Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. У листопаді 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги наступним. Вона є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири, який 24.03.2009 року посвідчений державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області Задорожним Д.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2-1129, Витягом з Державного реєстру правочинів № 7126661, який виданий 24.03.2009 року Першою Слов`янською державною нотаріальною конторою Донецької області та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22514107, який виданий 17.04.2009 року реєстратором КП "БТІ" м. Слов`янська. 01.04.2014 року у вищевказаній квартирі був зареєстрований її племінник - [PERSON] , який не проживає в її квартирі з 2014 року. Крім того, він не допомагає сплачувати комунальні послуги. У зв`язку з тим, що в даній квартирі зареєстрований відповідач у неї виникли труднощі, щодо реалізації свого права власності, а саме: сплата додаткових коштів квартплати за відповідача та можуть виникнути труднощі в майбутньому при здійсненні свого права при відчуженні нерухомого майна. Просить суд, визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . 2. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 3. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не була присутня, незважаючи на те, що належним чином була повідомлена про час, дату та місце судового засідання, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримала позовні вимоги. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 4. Ухвалою суду від 25.11.2019 року по справі проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. 5. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 6. В судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири, який 24.03.2009 року посвідчений державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області Задорожним Д.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2-1129, Витягом з Державного реєстру правочинів № 7126661, який виданий 24.03.2009 року Першою Слов`янською державною нотаріальною конторою Донецької області та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22514107, який виданий 17.04.2009 року реєстратором КП "БТІ" м. Слов`янська (а.с.6-8). 7. З довідки від 15.10.2019 року, виданої начальником управління ТОВ "Синергія-БТ" Жаріковим А.В. , слідує, що разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані її чоловік - [PERSON] та племінник - [PERSON] , [INFO] (а.с.10). 8. Відповідно до акту від 17.10.2019 року, складеного комісією в складі: керівника комітету мікрорайону "Лимани", сусідів - [PERSON] та [PERSON] відповідач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак не проживає за вказаною адресою з 2014 року, власних речей його немає (а.с.9). V. Оцінка Суду. 9. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. 10. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини" використовує також практику Європейського суду як джерело права. 11. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. 12. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). 13. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено право на вільне володіння майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). 14. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. 15. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 16. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. 17. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України). 18. Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором. 19. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України). 20. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. 21. Відповідно вимог закону, зокрема ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. 22. Звертаючись до суду з позовом, позивач надала акт від 17.10.2019 року, складеного комісією в складі: керівника комітету мікрорайону "Лимани", сусідів - [PERSON] та [PERSON] , з якого слідує, що відповідач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак не проживає за вказаною адресою з 2014 року, власних речей його немає (а.с.9). 23. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, що передбачає втрачання права користування житлом члена сім`ї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, [PERSON] у спірній квартирі не мешкає, тому наявні підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. 24. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 25. Позивач не вимагає компенсації за понесені нею судові витрати.

Outcome: approved