Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

05.11.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого: - розірвати шлюб між ним - [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] , РНОКПП - [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] , РНОКПП - невідомий), який зареєстрований у Кагарлицькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 20 жовтня 2015 року зроблено відповідний актовий запис № 177. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] в прохальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами, та нормами права. 20 жовтня 2015 року, він, - [PERSON] , [INFO] (далі - Позивач), уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] (далі - Відповідач), який було зареєстровано у Кагарлицькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 20 жовтня 2015 року зроблено відповідний актовий запис № 177. [INFO] , у них народилася донька - [PERSON] , про що Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 30 серпня 2016 року зроблено відповідний актовий запис № 193. Згідно свідоцтва про народження доньки, серії [NUMBER] , в графі "Батько", зазначений Позивач, а в графі "Мати" - Відповідач. [INFO] , у них народився син - [PERSON] , про що Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 27 лютого 2017 року зроблено відповідний актовий запис № 56. Згідно свідоцтва про народження сина, серії [NUMBER] , в графі "Батько", зазначений Позивач, а в графі "Мати" - Відповідач. Проте, не зважаючи на народження доньки і сина та укладення шлюбу, наразі шлюбні відносини між ним та Відповічем фактично припинені з серпня 2018 року, з того часу, як Відповідач залишила наше спільне місце проживання, що в [ADDRESS] та переїхала на постійне місце проживання та стала проживати у будинку своїх батьків, що в [ADDRESS] , та залишила обох дітей, в даний час син та донька проживають зі мною, Позивачем, та перебувають на його утриманні. Протягом часу їхнього спільного проживання, між ним та Відповідачем виникали постійні сімейні сварки із-за того, що вони між собою не сходяться характерами та не вміють поступатися один-одному. Подальше спільне життя його і Відповідача, як подружжя, і збереження шлюбу суперечить його інтересам, так як між ними наразі відсутнє почуття кохання один до одного, а також інтересам їхніх двох дітей, так як їхнє спільне життя не склалося, між ними були постійні сварки, які відбувалися на очах доньки та сина, що тяжким чином впливає на їх психічний стан та кожен раз спричиняє йому та дітям, душевні страждання. За час з серпня 2018 року по даний час, Відповідач до його будинку за адресою: [ADDRESS] не з`являлася та ніякої допомоги дітям не надавала. У зв`язку із цим він вважає, що примирення між ним та Відповідачем неможливе, а тому немає необхідності на встановлення певного терміну для примирення, так як це не дасть очікуваного результату. Відповідно до п.2 ст.104 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до п.З ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. На даний час, діти: донька Аліна та син Назар , проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Після розірвання шлюбу, донька та син залишаться проживати Позивачем, спору щодо проживання доньки та сина у них з Відповідачем немає. Шлюб вони розривають вперше. 05.11.2019 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 27.11.2019 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання в загальному позовному порядку, призначено підготовче судове засідання на 15 год. 00 хв. 23.12.2019 року. 23.12.2019 року підготовче судове засідання відкладено на 16 год. 00 хв. 09.01.2020 року в зв`язку з неявкою відповідачки [PERSON] , відносно якої були відсутні відомості про вручення їй судової повістки про день, час та місце слухання справи. Одночасно судом було повторно направлено поштове відправлення (судова повістка) з повідомленням про вручення, а також поміщено оголошення про день, час та місце слухання справи через офіційний портал «Судова влада України», веб - сторінка Кагарлицького районного суду Київської області, - https://kg.ko.court.gov.ua/sudІ014. 09.01.2020 року суд, провівши необхідні дії під час підготовчого судового засідання, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України виніс ухвалу, на підставі якої заркив підготовче провадження у справі, та призначив справу до судового розгляду по суті на 09 год. 00 хв. 23.01.2020 року. Підготовче судове засідання відбулося без відповідачки [PERSON] , так як вона повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи шляхом направлення поштового відправлення з повідомленням про вручення, а також було поміщено оголошення через офіційний порал «Судова влада України», веб - сторінка Кагарлицького районного суду Київської області https://kg.ko.cоurt.gov.ua.sud1014, - як явказано судом вище. В судове засідання, яке відбулося 23.01.2020 року, позивач [PERSON] не з`явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійцшла письмова заява позивача, в якій він просить суд слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить не надавати термін на примирення, так як вже бульше року не проживає з відповідачкою, підримує всі обставини, які викладені в мотивувальній частини її позовної заяви. В судове засідання, яке відбулося 23.01.2020 року, відповідач [PERSON] не з`явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи шляхом направлення судової повістки поштовим відправленням з повідомленням про вручення, а також поміщенням оголошення через офіційний порал «Судова влада України», веб - сторінка Кагарлицького районного суду Київської області https://kg.ko.cоurt.gov.ua.sud1014. Відповідно, суд визнає неявку відповідача [PERSON] в судове засідання, - не поважною, так як вона була повідомлена судом належним чином про день, час та місце слухання справи, не надіслала на адресу суду письмової заяви про слухання справи без її участі, не наділсала письмової заяви про відкладення слухання справи, не надіслала відзвив на позовну заяву. Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви задовольнити, - шляхом винесення заочного рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 11 ЦПК - «Заочний розгляд справи». Згідно ст. 280 ЦПК України, - умови заочного розгляду справи: 1 Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: - відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового за\-сідання; - відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без пові\-домлення причин; - відповідач не подав відзив; - позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позов\-них вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з письмової заяви позивача, позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, та, відповідно, винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, в судове засідання не з`явився тричі поспіль. Відповідач не по відомила про причини своєї неявки, не подала відзив на позовну заяву, відповідно, її неявку в судове засідання суд визнає як таку, яка є неповажною. Згідно ст. 281 ЦПК України, - порядок заочного розгляду справи: 1. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. 2. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією гла\-вою. Згідно ст. 282 ЦПК України, - форма і зміст заочного рішення: 1. За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встанов\-леним статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Згідно ст. 283 ЦПК України, - повідомлення про заочне рішення: 1. Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заоч\-ного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України, вручення судового рішення: - учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Підсудність. Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров 'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. Так, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки № 199, виданої 04.10.2019 року виконавчим комітетом Бендюгівської сільської ради Київської області, позивач [PERSON] , [INFO] , дійсно має такий склад сім`ї: - дочка - [PERSON] , [INFO] ; - син - [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з довідки, яка видана 12.11.2019 року відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, відповідач по справі, - [PERSON] , [INFO] , з 31.01.2019 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно, враховуючи місце реєстрації та проживання позивача, та ту обставину, що на його утриманні знаходяться дві малолітні дитини, враховуючи місце реєстрації та проживання відповідача, та враховуючи положення ч. 1 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду загальної юрисдикції першої інстанції. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні. Позивачем по справі є фізична особа [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Ясенівка Ставищенського району Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий 14.03.2019, органом - 3231, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідачем по даній справі є фізична особа [PERSON] , [INFO] , уродженка село Переселення Кагарлицького району Київської області, громадянка України, громадянка України, ідентифікаійний номер [NUMBER] . Спір між сторонами виник щодо шлюбу, зокрема, щодо його розірвання за наступних обставин. 20 жовтня 2015 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане (повторно) 05 квітня 2019 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Ясенівка Ставищенського району Київської області, громадянин України, та [PERSON] , [INFO] , уродженка село Переселення Кагарлицького району Київської області, громадянка України зареєстрували шлюб 20 жовтня 2015 року, про що 20 жовтня 2015 року складено відповідний актовий запис за № 177. Прізвища після реєстрації шлюбу: Чоловіка - [PERSON]. Дружини [PERSON] . Від спільного шлюбу сторони мають двох спільних малолітніх дітей, - [PERSON] , 2016 року народження, та [PERSON] , 2018 року народження. Даний факт підтверджується: - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане (повторно) 05 квітня 2019 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] в місті Кагарлик Київської області, Україна, про що 30 серпня 2016 року складено відповідний актовий запис за № 193. В графі «Батьки» зазначені: Батько - [PERSON] , - позивач по даній справі. Мати - [PERSON] , - відповідачка по справі; - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане (повторно) 05 квітня 2019 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON] народився [INFO] в місті Кагарлик Київської області, про що 27 лютого 2018 року складено відповідний актовий запис за № 56. В графі «Батьки» зазначені: Батько - [PERSON] , - позивач по даній справі. Мати - [PERSON] , - відповідачка по справі; Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін. Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, позивач [PERSON] таа відповідачка [PERSON] не проживають як одна сім`я понад один рік, - з серпня 2018 року з того часу, як відповідачка [PERSON] залишила місце проживання сім`ї, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та переїхала на постійне місце проживання та стала проживати у будинку своїх батьків, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Суд зазначає, що відповідачка [PERSON] полишила позивача сама, - залишивши з ним проживати двох малолітніх дітей, яким станом на час її полишення смім`ї було більше 1 та 2 років, відповідно. З серпня 2018 року та по час слухання справи відповідачка [PERSON] ні разу не з`являлася до позивача, який проживає з двома спільними малолітніми дітьми, не цікавилася життям сім`ї, взагалі не виходить на зв`язок, спілкування. Відповідно, сторони проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, спільного сімейного бюджету не ведуть. Майнових спорів між сторонами немає. Спору між сторонами щодо визначення місця проживання двох малолітніх дітей у сторін немає, - вони залишаються проживати з батьком, - позивачем по справі, мати вже більше року взагалі не цікавиться дітьми, не спілкується як з дітьми, так і з позивачем, як зазначив позивач, вона також станом на даний час не проживає і в своїх батьків, - поїхала в м. Біла Церква Київської області, її адреса проживання не відома навіть її близьким. Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні, позивач [PERSON] категорично наполягає на розірванні шлюбу, категорично не бажає продовжувати шлюбно - сімейні відносини з відповідачкою [PERSON] , категорично бажає не тільки фактичного припинення шлюбу ( що вже є здійсненим фактом на протязі майже більше 1 року), а й юридичного припинення шлюбу, так як продовження юридичного існування такого шлюбу суперечить його інтересам, та інтересам двох малолітніх дітей, які повністю знаходяться на його утриманні та вихованні. Що стосуєтьтся відповідачки [PERSON] , - то вона не з`явилася в судове засідання, не надіслала на адресу суду відзиву на позовну заяву, не надіслала письмової заяви про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у її відсутність, відповідно, така позиція відповідачки опосередковано свідчить про погодження відповідачкою позиції про розірвання цього шлюбу, - не бажання відповідачкою заявити клопотання про надання терміну на примирення, - що, на думку суду свідчить про бажання відповідачки [PERSON] на припинення цього шлюбу. Враховуючи категоричну позицію позивачки, та фатичні обставини справи, які судом викладено вище, суд вважає, що в даному випадку примирення між сторонами є неможливим, оскільки надання сторонам строку на примирення, на думку суду, - є безперспективним, та таким, який тільки посилить негативне відношення сторін один до одного, та надання такого терміну на примирення буде шкодити як інтересам позивача, так і інтересам двох малолітніх дітей. Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним. Норми Конституції України. Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове поло\-ження, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, заре\-єстрований у державному органі реєстрації актів цивільного ста\-ну, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на віль\-ній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України. Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насиль\-ства з боку інших осіб. Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, відсутня згода на продовження існування даного шлюбу як позивача [PERSON] , - в зв`язку з тим, що в сторін різне ставлення до подружніх обов`язків, різні характери та різні погляди на життя, різне ставлення до виховання дітей, так і відсутня висловлена згода на продовження існування такого шлюбу у відповідачки [PERSON] , що, на думку суду, є достатніми підставами для розірвання такого шлюбу, так як продовження існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, а також інтересам двох малолітніх дітей. Норми галузевого права, - норми СК України. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час, - ще до початку проживання на різних житлових площах, (більше року), відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних - шлюбно - сімейних відносин немає понад розумні строки, відсутнє поняття сім`ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім`ї, напроти, між сторонами існують відносини, які унеможливлюють існування сім`ї між строронами, та дані відносини з часом, зважаючи на окреме проживання сторін на різних житлових площах, - лише посилюються. Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім`я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі поза розумним строком, - понад рік не проживають як чоловік та жінка, у позивача відсутнє бажання підтримувати будь - які відносини з відповідачкою [PERSON] , в них відсутній спільний побут, спільний бюджет, тощо. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення. Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь - яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, цього взагалі немає з сторони відповідачки [PERSON] , яка, як наголошує суд, полишила двох малолітніх дітей віком трохи більше 1 - го та 2 - ох років, полишила їх з позивачем, та, з моменту їх полишення, вже понад 1 рік та 4 місяці ні разу не цікавилася як життям свого чоловіка, так і життям двох малолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб`єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім`ї, як основи суспільства. Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами. Суд наголошує, що в даному випадку має місце пряма, визначена воля позивача на розірвання шлюбу, яка має вираз у позовній заяві, та в його письмовій заяві, яку він надіслав на адресу суду. Що стосується відповідачки, то її процесуальна поведінка, та поведінка в побуті, яка має вираз в повному ігнорування норм моралі та номр сімейного права, норм звичаєвого права, на думку суду, - також свідчить про її бажання на припинення даного шлюбу, та байдужого відношення взагалі до існування шлюбу, та кровного споріднення з двома малолітніми дітьми, які нею покинуті. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як вказано судом вище, сторони не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - більше 1 року, майнового спору між сторонами немає, спору шодо проживання спільних малолітніх дітей немає, - вони залишаються проживати з батьком, - позивачем по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя. Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам двох малолітніх дітей, - при повному ігоноруванні існування даного шлюбу самою відповідачкою - [PERSON] . Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини. Що стосується прізвища, яке буде мати відповідачка після розірвання шлюбу, то суд обмежений в вирішенні такого питання, так як на адресу суду не надходило клопотання відповідачки щодо визначення прізвища, яке вона має бажання мати після розірвання шлюбу, а суд самостійно не може приймати таке рішення, так як суд виносить рішення в межах заявлених вимог сторонами. Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності відповідачки [PERSON] , - з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій. Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб. Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку: - обставини, якими обґрунтовував позовну заяву позивач [PERSON] , - мали місце; - із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України; - до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»; - зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення; - судові витрати слід залишити за позивачем [PERSON] , не стягуючи такі витрати з відповідачки [PERSON] - підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються; - заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися. Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам двох малолітніх дітей, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду. Судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача. В матеріалах справи містяться: - квитанція № 28155952 - 1 від 10 вересня 2019 року, яка засвідчує той факт, що позивачем [PERSON] при подачі позовної заяви сплачено 768 (сімсот шістдесят вісім сорок) грн. 40 коп. судового збору. Проте, ні в прохальній частині позовної заяви, ні в підготовчому судовому засіданні, ні в заяві про слухання справи без його участі, позивач не ставив вимоги про стягнення судових витрат з відповідачки, а тому суд не може вийти за межі позовних вимог, та, відповідно, - судові витрати слід залишити за позивачем, не стягуючи такі витрати з відповідачки [PERSON] . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved