Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із даним позовом та просить визнати недійсним договір укладений між ним та відповідачем, стягнути з останнього 39000 грн. Вимоги обгрунтовує тим, що 28.03.2016 уклав з відповідачем договір фінансового лізингу відповідно до якого відповідач зобов'язувався придбати у свою власність та передати у користування позивачу (лізингоодержувачу) транспортний засіб "Kio Rio", а позивач зобов'язувався періодично сплачувати за користування даним транспортним засобом лізингові платежі. Вважає, що умови зазначеного договору не відповідають діючому законодавству та порушують його права як споживача. Зокрема, позивач вказує, що у вищевказаному договорі фінансового лізингу наявні несправедливі умови, що суперечить нормам Закону України "Про захист прав споживачів", також даний договір суперечить нормам Цивільного кодексу України, Закону України "Про фінансовий лізинг", Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", предмет лізингу неконкретизований, а сам договір фінансового лізингу мав бути нотаріально посвідченим. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, після відкладення судового розгляду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, заяв, клопотань, заперечень не надав. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню враховуючи таке. З матеріалів справи вбачається, що 28.03.2016 сторони уклали договір №003682 поіменований як договір фінансового лізингу. Відповідно до ст. 1 даного договору предметом договору є транспортний засіб, зазначений у даній статті та у Специфікації (додаток № 2). 28.03.2016 позивачем на рахунок відповідача було сплачено 39000 з призначенням даного платежу - авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5- 6 ст. 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст. 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п.п. 2,3 ч. 3 ст. 18 Закону "Про захист прав споживачів"), надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону). Позивач, зокрема, вказує на пункт 1.4. договору згідно якого незалежно від наявності у продавця предмета лізингу, вказаного лізингоодержувачем в даному договорі, та за заявою лізингоодержувача, сам предмет лізингу може бути змінений на інший предмет лізингу до моменту купівлі предмета лізингу. Суд погоджується з позивачем, що даний пункт договору порушує засади добросовісності та є несправедливими в силу вищевказаної норми ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Крім того, несправедливими є умови: - пункту 5.5. договору згідно якого будь-які поліпшення, модифікації або зміни предмета лізингу або його з'єднання з будь-якими нерухомими або рухомими об'єктами дозволяються лише на підставі попереднього письмового погодження з лізингодавцем. При наявності відповідної письмової вимоги лізингодаця перед поверненням предмета лізингу, лізингоодержувач зобов'язаний за власний рахунок відновити його початковий стан з урахуванням нормального зносу. У будь-якому випадку усі невід'ємні поліпшення, модифікації або зміни предмета лізингу, які були зроблені без письмової згоди лізингодавця, стають власністю лізингодавця та підпорядковуватися даному договору, при цьому лізингодавець не зобов'язаний виплачувати лізингоодержувачу жодних компенсацій, а останній не має право на відшкодування цих виплат за рахунок лізингових платежів. - пункту 5.6 яким передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний за власний рахунок забезпечити відповідність предмета лізингу всім нормативним вимогам та вносити такі зміни, модифікації та доповнення до предмета лізингу, які можуть час від часу вимагатися будь-яким законом, правилом, розпорядженням нормативним актом або наказом державного органу, виданим в межах його компетенції. - пункту 5.7. згідно якого на чинність цього договору не впливають будь-які обмеження або неможливість користування предметом лізингу внаслідок його часткового пошкодження, або внаслідок юридичних чи технічних або економічних причин, випадків надзвичайних подій чи форс-мажору. В таких випадках зобов'язання лізингоодержувача, в тому числі платіжні зобов'язання, залишаються чинними в повному обсязі. - пункту 10.13. яким передбачено, що лізингодавець має право змінити розмір лізингових платежів або про індексувати їх від різних факторів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Отже, в силу даної норми договору лізингодавець залишив за собою право в односторонньому порядку збільшувати розмір лізингового платежу. - пункт 10.11. згідно якого лізингоодержувач не може вимагати від лізингодавця жодного відшкодування або зменшення суми платежів за даним договором, у випадку перерви в експлуатації предмета лізингу, незалежно від причин виникнення такої перерви. Лізингоодержувач не має права затримувати платежі за даним договором, строк сплат яких настав, навіть з причин пошкодження предмету лізингу. Суд погоджується з позивачем, що цей пункт договору також є несправедливим, оскільки лізингодавцю надається право в односторонньому порядку збільшувати розмір лізингових платежів, а лізингоодержувач ніяк не може вплинути на розмір лізингових платежів. Дане положення договору також суперечить ч. 3 ст. 762 ЦК України, а також частині 4 даної статті передбачено, що наймач (лізингоодержувач) має прав вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливіст користування майном істотно зменшилася. - пункту 10.15. згідно якого разі неузгодженої у даному договорі зміни розмірів лізингов платежів лізингодавець і лізингоодержувач складають додаткову угоду до дано договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предме лізингу. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати договір, після чого лізингоодержувач зобов'язаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають. Даний пункт договору порушує принципи свободи договору, закріплені в статті 627 ЦК України. законодавства, з урахуванням звичаїв ділового обігу, вимог розумності та справедливості. - пункту 12.5. згідно якого за несвоєчасне внесення лізингових платежів лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, крім того лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими коштами в розмірі 3 % річних від суми заборгованості за кожен день прострочення. Даною нормою передбачена подвійна відповідальність за одне й те ж правопорушення, що не відповідає ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Суд також погоджується з позивачем, в тому, що договором не передбачено жодної санкції щодо лізингодавця у разі порушень умов та строків договору, що призводить до дисбалансу договірних відносин. - пункту 5.4 договору, яким передбачено, що лізингоодержувач погоджується взяти на себе та нести всю відповідальність в межах, встановлених цим договором та чинним законодавством України стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця, як власника предмета лізингу, щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що виникли прямо або опосередковано внаслідок володіння, експлуатації, транспортування , або стану предмета лізингу протягом строку лізингу або протягом терміну володіння лізингоодержувачем предметом лізингу. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність з зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Даним вимогам зміст аналізованого договору не відповідає. Згідно ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов"язаних з лізингом, застосовуються положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Отже, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою спірний правочин є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. В судовому засіданні встановлено, що договір фінансового лізингу від 28.03.2016 нотаріально не посвідчувався. Таким чином, суд приходить до переконання, що вищевказаний договір необхідно визнати недійсним зі стягненням з відповідача на користь позивача сплачених коштів в сумі 39000 грн. враховуючи, в т.ч. правову позицію Верховного Суду України у справі №6-2766цс15. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави, підлягають стягненню судові витрати в сумі 1378 грн.

Outcome: approved