Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

У квітні 2018 року заявник - [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання разом із [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог заявник зазначила, що після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилась спадщина на 3/4 частини квартири [ADDRESS] , з яких: 1/4 частина квартири, що належала їй згідно Свідоцтва про право власності від 25.10.1993 року; 1/4 частина квартири, яку вона прийняла, але не встигла оформити після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] ; 1/4 частина квартири, яку вона прийняла, але не встигла оформити після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . За життя [PERSON] залишила заповіт від 25.02.2010 року, за яким все своє майно заповіла заявниці, проте [PERSON] до нотаріальної контори у встановлені законом строки не звернулася, оскільки вважала, що прийняла спадщину, так як на момент та після смерті матері проживала разом з нею в квартирі [ADDRESS] . В подальшому [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Пехлак О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері. Однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих підстав, що заявницею пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини, встановлений ч. 1 ст. 1269, ст. 1270 ЦК України, і нею не представлені докази постійного проживання разом із спадкодавицею [PERSON] на момент її смерті. В зв`язку із вищенаведеним, [PERSON] вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавицею на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті її матері. В судовому засіданні представник заявниці - адвокат Долгова Л.В. заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Миколаївська міська рада, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу в судове засідання не з`явилися, заяви наявні в матеріалах справи. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові докази по справі, знаходить заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, в судовому порядку може бути встановлений факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 та ч. 1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Зібрані у справі докази, зокрема, наявні в матеріалах справи документи: копія довідки ЖКП "Південь" ЖЕК № 11 від 05.11.2013 р. за вих. № 6582, акт від 16.02.2018 р. про проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , копія листа Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області від 12.03.2018 р. за вих. № 3352/51-2018 щодо фіксації факту проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту спільного проживання на день смерті, оскільки встановлення цього факту дозволяє реалізувати право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Факт проживання [PERSON] разом із [PERSON] , яка померла [INFO] , на день її смерті в квартирі [ADDRESS] також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: approved