Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

04.02.2015 Комунальне підприємство "Павлоградтеплоенерго" звернулося до суду з позовом до [PERSON] , яким просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 8533,45 грн. (вісім тисяч п'ятсот тридцять три гривні 45 копійок). В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, надає населенню м. Павлограда, підприємствам, установам та організаціям теплову енергію для потреб опалення, у тому числі послуги по теплопостачанню були надані й в житлове приміщення відповідача: [ADDRESS] . Однак, відповідач за фактично спожиту теплову енергію оплату позивачу не проводить, внаслідок чого за період з жовтня 2010 року по жовтень 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 8533,45 грн. (вісім тисяч п'ятсот тридцять три гривні 45 копійок). Позивач про дату, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечував проти позовних вимог, просив застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виробник послуг може бути їх виконавцем. Суд доходить висновку, що позивач Комунальне підприємство "Павлоградтеплоенерго" є виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення на території міста Павлоград Дніпропетровської області, а відповідач [PERSON] є споживачем зазначених послуг. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно із ч. 1 ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Проаналізувавши матеріали справи суд доходить висновку, що між сторонами договір про надання послуг з централізованого теплопостачання не укладався, проте фактичне надання послуг позивачем відповідачу відбувалося у зазначений період, та законом не встановлена обов'язкова недійсність таких правочинів у разі недодержання письмової форми, що свідчить про виникнення договірних правовідносин з надання послуг централізованого опалення між КП "Павлоградтеплоенерго" та [PERSON]. Відповідач за послуги з теплопостачання надані з жовтня 2010 року по жовтень 2014 року не сплачував, про що свідчить особистий рахунок 2-206022059 /а.с. 5/, проте заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Враховуючи, що позивач звернувся до суду 04.02.2015, відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, затвердженого Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005, тому останнім місяцем, за який може бути стягнута заборгованість за послуги з теплопостачання - це грудень 2014 року, проте вимога заявлена з жовтня 2010 року по жовтень 2014 року (включно). Відповідач заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності, тому заборгованість за послуги з теплопостачання може бути стягнути лише за період з січня 2012 року по жовтень 2014 року (включно) у сумі 6537,58 грн , а в іншій частині слід відмовити. Тому, відповідно до ст. 256, 257, 267 ЦК України позовні вимоги в частині заборгованості відповідача перед позивачем за період з жовтня 2010 до січня 2012 року у сумі 1995,87 грн не підлягають задоволенню, оскільки сплив строк позовної давності. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,60 гривень (двісті сорок три гривні шістдесят копійок), тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного та ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", ст.ст. 1, 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. ст 204, 215, 218, 526 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial