Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" (далі - ТОВ "Українські фінансові операції") про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що йому стало відомо, що до Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Полтавській області у січні 2021 року надійшла на виконання постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, степендію та інші доходи боржника від 16.11.2020, яку було винесено стосовно нього приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським О.В. Підставою винесення вказаної постанови є виконавчий напис № 1401 від 03.11.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. про стягнення з нього на користь ТОВ "Українські фінансові операції" заборгованості у розмірі 24 542,06 грн. Позивач зазначає, що оскільки він працює поліцейським у Відділенні поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП з лютого 2021 розпочато утримання з його заробітної плати щомісячно на суму 2500,00 грн. Позивач [PERSON] зазначає у позові, що він не укладав жодних угод з ТОВ "Українські фінансові операції" та не має перед цим товариством ніяких фінансових зобов`язань. Письмову вимогу про погашення заборгованості від ТОВ "Українські фінансові операції" він не отримував. Вищевказаний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, адже при вчиненні виконавчого напису нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню, дотриманні стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання заяви про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, а також нотаріус вчинив нотаріальну дію за межами свого округу, адже він ніколи не проживав і не був зареєстрований за вказаною у постанові адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на вказані обставини, позивач просить визнати вищезазначений виконавчий напис нотаріуса № 1401 від 03.11.2020 таким, що не підлягає виконанню. 19.03.2021 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. З наявної у матеріалах справи поштової розписки про отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову з доданими до неї копіями документів вбачається, що відповідач ТОВ "Українські фінансові операції" зазначені документи отримав заздалегідь, а саме 26 березня 2021 року, однак у визначений йому строк, відзиву, заперечень на позов або інших клопотань суду не подав. З наявних у матеріалах справи поштових розписок про отримання третіми особами копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову з доданими до неї копіями документів вбачається, що треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Табінський О.В. зазначені документи отримали заздалегідь, а саме 24 березня 2021 року кожен, однак у визначені їм строки, пояснень щодо позову чи інших клопотань суду не подали. Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. знаходиться виконавче провадження № 63548422, відкрите 10.11.2020 щодо примусового виконання виконавчого напису № 1401, виданого 03 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Українські фінансові операції" заборгованості в розмірі 24 542,06 грн /а.с. 9/. У рамках вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем Табінським О.В. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.11.2020, відповідно до якої звернуто стягнення на доходи боржника - [PERSON] , який отримує дохід у Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області /а.с. 7-8/. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону "Про нотаріат" визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості за кредитним договором додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" було визнано незаконною та нечинною. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на момент вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису (03 листопада 2020 року), кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не входили до Переліку № 1172, адже постанова КМУ про доповнення вказаного Переліку цим розділом, була визнана незаконною та нечинною судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому з врахуванням приписів ст. 87 Закону України "Про нотаріат", нотаріус не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, а відтак, виконавчий напис не може бути підставою для відкриття виконавчого провадження, адже нечинні акти цивільного законодавства не породжують права та обов`язки. Крім того, необхідно зазначити, що пункт 1 Переліку № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів і не може застосовуватись до кредитного договору, укладеного у простій письмовій формі. Отже, оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушеннями вимог законодавства, а саме нотаріус вчинив виконавчий напис про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин - кредитних договорів, але не перевірив, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в Переліку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Крім того, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05.07.2017 в справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Аналогічні позиції викладені також в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 в справі № 204/4071/14-ц, від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15-ц та постанові Верховного суду України від 05.07.2017 в справі № 6-887цс17. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статтей 15, 16, 18 ЦК України, статтей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд перевіряє доводи боржника в повному обсязі й установлює та зазначає в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Суд, перевіривши доводи боржника в повному обсязі, зазначає, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник не мав безспірну заборгованість перед стягувачем, як зазначено у виконавчому написі. Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 1401, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. від 03.11.2020, так як розмір боргових зобов`язань позивача перед ТОВ "Українські фінансові операції", визначений у виконавчому написі нотаріуса, не є підтвердженим випискою по особовому рахунку позивача із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, що є порушенням вимоги підпункту 3.5 пункту 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5. Так, з матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення оспорюваного виконавчого напису, яка була надана приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г., вбачається, що ТОВ "Українські фінансові операції" надало нотаріусу виписку з рахунка боржника [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості /а.с. 34/, однак, з даної виписки, яка за своїми формою та змістом являється звичайним повідомленням, неможливо встановити наявність безспірної заборгованості, оскільки первинні документи, оформлені у порядку визначеному ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", зокрема банківська виписка з рахунка боржника, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо, які мають статус первинних документів, нотаріусу надані не були, тому і немає підстав вважати, що розмір заборгованості позивача [PERSON] перед відповідачем, зазначений у виконавчому написі, є безспірним. У наданій на вимогу суду приватним нотаріусом Григорян Д.Г. копії нотаріальної справи про вчинення оспорюваного виконавчого напису, взагалі відсутня належним чином завірена копія кредитного договору № 13-21532 від 07.08.2019, на підставі якого з позивача стягнуто заборгованість, відсутні докази про отримання боржником [PERSON] повідомлення про необхідність виконання зобов`язання та повернення грошових коштів, адже реєстр поштових відправлень не є належним та достатнім доказом належного повідомлення боржника, бо не свідчить про отримання ним вказаного відправлення. При вчиненні виконавчого напису, нотаріус не переконався у безспірності розміру заборгованості, не перевірив чи не пройшло більше ніж три роки з дня виникнення права вимоги у стягувача, не витребував іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, які він вправі витребувати у стягувача. Суд зазначає, що з поданих стягувачем нотаріусу документів відсутня можливість встановити, на якій підставі позивачу була нарахована заборгованість за кредитним договором. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а також вчинив виконавчий напис щодо кредитної угоди, яка не посвідчена нотаріально, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідач ТОВ "Українські фінансові операції", будучи ознайомленим з поданим до нього позовом, що підтверджується наявною у матеріалах справи поштовою розпискою про отримання копії позову, не надав суду у визначений строк відзиву на позов та не надав належних і достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Відповідно до ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи, що спірний виконавчий напис нотаріуса № 1401 від 03.11.2020 вчинений з порушеннями вимог чинного законодавства, відповідачем не було надано суду належних та достатніх доказів, які б спростовували твердження позивача щодо незаконності виконавчого напису, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та вважає за необхідне задовольнити позов і визнати вказаний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи те, що позивачем [PERSON] не було заявлено позовних вимог щодо стягнення з відповідача понесених ним судових витрат у справі та не подано суду будь-яких заяв чи клопотань з цього приводу, питання щодо розподілу судових витрат у справі не було предметом судового розгляду. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. З урахуванням положень ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у суду на день ухвалення рішення у справі, підстави для скасування заходів забезпечення позову, встановлених ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 19 березня 2021 року - відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved