька понад 6 років. З травня 2015 року, [PERSON] жодного разу не зателефонував і не поцікавився життям [PERSON]. Йому ніхто не чинив перешкод, навпаки просили приймати участь у вихованні [PERSON]. Тобто, на сьогодні батько і дитина це чужі люди, які не знають один одного. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він товаришує із [PERSON] з 2006 року. Чув про їхні сімейні проблеми та неможливість [PERSON] бачитися із сином. Особисто його дружину він не знав, тільки один раз бачив в м.Чернівцях. Йому також відомо, що вони однією сім"єю не проживали, оскільки дружина [PERSON] проживала періодично в м.Києві та м.Рівне. Зі сторони [PERSON] були неодноразові спроби побачитися із сином, проте його ніхто не допускав. Він особисто із ним їздив до житлового будинку в м.Рівне в районі автовокзалу, де проживає його син на побачення. Однак, вони просиділи в автомобілі біля під"їзду і зі слів [PERSON] йому відомо, що двері до квартири ніхто не відкрив. Також зі слів [PERSON] йому відомо що він мав при собі для сина подарунки, проте чому їх не залишив у сусідів, не запитував. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона вчитель початкових класів. Зі слів [PERSON] відомо, що він не бачив свого батька, а доглядають його бабуся та дідусь, з якими хоче проживати. Дитина в школі навчається на відмінно. Його мама постійно приходила та цікавилася навчанням хлопчика. Вказала, що вона не пам"ятає і не знає [PERSON] Ствердила, що у нього навіть не було намагань зустрітися із хлопчиком в школі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що товаришує із сім"єю [PERSON], у яких є всі умови для проживання [PERSON] Вона ніколи не бачила, щоб [PERSON] цікавився хлопчиком чи спілкувався з ним. Крім того, сам [PERSON] його не знає. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] проживає з дідусем та бабусею. Пройшов рік після похорон [PERSON], а [PERSON] не з"явився та не поцікавився, що з дитиною. Хлопчик сам говорив, що навіщо він татові. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що із сім"єю [PERSON] знайома понад 9 років. Особисто вона допомагала в якості вихователя, працювала із [PERSON], коли тому було 3,5 роки. Дитина розумна, рано почав розмовляти. [PERSON] приїздила до дитини часто, коли проживала в м. Чернівцях, а [PERSON] вона побачила вперше на похоронах [PERSON]. Коли вона з Тарасиком поверталися додому, [PERSON] підійшов до [PERSON] із запитанням чи той його впізнає. [PERSON] відповів, що не знає його, тоді він пояснив, що він його тато, після чого навіть не обійняв дитину. Вважає, що опікунами [PERSON] можуть бути дідусь та бабуся, вони створюють всі належні умови для нього. Свої обов"язки батька, [PERSON] не виконує та і не було випадків, щоб він намагався спілкуватися з [PERSON]. Будучи допитаним у судовому засіданні 06 травня 2016 року, на виконання вимог ст.171 СК України, неповнолітнього [PERSON], суду пояснив, що і до, і після смерті мами тато його не відвідував, що він зовсім його не пам"ятає, а тому хоче жити з дідусем та бабусею. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] є - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації народжень 10.01.2006 року зроблено відповідний актовий запис №40. Згідно свідоцтва про одруження від 29 серпня 2004 року, [PERSON] та [PERSON] одружилися 29 серпня 2004 року, про що у книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис №1195, прізвища після одруження "[PERSON]". З оглянутого свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого [INFO] року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції вбачається, що [PERSON], померла [INFO] року, про що зроблено відповідний актовий запис №879. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого відділом РАЦС м.Рівне 28 грудня 1981 року підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. На підставі наказу № 130-осн від 15 жовтня 2015 року про тимчасове влаштування [PERSON], [INFO], в сім"ю [PERSON], малолітній [PERSON] тимчасово влаштований в сім"ю [PERSON]. Згідно довідки-характеристики №56 від 22.12.2015 року, виданої завідувачем ДПЗ №43 м.Чернівці вбачається, що [PERSON] відвідував ДНЗ №43 м.Чернівці з квітня 2009 року по червень 2011 року. За час перебування у дитячому садочку ні вихователі ні няні жодного разу не бачили у дитячому садку батька дитини, [PERSON], який ніколи не цікавився життям та досягненнями сина, не брав будь-якої участі у його вихованні, ніколи не переймався життям хлопчика. Аналогіне підтверджується також оглянутими судом довідкою-характеристикою Чернівецької спеціалізованої школи І ступеня №15 від 24.12.2015 року, довідкою-характеристикою Чернівецької міської громадської організації "Спортивний клуб "Тай-Сен" від 21.12.2015 року, довідкою-характеристикою Рівненського клубу традиційного карате до фудокан від 21.12.2015 року, довідкою-характеристикою зразкової студії спортивного танцю "Why not" від 20.12.2015 року, довідкою-поданням Рівненської класичної гімназії "Престиж" №6 від 12.01.2016 року. Крім того, з дослідженої психолого-педагогічної характеристики [PERSON], [INFO], учня 5-Б класу Рівненській гуманітарній гімназії підтверджується, що [PERSON] навчається в Рівненській гуманітарній гімназії з 01.09.2015 року. На даний час [PERSON] 10 років. За час навчання в гімназії батько не цікавився його життям. Дитиною опікуються дідусь та бабуся, завжди цікавляться успіхами та емоційним станом хлопчика. Усе матеріально-побутове забезпечення здійснюють також дідусь та бабуся. З долучених [PERSON] до зустрічної позовної заяви, довідок про доходи №126, 126/2, 126/3, 126/4, 126/5, 126/6 від 18.02.2016 року виданих вищим навчальним закладом України "Буковинський державний медичний університет" вбачається, що [PERSON] працює в медичному університеті і в період з квітня 2009 року по січень 2016 року з його заробітньої плати відраховувалися аліменти. Як було встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін, аліменти були стягнуті з відповідача-позивача на користь [PERSON] на утримання сина. Враховуючи, що [PERSON] померла [INFO] року то і з цього часу припинився обов"язок [PERSON] по сплаті аліментів і він мав звернутися до виконавчої служби із заявою про закриття виконавчого провадження, а не приховувати дану інформацію і здійснювати сплату аліментів померлій особі. