Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недостовірною, такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] інформацію про те, що «При этом, организатор покушения - [PERSON] - указал на [PERSON], как заказчика данного преступления.... Участники покушения на банкира [PERSON], который выступал свидетелем по делу "Родовида", до сих пор не предстали перед судом. Три с половиной года спустя после покушения! Несмотря на то, что исполнители быстро сознались и назвали заказчиком [PERSON],...», оприлюднену та поширену [INFO] р. на веб-сайті видання «Українські Новини» «ukranews.com» за адресою в мережі інтернет: [INFO] в статті заступника директора Інформаційного агентства «Українські новини» [PERSON] під назвою: «[INFO]» ; зобов'язати [PERSON] протягом 10 (десяти) календарних днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати поширену ним недостовірну інформацію зобов'язати Інформаційне агентство «Українські новини» розмістити на головній сторінці сайту http://ukranews.com// повідомлення про ухвалене у справі судове рішення та публікацію тексту резолютивної частини цього рішення; стягнути з ТОВ Інформаційне агентство «Українські новини» та [PERSON] моральну шкоду в сумі 1,00 гривня. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] року в мережі Інтернет на веб-сайті видання «Українські новини » за адресою: [INFO] розміщена стаття заступника директора Інформаційного агентства «Українські новини» [PERSON] під назвою: «[INFO]». У вказаній статті [PERSON] написав: «...Третий эпизод касается попытки убийства в 2012 году проходившего свидетелем по делу «Родовид-банка" экс-вице-президента банка [PERSON]. 19 марта 2012 года два автоматчика расстреляли в упор проезжавший автомобиль, в котором находился банкир. Сам он выжил лишь благодаря больной спине, из-за чего не сидел в машине, а лежал. Исполнители покушения были задержаны. При этом, организатор покушения [PERSON] указал на [PERSON], как заказчика данного преступления.... Участники покушения на банкира [PERSON], который выступал свидетелем по делу "Родовида", до сих пор не предстали перед судом. Три с половиной года спустя после покушения! Несмотря на то, что исполнители быстро сознались и назвали заказчиком [PERSON], дело пока что "зависло" в Шевченковском районном суде Киева. Оно вот уже более двух лет находится в стадии рассмотрения! По делу поменялось три состава судей. И каждая такая смена вызывает необходимость начала процесса по-новой...». Посилаючись на те, що інформація поширена [PERSON] через глобальну мережу Інтернет є негативною, неправдивою та такою, що підлягає спростуванню просить задовольнити позов у заявлений спосіб. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ Інформаційне агентство «Українські новини» проти задоволення позову заперечував повністю. Заперечення подав у письмовому виді. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] р. на на веб-сайті видання «Українські Новини» «ukranews.com» за адресою в мережі інтернет: [INFO] було розміщено статтю заступника директора Інформаційного агентства «Українські новини» [PERSON] під назвою: «[INFO]» в якій було зазначено : «При этом, организатор покушения - [PERSON] -указал на [PERSON], как заказчика данного преступления... Участники покушения на банкира [PERSON], который выступал свидетелем по делу «Родовида», до сих пор не предстали перед судом. Три с половиной годя спустя покушения! Несмотря на то, что исполнители быстро сознались и назвали заказчика [PERSON]...». До суду позивач звернувся з вимогами про визнання інформації недостовірною, такою, що порушує особисті немайнові права позивача та зобов'язання відповідачів спростувати недостовірну інформацію і відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 1,00 грн. Відповідно до ст.ст. 3,28 Конституції України визначено честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, кожен має повагу до його гідності. Разом з тим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобіганню розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація (ст. 201 ЦК України). Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто/або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо,телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі інтернет чи з використанням іншх засобів телекомунікаційного зв'язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації є також вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших товарів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать честь, гідність фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Разом з тим, слід зазначити, що правові засади діяльності журналістів визначені Конституцією України, законами України «Про інформацію», «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», тощо. Законодавцем передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів; забороняються втручання у професійну діяльність журналістів, контроль за змістом поширюваної інформації; друковані засоби масової інформації є вільними. Водночас, реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. За таких обставин, суд дійшов висновку, що дії відповідачів стосовно опублікування на веб-сайті видання «Українські Новини» статті заступника директора Інформаційного агентства «Українські новини» [PERSON] під назвою: «[INFO]» не можуть бути визнані неправомірними, й такими, що принижують честь та гідність позивача, псують його ділову репутацію. Право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про особу відомостей, що не відповідають дійсності або принижують її честь та гідність регламентовано ст. 37 Закону України «Про інформацію», а також забезпечено правом звернення до суду у разі відмову в публікації спростування або порушення порядку його публікації. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідач ТОВ ІА «Українські новини» є інформаційним агентством, права і обов'язки якого передбачені Законом України «Про інформаційні агентства». Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України інформаційними агентствами згідно з цим Законом є зареєстровані як юридичні особи суб'єкти інформаційної діяльності, які діють з метою надання інформаційних послуг. Відповідно до ст. 26 Закону України продукція інформаційного агентства - це матеріалізований результат його діяльності, призначений для розповсюдження з метою вдоволення інформаційних потреб громадян, юридичних осіб, держави. Згідно ч. 1 ст. 27 Закону основними видами продукції інформаційного агентства є: електронна, друкована, фото-, кіно-, аудіо- та відеопродукція. Разом із тим, згідно ст. 33 Закону громадяни, юридичні особи, державні органи і органи місцевого самоврядування, а також їх уповноважені представники мають право вимагати від інформаційного агентства спростувати розповсюджені про них відомості, що не відповідають дійсності, принижують їх честь та гідність. Спростування здійснюється інформаційним агентством, яке розповсюдило таку інформацію. Інформація, що не відповідає дійсності, має бути спростована як інформаційним агентством, так і розповсюджувачем цієї інформації. Відшкодування матеріальної і моральної шкоди за розповсюдження інформації, що спростовується, здійснюється у порядку, передбаченому законодавством. Однак, відповідно до п. 3 ч. 1 статті 35 Закону, інформаційне агентство, суб'єкти діяльності інформаційних агентств не несуть відповідальності за розповсюдження інформації, яка не відповідає дійсності, принижує честь і гідність громадян та організацій, порушує їх права і законні інтереси або являє собою зловживання свободою діяльності інформаційних агентств і правами журналіста, якщо ця інформація, зокрема, є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб. Інформація, розміщена на сайті Відповідача 1 [INFO] року та яку позивач просить спростувати відповідає вимогам ст. 35 Закону України «Про інформаційні агентства». А саме, ані ТОВ ІА "Українські Новини", ані автор публікації не є авторами твердження, про те, що [PERSON] назвав [PERSON] замовником вбивства. Дану обставину не оспорював в судовому засіданні представник позивача. За викладених обставин вимоги щодо визнання інформації недостовірною не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно положень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Оскільки обставин з якими закон пов`язує підстави для стягнення моральної шкоди судом не встановлено, в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи та вказаних вище вимог закону, який регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, а відтак в задоволенні позову слід відмовити вповністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed