Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовною заявою про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що їй та її матері [PERSON] на праві спільної часткової власності належав житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] . [INFO] мати позивачки [PERSON] померла, після її смерті до успадкування залишилась належна їй на праві власності частка житлового будинку з господарськими будівлями. Позивач з метою прийняття спадщини звернулась до нотаріальної контори та відповідно до свідоцтва про право на спадщину зазаконом успадкувала вищезазначене майно. Проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки площею 0,0025 га та 0,0464 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по [ADDRESS] , через те, що частки співвласників земельних ділянок не визначені, крім того в витягах з Державного земельного кадастру про земельні ділянки співвласниками земельних ділянок зазначені [PERSON] та [PERSON] , а в державних актах вказаних земельних ділянок власником зазначена тільки [PERSON] , що і послужило підставою звернення позивачки до суду. В підготовче судове засідання сторони по справі не з`явились. Позивачка [PERSON] надала суду заяву, просить справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача Хмільницької міської ради Вінницької області надіслав суду заяву, просить справу розглянути в його відсутності, заявлені позовні вимоги визнає та не заперечує щодо задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 10 грудня 1985 року( копія а.с. 11) [PERSON] , [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04 червня 2010 року(копія а.с. 10) підтверджено, що дійсно [INFO] померла [PERSON] . Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04 лютого 2012 року(копія а.с. 14) підтверджено, що спадщину, а саме 44/100 ідеальних часток житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , прийняла [PERSON] Державним актом серії ЯЖ № 272600 виданим 25.07.2008 року(а.с.16) підтверджено, що власником земельної ділянки площею 0,0464 га є [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.08.2019 року (а.с.17-19) площею 0,0464, кадастровий номер 0510900000:00:003:0568 співвласниками є [PERSON] та [PERSON] Державним актом серії ЯЖ № 272601 виданим 25.07.2008 року(а.с.21) підтверджено також, що власником земельної ділянки площею 0,0025 га є [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.08.2019 року (а.с.22-24) площею 0,0025, кадастровий номер 0510900000:00:003:0577 співвласниками є [PERSON] та [PERSON] .. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.08.1974 року(копія а.с. 28) доведено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої зазначений [PERSON] , а матір"ю [PERSON] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09.11.1996 року(копія а.с. 29) прізвище позивачки було змінено із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до роз"яснення нотаріуса № 773/02-14 від 31.07.2019 року(копія а.с. 26), позивачу не може бути видано свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки, так як в державних актах не зазначена частка, яка належала померлій [PERSON] відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки. Згідно ст. 357 ЦК України частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно частини 1 ст. 368 ЦК України зазначає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Як вбачається з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Також суд бере до уваги правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріплену в п. 3.4 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування", судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1269 ч. 1 ЦК України передбачено, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах незаборонених законом. Таким чином суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки вони знайшли своє повне підтвердження та доведені матеріалами справи, позивач підтримує позовні вимоги, відповідач не заперечує проти заявлених позовних вимог, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб.

Outcome: approved