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач-відповідач не міг мати можливість розпоряджатися даними коштами в інтересах дитини, так як рахунок в банку, куди здійснювалися перекази коштів по аліментах був відкритий на [PERSON], а не на [PERSON] Доказів того, що [PERSON] надавав кошти безпосередньо [PERSON] чи [PERSON] на утрмання сина матеріали справи не містять і такі докази відповідачем-позивачем не надано. Показання свідка [PERSON] суд оцінює критично, як неналежні докази, оскільки ці показання не містять фактичних даних на підтвердження обставин, якими відповідач-позивач обґрунтовував свої позовні вимоги і заперечення проти первинного позову, а саме - що відібрання його неповнолітньої дитини від дідуся та бабусі відповідає інтересам [PERSON], а він, у свою чергу, піклуватиметься про сина, виховуватиме його та створить йому усі належні умови для навчання, виховання, фізичного і духовного розвитку. Натомість, судом встановлено, що це не відповідає інтересам неповнолітнього [PERSON], оскільки тата він не пам"ятає, про що ним було зазначено безпосередньо в судовому засіданні, весь період свого життя ним займалися мама, дідусь та бабуся. Відповідно до ч.3 ст.163 СК України суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. Згідно висновку органу опіки та піклування від 12 квітня 2016 року № 08-800, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради та враховуючи думку дитини, вважають за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно сина, [PERSON], [INFO], недоцільне відібрання [PERSON] від баби, [PERSON], та діда, [PERSON], та повернення його батькові, [PERSON]. Суд, вважає даний висновок обгрунтованим, повним та таким, що прийнятий в інтересах дитини, а тому суд враховує даний висновок під час вирішення спору. Крім того, вирішуючи вказані позовні вимоги суд враховує думку неповнолітнього [PERSON], який у судовому засіданні виразив бажання проживати разом з дідусем та бабусею, які протягом усього періоду його життя дбають про нього. Довідки характеристики на самого відповідача [PERSON] суд не враховує, так як дані документи жодним чином не підтверджують відношення батька до сина і належне ним виконання батьківських обов"язків. Суд також враховує, пояснення самого [PERSON], який у судовому засіданні не наполягав на своїх позовних вимогах, і давав суду розуміти, що дитині краще проживати разом з дідусем та бабусею, проте просив не забороняти йому у побаченні та спілкуванні з сином. Відповідних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з сином він не пред"являв. До відповідних органів, з приводу надання йому можливості спілкуватися із сином та барати участь у його вихованні, не звертався. Крім того, [PERSON] не довів перед судом тих обставин, що йому чинилися чи чиняться перешкоди у вихованні сина. Щодо наданих пояснень та заперечень про зняття із реєстрації [PERSON] із сином, то суд їх визнає неналежними доказами та такими, що не підлягають оцінці. Обгрунтування вимог щодо відібрання сина в частині того, що син незаконно утримується відповідачами, спростовуються дослідженим в судовому засіданні наказом № 130-осн від 15 жовтня 2015 року про тимчасове влаштування [PERSON], [INFO], в сім"ю [PERSON]. Згідно якого малолітній [PERSON] тимчасово влаштований в сім"ю [PERSON], тобто він утримується відповідачами на підставі закону. Крім того, за рішенням суду було визначено місце проживання дитини після розірвання шлюбу із матір"ю, що підтверджується поясненнями сторін. Інших рішень судом не приймалося. Враховуючи, що [PERSON] з мамою проживав і зареєстрований з 03 червня 2014 року за адресою [ADDRESS] і після її смерті там і проживає, таким чином його місце проживання не змінювалося, тому до даних правовідносин вимоги ст. 161 СК України не може бути застосовано судом. Враховуючи те, що бабуся та дідусь самочинно, за відсутності будь-яких пропозицій чи заперечень з боку батька не змінювали місце проживання [PERSON] та наявності законної підстави на його проживання з ними, а тому вимоги [PERSON] щодо негайного відібрання дитини та передачі йому є безпідставними та до задоволення не підлягають. Як встановлено в судовому засіданні з показів свідків та досліджених доказів, [PERSON] батька не знає, а батько не виконує належним чином своїх батьківських обо"язків по вихованню сина, хоча відсутні будь-які перешкоди у цьому, тому суд прийшов до висновку про задоволення позову про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], та відмову у задоволенні зустрічного позову про відібрання дитини. Згідно ст.166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про питання аліментів на дитину. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне одночасно з позбавленням батьківських прав стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина. За ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи вимоги ст. 182-183 СК України, приймаючи до уваги всі обставини та оцінивши відповідні докази, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 усіх видів заробітку відповідача щомісяця з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття підлягають до задоволення. Рішення в частині стягнення аліментів суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved