Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

В квітні 2018 року представник позивача адвокат Мелех Д.О. звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь [PERSON] 25 309,60 грн заборгованості зі сплати страхового відшкодування шкоди, завданої втартою годувальника внаслідок страхового випадку , що стався 28.11.2014 року під час якого загинув чоловік позивача [PERSON] , [INFO] ; 1617,04 грн пені за прострочення сплати страхвового відшкодування; 227,79 грн інфляційних збитків у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування; 145,62 грн 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України за порушення строків виплати страхового відшкодування; 6400 грн витрат на правову допомогу; а аткож просив допустити стягнення з відповідача на корсить [PERSON] , відшкодування шкоди, повязаної з втратою годувальника, у вигляді одноразової виплати у розмрірі 30992,40 грн у межах залишкового ліміту страхового вдшкодування, що не перевищує розміру стягнення за три роки наперед. В обгрунтування позову посилався на те, що 28 листопада 2014 року близько 13 години 40 хвилин, [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkwagen LT 35", реєстраційний номер [NUMBER] , належний [PERSON] , за належності підстав до управління, рухався по другорядній автодорозі «Снігурівка - Кобзарці» до нерегульованого перехрестя з головною автодорогою Т - 1508 «Калинівка - Снігурівка - Березнегувате». У цей же час, по автодорозі Т - 1508 «Калинівка - Снігурівка - Березнегувате» зі сторони смт. Березнегувате в напрямку м. Миколаєва їхав автомобіль марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] 2, в салоні якого в якості пасажира перебував [PERSON] . При проїзді вказаного перехрестя [PERSON] у порушення п. п. 2.3 «б», 8.4 «б», 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, проігнорував вимоги встановлених знаків пріоритету додатку 1 до Правил дорожнього руху України: 2.1. «Уступити дорогу, 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено» і 2.3. «Головна дорога» і не зупинив автомобіль перед дорожнім знаком 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено». Продовживши рух, на перехресті нерівнозначних доріг, [PERSON] , як водій транспортного засобу, що слідував по другорядній дорозі, за необхідності надання переваги у русі, не поступився дорогою транспортному засобу, який наближався по перехрещуваній головній дорозі до перетину проїжджих частин, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем, яким керував [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир [PERSON] отримав численні тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми голови, грудної клітки, живота, перелому тіла грудини, множинних переломів ребер, розриву аорти та розриву селезінки та судинної ніжки лівої нирки, що супроводжувалися масивнім внутрішнім крововиливом, розвитком гемологічного та больового шоку, від яких загинув. Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2015 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Постановлено стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину 7910 грн. 09 коп. і Фінансового управління Снігурівської райдержадміністрації 1211 грн. 22 коп.; держави витрати на залучення експерта для проведення судово-технічної експертизи у розмірі 1844 грн. 70 коп., 983 грн. 84 коп. та 1843 грн. 20 коп; транспортно-трасологічної експертизи у розмірі 2951 грн. 52 коп. Позовні заяви потерпілих[PERSON] та [PERSON] залишено без задоволення. Як вбачається з вказаного вироку сууд та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 22.09.2015 року , якою вирок суду змінено лише в частині призначеного покарання [PERSON] , - допущені порушення [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали. При цьому жодних винних дій водія [PERSON] , - судами не встановлено. В результаті вказаної ДТП та наслідків від нього дружині загиблого [PERSON] було завдано шкоди, у звязку з чим виникло право на її відшкодування внаслідок втрати годувальника за рахунок відповідача. Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "Фольксваген", д\\н [NUMBER] , з вини водія якого була завдана шкода була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», згідно страхового поліса АІ № 2149731, який був чинним на момент настання ДТП. 05 лютого 2018 року відповідач здійснив на користь позивача виплату страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, у розмрі 21924 грн, що становить 50% від мінімально встановленого ст 27 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розміру страхового відшкодування за три роки- оскільки відповідач виходив з тієї позиції, що оскільки [PERSON] загинув внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, до сплати належить лише 50% від заявленої суми, а інші 50% повинні відшкодуватися іншим учасником ДТП незалежно від його вини. Проте позивачка не згодна з такою сумою страхової виплати. Так, по перше відповідно до п.2 ч.1, ч.2 ст. 1200 ЦК України вона як дружина загиблого, яка досягла пенсійного віку на час ДТП, має право на відшкодування шкоди довічно і в розмрі середньомісячного доходу потерпілого з вирахуванням частки , яка припадала на нього самого - адже інших утриманців у нього не було. На дату ДТП сукупний дохід загиблого [PERSON] , становив 4563,39 грн ( середньомісячна заробітна платат 2671,55+ пенсія 1911,83), а відтак розмір частки, що припадала на позивача та підлягає стягненню з відповідача стновить 1140,84 грн ( 4563,39 грн(дохід загиблого) : 2 ( кількість осіб, що мають право на утримання враховуючи самого загиблого) : 50% належних до сплати відповідачем) На дату звернення до суду минуло повних 40 місяців , отде вдішкодуванню підлягає страхова виплатат у розмірі 47 233,60 грн , проте відповідач здійснив часткову виплату страхового відшкодування в розмірі 21 924 грн., невиплаченими залишаються 25309,60 грн. Страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника у розмірі 25309,60 грн. не було виплачене у строки та у відповідності до вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач мав право здійснювати виплату страхового відшкодування щомісячними платежами, але виключно в межах 90 днів, як це передбачено ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - починаючи з 06.02.2018 року .Отже за період з 06 лютого 2018 року по 16.04.2018 року розмір пені за прострочення виплати страхового відшкодування позивач просить стягнути у розмірі 1617,04 грн., а аткож на підставі ст. 625 ЦК України інфляціні нарахування на суму боргу за цей період у розмірі 227,79 грн.та 145,62 грн 3% річних від простроченої суми. Враховуючи положення ст. 1202 ЦК України та п. 27.5 ст. 27 Вказаного Закону , відшколдування шкоди, повязаної зі смертю потерпілого , може бути виплачено у вигляді одноразової виплати , але не більше ніж за ри роки наперед, і загальному розмірі , що не первищує страхову суму за атку шкоду. За такого, починаючи з 01.04.2018 року на корсить позивача підлягає стягненню сума у розмірі 1140,84 грн на місяць у межах залишкової суми страхового відшкодуваннч у розмірі 30 992,40 грн , що не первищує розмір відшкодування за три роки наперед. Також просив стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 6400 грн. Представник відповідача 12.06.2018 в порядку ст.178ЦПК України подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що ПАТ «СК «Євроінс» належним чином виконує свої зобов`язання, які передбачені Законом № 1961-ІV, і на момент звернення до суду не порушувало прав і законних інтересів позивача, отже просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідачем відшкодовано позивачу належну суму страхового відщкодлування , виходячи з розміру 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірір , встановлених законом на день настання страхового випадку , що становиви 1218 грн. Було прийнято рішення щодо виплдати 50 5 страхового відшкодування відповідно до положень ст. 1188 ЦК України, оскільки загибельт потерпілого настала внаслідок взаємодії діох джерел підвищеної небезпеки, отже шкода повинна відшкодовуватися всіма особами, які спільними діями завдали такої шкоди незалежно від їх вини. Таким чином, сума шкоди повинна бути розподілена на кількість таких осіб, і не впливає та осбавина, що винним в настанні ДТП вироком суду визнано лише водія автомобіля Фольксваген [PERSON] . За такого цивільно-правову відповідальність за заподіяння неподільної шкоди в межах ліміту за шкоду, завдану здоров`ю та життю, в ірвних частинах повинні нести страховики обох джерел підвищеної небезпеки - як ПАТ СК "Євроінс Україна", так і страховик водія автомобіля "ВАЗ21099", р\\н [NUMBER] - ПрАТ СК "Саламандра Україна". Звернули увагу суду на те, що Закон України "Про ОСЦПВВНТЗ" є спеціальним законом, отже до даних правовідносин сторін підлягають застосуванню правові механізми, визначені цим Законом, а не загальні правові норми. На виконання зобовязань за полісом страхування № АІ\\2149731, відповідачем було прийнято рішення про виплату на корсить дружини загиблого 21 924 грн , що дорівнює 50% від 43848 грн ( 36х1218 грн). У відповіді на відзив , який надійшов до суду 19.02.2019 року, представник позивача зазначає, що відповідач неправильно тлумачить поняття солідарного обов`язку боржників , але ж позивач скористався своїм правом вибору боржника, пред`явивши свої вимоги саме до відповідача, оскільки саме ця страхова компанія застрахувала цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого відбулася ДТП. Крім цього, доводи відповідача відносно того, що позивач вправі звернутися до страховика, де застрахована відповідальність водія автомобіля ВАЗ-21099, р\\н [NUMBER] , суперечить меті ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" , оскільки саме відповідач несе 100% відповідальності за шкоду завдану водієм забезпеченого транспортного засобу, вина якого встановлена вироком суду. В судове засідання представник позивача не зявивися, надав неодноразові заяви про розгляд справи у йогго відсутність, просив про задволення позову в повному обсязі. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності , заперечив проти позову за викладеними у відзиві на позовну заяву обставинами, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2015 року ( ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22.09.2015 року вирок суду першої інстанції змінено лише в частині призначеного покарання [PERSON] ) [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Як вбачається з вказаного вироку суду та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 22.09.2015 року - допущені порушення [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, а саме пасажир [PERSON] отримав численні тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми голови, грудної клітки, живота, перелому тіла грудини, множинних переломів ребер, розриву аорти та розриву селезінки та судинної ніжки лівої нирки, що супроводжувалися масивнім внутрішнім крововиливом, розвитком гемологічного та больового шоку, від яких загинув. При цьому жодних винних дій водія [PERSON] , - судами не встановлено. [PERSON] , помер [INFO] в м. Снігурівка Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.12.2014 серія [NUMBER] . 16 жовтня 2017 представник [PERSON] по довіреності [PERSON] звернувся до ПАТ СК «Євроінс Україна» з: повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду; заявою на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, у розмірі не меншу 43848 грн., що належить дружині загиблого [PERSON] ; заявою на виплату страхового відшкодування пов`язаного із заподіяною моральною шкодою 9744 грн. (2\\3 частки). [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером за віком довічно з листопада 2013 року , з 01.04.2015 року отримує пенсію довічно у разі втрати годувальника. [PERSON] , є дружиною загиблого [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 15.06.1974 року серія [NUMBER] . У довідці ТОВ "Соляні" вказано, що [PERSON] станом на 28.11.2014 (до моменту смерті) дійсно проживав в [ADDRESS] та мав склад сім`ї: [PERSON] дружина, [PERSON] , 1981 р.н., [PERSON] , 1978 р.н. - сини. Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області , [PERSON] , перебував на обліку та отримува пенсію за вислугу років в розмірі за останній рік до припинення в звя`язку зі смертю 1911,84 грн щомісячно. Згідно довідки АТ КБ "Надра" [PERSON] з 01.12.2011 року по 28.11.2014 року перебував на посаді водія-інкасатора і отримував середньомісчяну заробітну плату за остані 6 місяців 2671,55 грн. Батьки загиблого : мати [PERSON] , та батько [PERSON] , померли у 2008 та 1996 році відповідно. 25.09.2014 між ПАТ СК "Євроінс Україна" та [PERSON] , було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ № АІ/2149731, забезпеченим транспортним засобом виступав автомобіль "Фольксваген ЛТ-35", р\\н [NUMBER] , ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 100 000 грн.. 05.02.2018 комісією відповідача затверджено: страховий акт № 6485/18 про виплату страхового відшкодування [PERSON] ( уповноважена особа дружини померлого [PERSON] ) у розмірі 26646 грн.; яке складається з 2\\3 частин морральної шкоди та відшкодування, повязане з втратою годувальника. Акт складено на підставі розрахунку № 16485/18 суми страхового відшкодування від 29.01.2018 року, з якого вбачається, що ліміт відповідальності страховика становить 100 000грн, загальний розмір шкоди за ст. 27 ЗУ "Про ОСЦПВ" , пов`язаної зі смертю потерпілого 43 848 грн, сума зниження складає 26646 грн., до сплати - 26 646 грн., включаючи 2\\3 частини моральної шкоди 9744 грн.(1\\3 частини виплачена синові загиблого, інший син відмовився від своєї частки виплати на користь матері) Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до положень статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правово ївідповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Пунктом 2.1 ст.2 Закону №1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно зі ст.22Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 23.1 ст.23Закону №1961-IV передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 1200ЦК України встановлено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед (стаття 1202 ЦК України). Разом з тим, відповідно до статті 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка є спеціальною нормою, що регулює спільні правовідносини, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Статтею 27.5встановлено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Згідно ст.1 ЗУ «Прострахування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певнихподій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст.8 Закону страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Статтею 9 Закону передбачено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до ст.20 Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до вимог ст.639 ЦК України договір являється обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. ПАТ «СК «Євроінс Україна» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника позивачці ( як єдиній особі, яка мала на день його смерті право на одержання від нього утримання) у розмірі 21 924 грн. на утримання непрацездатної дружини загиблого, яка була сплачена в лютому 2018 року у межах виплати за 36 місяців у розмірі 50 % від такої виплати з мінімальної заробітної плати на день його смерті. Статтею 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його в передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Згідно з ст.2.1 Закону «Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства, України, то застосовуються норми цього Закону.» Стаття ст.1202ЦК України передбачає, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого здійснюється щомісячними платежами. Однак, ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто, вказаний Закон України визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відтак: саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів. Як вбачається з матеріалів справи, дружина загиблого [INFO] в ДТП [PERSON] досягла пенсійного віку і отримувала пенсію за віком в орагнах ПФУ, тобто вона є непрацездатною особою, знаходилася на його утриманні та відповідно має право на відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника. Так, позивачем надано належні та допустимі докази розмірів доходів загиблого протягом останнього року, тому суд вважає за доведене, що сукупний дохід [PERSON] на день його смерті становив 4563,39 грн, отже частка, що припадала на його дружину дорівнювала 2281,68 грн., що відповідає положенням ст.ст. 1200-1202 ЦК України. При цьому, оскільки позивач в своєму позові цілком погоджується з позицією страхової компанії щодо застосування до дійсних правоідносин сторін положень ст. 1188 ЦК України щодо виплати лише половини від належного страхового відшкодування з урахуванням , що смерть [PERSON] , настала внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпки, то з урахуванням принципів цивільного судочинства, закріплених в ст.4,5, 13 ЦПК України, суд також вважає обгрунтованим та правильним наведений представником позивача розрахунок частки позхивача, з якої повинна розраховуватися розмір страхової виплати [PERSON] в зв`язку з втратою годувальника- 1140,84 грн щомісячно. За такого, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості страхового відшкодування шкоди, завданою смертю годувальника непрацездатної [PERSON] є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі у розмірі 25309,60 грн. Що стосується вимог про те, що сід допустити стягнення на корсить позивача відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою ггодувальника у вигляді одноразової виплати відповідачем у межах ліміту відповідальності залишкової частини відшкодування у розмірі 30992,40 грн, що не перевищує розміру стягнення за три роки наперед , виходячи з місячного ррозміру відповідної виплати, то відповідно до вищенаведених норм закону, така страхова виплатат првинна виплачуватися позивачці страховиком щомісячно довічно ( але в межах суми страхового відшкодування) , за такого саме таким чином заявлені позовні вимоги ен підлягають задволенню, оскільки норами ЦК України не передбачено захист прав позивача, заявлених наперед, адже захисту підлягає лише дійсне порушене право. Разом з тим, враховуючи тривалий розгляд справи, позицію відповідача, викладену у відзиві , а також відсутність будь-яких страхових виплат на користь позивача за період з 01 квітня 2018 року і по день розгляду справи, суд вважає за необхідне, враховуючи положення ст. 5 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь [PERSON] , суму страхового відшкодування за період з 01 квітня 2018 року по 01.12.2019 року у загальному розмірі 20 335,12 грн ( 1140,84 грнх20 місяців). За такого , стягненню на користь позивачки з відповідача підлягає в загальному розмірі 48 126,40 грн. страхового відшкодування шкоди завданої втратою годувальника. Вимога представника позивача щодо стягнення пені у розмірі 1617,04 грн.за прострочення виплати страхового відшкодування є обґрунтованою, виходячи з наступного. Відповідно до п. 36.5. ст. 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Враховуючи те, що відповідачем було допущено порушення щодо термінів оплати страхового відшкодування, позивачем правильно проведено розрахунок розміру пені відповідно до п. 36.5. ст. 36 Закону та правильно взяті за основу сума та період для нарахування пені в межах позовних вимог до дня звернення з вказаним позовом до суду ( протягом розгляду справи заяви про збільшення позовних вимог позивачем не подавалося), отже з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша ст.. 901 ЦК України). Отже є обгрунтованими вимоги про стягнення з відповідача 227,79 грн. інфляційних збитків та -145,62 грн. 3% річних передбачених статтею 625 ЦК України у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування, правильно обраховані представником позивача за період до дня звернення з вказаним позовом до суду ( протягом розгляду справи заяви про збільшення позовних вимог позивачем не подавалося). Відповідач свого розрахунку щодо стягнення пені, втрат від інфляції та трьох процентів річних суду не надав. Згідно п. 1 ч. 3 ст.133ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Так, із наданого представником позивача розрахунку робіт (наданих послуг) слідує, що правнича (правова) допомога надавалась у виді: консультація по справі 1 година вартість 800 грн.; підготовчі дії ( зясування наявності доказів та їх збирання, визначення правовідносин сторін, визначення законодавчої бази, що регулюють відносини між позивачем та відповідачем) 3 години вартість 2400 грн.; написання, підготовка, копіювання та надсилання позовної заяви з додатками в суд 4 годин вартість 3200 грн. Вартість однієї години адвоката відповідно до укладеного сторонами договору становить 800 грн. . Таким чином заявлені стороною позивача до стягнення з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 6400 грн. підлягають до задоволення, оскільки позивачем надані докази, передбачені ч.ч.2,3 ст.137ЦПК України для підтвердження (Договір про надання правничої допомоги від 05.04.2018, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, довіреності від 09.10.2017, рахунок-фактура від 10.04.2018 та квитанція про сплату [PERSON] , 6400 грн за вказаним договром , меморіальний ордер від 17.04.2018) і обґрунтування таких судових витрат (Акт виконаних робіт від 10.04.2018 , Детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої допомоги ). Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» тому, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704,60 грн.

Outcome: partial