Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

06.12.2013 року КП " Харківські теплові мережі" звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в якому просили стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання в сумі 8348 грн. 27 коп. В обгрунтування свого позову позивач вказував, що відповідно до ЗУ « Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV від 24.06.2004 року та « Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, КП " Харківські теплові мережі" надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб водопостачання. В наслідок неповної та несвоєчасної сплати відповідачкою зазначених послуг в неї станом на 03.12.2013 року виникла заборгованість в сумі 8348 грн.27 коп., яка утворилась за період з 01.01.2006 року по 31.12.2010 року, у зв'язку з чим позивач просить стягнути виниклу заборгованість з відповідачів. Заочним рішенням суду від 03.02.2014 року , ухваленого по вищезазначеній справі, позовні вимоги КП " Харківські теплові мережі" задоволені в повному обсязі. Ухвалою суду від 22.04.2014 року зазначене заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку . В судове засідання представник позивача не з»явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з»явилась, подала до суду клопотання про застосування до вимог позивача строку позовної давності, в якій також просила провести розгляд справи без її участі, проти позову заперечувала в повному обсязі. Крім того, відповідачкою надані до суду письмові заперечення по справі, в яких вона зазначає, що позивачем не надано належних доказів по справі на підтвердження своїх позовних вимог. Будь- яких договорів , щодо надання послуг з опалення та підігріву води для потреб гарячого постачання вона з позивачем не укладала, а тому вважає вимоги позивача незаконними. Також відповідач зазначила, що позивачем в якості доказів не надано відомостей про вартісну базу нарахування боргу, тобто не надано розміри тарифів на житлово-комунальні послуги , які діяли протягом нарахування боргу та підстави для їх застосування. Крім того, [PERSON] вказує на те ,що з 25.04.2007 року за її заявою їй було припинено надавання послуг від позивача, оскільки за адресою де виникла заборгованість вона не мешкає у зв'язку доглядом хворих батьків, які мешкають в м. Вовчанськ Харківської області. Відповідач також не згодна з нарахованою заборгованістю, яка виникла за період з 01.01.2006 року по 31.12.2010 року, оскільки нарахована заборгованість не підлягає стягненню, у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Вказана квартира належить територіальній громаді м. Харкова (а.с.2) Згідно відомості нарахування та оплат за теплову енергію, відповідач має заборгованість перед КП „Харківські теплові мережі ", яка утворилась за період 01.01.2006 року по 31.12.2010 року у розмірі 8348 грн. 27 коп. ( а.с.3) Відповідно до ст.68 ЖК України плата за комунальні послуги повинна вноситись квартиронаймачем своєчасно. Суд не може погодитися з запереченнями відповідача, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки. Загальні умови виконання зобов'язання передбачені статтею 526 ЦК України. Згідно цієї правової норми зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. № 1875-IV. Згідно статті 4 вказаного Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 1 зазначеного Закону комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавцем житлово-комунальних послуг є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживачем житлово-комунальних послуг вважаться фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно статтей 20, 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Оскільки відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі вносить плату за надані послуги, вона підлягає стягненню в судовому порядку. Що стосується заперечень відповідача відносно того, що з 25.04.2007 року за її заявою їй було припинено надавання послуг з опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого постачання , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ст. 60 ЦПК України сторони зобов»язані довесті ті обставини , на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або запечерень. З наданої в якості доказу заяви [PERSON] від 17.04.2007 року вбачається ,що остання звертається до заступника директора КП «Харківській теплові мережі» з проханням направити 25.04.2007 року на адресу місця її проживання представника КП « Харківській теплові мережі» для тимчасового припинення надання послуг з опалення та гарячого водопостачання, шляхом реалізації технічної можливості запірних вентилів у квартирі. ( а.с.29). Однак , вказана заява не може свідчити про те, що надання послуг з опалення та гарячої води за адресою місця проживання відповідача припинено. Доказів про опломбування системи теплопостачання та гарячого водопостачання за адресою відповідачки, суду не надано. Крім того, відповідно до заяви від 20.05.2014 року вих.. № 2944 , згідно з якою Служба збуту Комінтернівської філії КП «Харківській теплові мережі» повідомляє, що за адресою [ADDRESS] , персоналом КП « ХТМ» опломбування системи гарячого водопостачання не проводилось. ( а.с.46) Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З врахуванням положень ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність до заявлених вимог, оскільки про це прямо зазначають відповідачі. Позивач просить стягнути з відповідача суму виниклої заборгованості , що утворилась з 01.01.2006 року по 31.12.2010 року в розмірі 8348, 27 грн. Відповідно до ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.08.2013 року, за заявою [PERSON], судовий наказ від 22.02.2011 року, який був виданий Комінтернівським районним судом м. Харкова за заявою КП "Харківські теплові мережі" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги опалення та гарячу воду в розмірі 8348 грн. 27 коп.- скасовано та стягувачу роз'яснено його право на звернення з тією самою вимогою до суду у позовному порядку. Отже, вказаною ухвалою встановлено, що КП "Харківські теплові мережі" зверталося до суду з заявою про порушення своїх прав , а саме про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги опалення та гарячу воду в розмірі 8348 грн. 27 коп. та відповідно до вказаної заяви був виданий судовий наказ. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, звернувшись в лютому 2011 році до суду з заяву про видачу судового наказу про стягнення [PERSON] заборгованості за надані послуги опалення та гарячу воду в розмірі 8348 грн. 27 коп., позивач здійснив своє право на захист своїх порушених прав. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню заборгованість в межах строку позовної давності, а саме з 01 березня 2008 року по 31 грудня 2010 року включно , в сумі 6174,13 грн. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial