Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадщину свого чоловіка [PERSON], який помер 21.02.2015 року. Як зазначає позивач, за життя чоловіку на праві власності належали: житловий будинок № 14-а по вул. Запорізькій в м. Вільнянськ Запорізької області та земельна ділянка для ведення садівництва, загальною площею 0,8 га, яка розташована на території Павлівської сільської ради. [PERSON] в позові зазначила, що вона у встановленому законом порядку звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини чоловіка, проте нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадщини з огляду на те, що за чоловіком права власності на вищезазначений житловий будинок не зареєстровано, і рекомендовано вирішити це питання в судовому порядку. Згідно змісту позовної заяви, окрім позивача, іншим спадкоємцем померлого є їх син [PERSON], якого залучено до участі в справі в якості відповідача. Отже, посилаючись на те, що син на спадщину батька не претендує, позивач прохає суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] право власності на належне йому майно: - житловий будинок № 14-а по вул. Запорізькій в м. Вільнянськ Запорізької області з господарськими будівлями та спорудами; - земельну ділянку для ведення садівництва, загальною площею 0,8 га, яка розташована на території Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. В судове засідання позивач не зявилась, її представник адвокат [PERSON] надала суду заяву, в якій прохає суд розглянути справу без своєї участі та без участі позивача, при цьому зазначила, що позов [PERSON] підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відовідач [PERSON] надав суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову, та визнання за позивачем (яка є його матірю), права власності на вказаний житловий будинок. Прохає розглянути справу за своєю відсутністю. Отже, дослідивши надані у справі докази, суд дійшов наступних висновків: Факт смерті [PERSON] 21.02.2015 року підтверджено Свідоцтвом про смерть І- ЖС № 316653, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільнянського РУЮ 21.02.2015 року. З витребуваної судом з Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області копії спадкової справи № 150/2015, заведеної після смерті [PERSON], вбачається, що померлий заповіту не лишив. Позивач у встановленому законом порядку подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини чоловіка. При цьому матеріали спадкової справи містять заяви двох синів померлого: [PERSON] та [PERSON], які з дотриманням вимог ст. 1273 ЦК України подали нотаріусу заяви щодо відмови від належних їм часток у спадщині батька. Постановою державного нотаріусу Вільнянської державної нотаріальної контори [PERSON] від 22.09.2015 року позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] з огляду на те, що за спадкодавцем не зареєстровано право власності на житловий будинок № 14-а по вул. Запорізькій в м. Вільнянськ Запорізької області Відповідно до змісту ст.1216 ЦК України, у звязку із смертю спадкодавця спадщина відкривається на те майно, яке належало покійному на день його смерті на праві приватної власності. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Право власності [PERSON] на земельну ділянку для садівництва, площею 0,08 гектарів, розташовану на території Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЗП №0005767, виданим 30.08.1969 року Павлівською сільською радою народних депутатів на підставі Рішення Павлівської сільської ради № 4 від 30.05.1996 року. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. При вирішенні спору належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття спадкодавцем [PERSON] права власності на вищезазначений житловий будинок. 27.05.1987 року гр. [PERSON] продав гр. [PERSON] незакінчений будівництвом житловий будинок за адресою: м. Вільнянськ, вул. Запорізька, 14 «а», про що між ними був укладений відповідний договір купівлі-продажу. Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори [PERSON] 27.05.1987 року та зареєстровано в реєстрі за № 796. За життя [PERSON] закінчив будівництво вказаного будинку, що підтверджується складеним ЗМБТІ технічним паспортом Відповідно до ч. 3 ст. 3\~Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного\~Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як\~Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями\~ЦК УРСР 1963 року,Законом України "Про власність",\~Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII\~"Про місцеві [PERSON] народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",\~Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат",\~постановою [PERSON] Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105\~"Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26,Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року,\~Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських [PERSON] депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Отже, враховуючи всі наявні у справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що спадкодавцю [PERSON] дійсно належав на праві приватної власності будинок № 14 «а» по вул. Запорізька в м. Вільнянск Запорізької області, і приймаючи до уваги вищевказані нормативні акти, які діяли на час виникнення у спадкодавця цього права, останнє не залежало від його державної реєстрації. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Позивач та відповідач згідно ст. 1261 ЦК України відносяться до спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] Відповідач [PERSON] з дотриманням вимог ст. 1273 ЦК України подав нотаріусу заяву щодо відмови від належної йому частки у спадщині батька. Судом встановлено, що, окрім позивача, жоден з інших спадкоємців [PERSON] на його спадщину не претендує. Також в судовому засіданні доведено, що спадкодавцю [PERSON] на день його смерті дійсно належали земельна ділянка для ведення садівництва, площею 0,08 га, та житловий будинок № 14 «а» по вул. Запорізька в м. Вільнянськ, на які претендує позивач. При цьому позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, яка у відповідності з вимогами ст. 1269 ЦК України з дотриманням строків, передбачених ст. 1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини чоловіка. Отже, враховуючи визнання позову відповідачем, а також те, що це визнання не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, відповідно до положень ч.4 ст. 174 ЦПК України суд вважає можливим позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved