Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

26 березня 2015 року головний лікар КУ "Томашпільська центральна районна лікарня" О.М.Краківська звернулася до суду з даною заявою, в якій просить надати [PERSON] амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду на амбулаторно-примусове лікування за поданням районного психіатра Ремізевич Алли Володимирівни. Заява обґрунтована наступним. 24 березня 2015 року до КУ "Томашпільська ЦРЛ" надійшла письмова заява від лікаря-психіатра Ремізевич А.В, жительки [ADDRESS] щодо надання амбулаторної психіатричної допомоги [PERSON], [INFO], жительці [ADDRESS] як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду на амбулаторно-примусове лікування. [PERSON] з 1 лютого 2010 року перебуває на обліку в психіатричному кабінеті Томашпільської ЦРЛ з приводу хронічного психіатричного захворювання. 25 лютого 2014 року під впливом галюцинацій вона скоїла крадіжку мобільного телефону, потім поїхала в смт Томашпіль, щоб його продати. На хвору [PERSON] було заведено карну справу з приводу даної крадіжки. З 8 червня 2014 року по 1 грудня 2014 року [PERSON] знаходилася на примусовому лікуванні в ВПЛ ім..Ющенка. Рішенням обласного психіатричного ЛКК було запропоновано призначення амбулаторного примусового лікування за місцем проживання. Хвора неодноразово знаходилася на стаціонарному лікуванні в обласній психіатричній лікарні ім..Ющенка (в 2010 році-2 рази, в 2011 році, в 2012 році, в 2013 році, в 2014 році-2 рази) з діагнозом "Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу", є інвалідом ІІІ групи по психічному захворюванню. Захворювання носить безперервний тип, з короткими ремісіями. В періоди загострення хвора злобна, агресивна, схильна до крадіжок, асоціальних дій та вчинків. 24 березня 2015 року [PERSON] була оглянута лікарем-психіатром Томашпільської ЦРЛ, яка зробила висновок, що є достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого остання може завдати значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану, якщо їй не буде надана амбулаторна психіатрична допомога. 24 березня 2015 року [PERSON] була представлена на ЛКК. Головний лікар О.М.Краківська зазначає, що заключенням ЛКК рекомендовано оформлення амбулаторного примусового лікування як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду на амбулаторно-примусове лікування за місцем проживання. У судовому засіданні представник заявника-лікар-психіатр Ремізевич А.В. заявлені вимоги підтримала повністю, вказала, що необхідність надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку пов'язана з тим, що у неї дійсно встановлено тяжкий психічний розлад, попросила заяву задовольнити, надати дозвіл на проведення амбулаторної психіатричної допомоги [PERSON] в примусовому порядку строком на шість місяців. Законний представник хворої [PERSON] мати [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій не заперечує проти надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. [PERSON]. в судовому засіданні не заперечила проти надання їй амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Старший прокурор прокуратури Томашпільського району Дацюк С,М. вважає за необхідне надати [PERSON] амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази та оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.2 ст. 12 Закону України "Про психіатричну допомогу" амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Необхідність надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, підтверджується висновком лікаря-психіатра та висновком комісії лікарів-психіатрів, які містять обґрунтування про необхідність надання такої допомоги. Судом встановлено, що [PERSON] з 1 лютого 2010 року перебуває на обліку в психіатричному кабінеті Томашпільської ЦРЛ з приводу хронічного психіатричного захворювання. 25 лютого 2014 року під впливом галюцинацій остання скоїла крадіжку мобільного телефону, потім поїхала в смт Томашпіль, щоб його продати. На хвору [PERSON] було заведено карну справу з приводу даної крадіжки. З 8 червня 2014 року по 1 грудня 2014 року [PERSON] знаходилася на примусовому лікуванні в ВПЛ ім..Ющенка. Рішенням обласного психіатричного ЛКК було запропоновано призначення амбулаторного примусового лікування за місцем проживання. Хвора неодноразово знаходилася на стаціонарному лікуванні в обласній психіатричній лікарні ім..Ющенка (в 2010 році-2 рази, в 2011 році, в 2012 році, в 2013 році, в 2014 році-2 рази) з діагнозом "Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу", є інвалідом ІІІ групи по психічному захворюванню. Захворювання носить безперервний тип, з короткими ремісіями. В періоди загострення хвора злобна, агресивна, схильна до крадіжок, асоціальних дій та вчинків. 24 березня 2015 року [PERSON] була оглянута лікарем-психіатром Томашпільської ЦРЛ, яка зробила висновок, що є достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого остання може завдати значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану, якщо їй не буде надана амбулаторна психіатрична допомога. 24 березня 2015 року [PERSON] була представлена на ЛКК. Заключенням ЛКК рекомендовано оформлення амбулаторного примусового лікування як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду на амбулаторно-примусове лікування за місцем проживання. Законний представник [PERSON] [PERSON] та сама хвора [PERSON] дали свою згоду на надання останній амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду на амбулаторно-примусове лікування. Оскільки необхідність надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду на амбулаторно-примусове лікування за поданням районного психіатра Ремізевич А.В. у повному обсязі знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, сама [PERSON] не заперечила щодо надання їй амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку як захід медичного характеру із звичайним режимом нагляду, тому суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, На підставі викладеного,

Outcome: approved