Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

У вересні 2014р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - [PERSON], Перший Малиновський відділ Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі - Перший Малиновський відділ ДВС ОМУЮ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 11.04.2014р., яке набрало чинності, було стягнуто солідарно зі [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 664-0131017/ФКВ-08 від 03.09.2008р. в розмірі 77767,17грн. Позивач зазначала, що 05 вересня 2014р. їй стало відомо, що за заявою ПАТ «Дельта Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 13.03.2014р. було вчинено виконавчий напис за №547 про стягнення з неї на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 664-0131017/ФКВ-08 від 03.09.2008р., за період з 01.07.2010р. по 02.10.2013р. у сумі 77577,19грн., шляхом звернення стягнення на транспортний засіб марки «Nissan Tiida», 2008 року випуску, д/н [NUMBER], який був переданий [PERSON] в заставу ТОВ «Український промисловий банк» у якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 664-0131017/ФКВ-08 від 03.09.2008р. Крім того, за вищевказаним виконавчим написом зі [PERSON] було стягнуто витрати по вчиненню виконавчого напису у сумі 2500,00грн. Тобто, заборгованість за одним і тим самим кредитним договором було стягнено двічі, а саме за рішенням суду від 11.04.2014р. по справі №521/1887/14-ц та за виконавчим написом нотаріуса №547 від 13.03.2014р. Позивачка зазначала, що при вчиненні приватним нотаріусом виконавчого напису №547 від 13.03.2014р. останньою було порушено вимоги чинного законодавства, оскільки документи, що підтверджують безспірність заборгованості у нотаріуса були відсутні, відповідні вимоги до [PERSON] нотаріусом не пред'являлися, сума заборгованості перед ПАТ «Дельта Банк» розрахована невірно, у зв'язку із чим невірним був розрахунок сплати витрат по вчиненню виконавчого напису. Посилаючись на вищевикладене та на наявність спірного характеру заборгованості позивачка просила суд винести рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 13.03.2014р., що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №547, щодо стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача ПАТ «Дельта Банк» грошової суми у розмірі 80077,19грн., шляхом звернення стягнення на транспортний засіб марки «Nissan Tiida», 2008 року випуску, д/н [NUMBER], шасі [NUMBER], який зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 03.09.2008р. та належить на праві власності [PERSON], стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь позивача суму судового збору в розмірі 243,60грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, якою просила суд розглянути справу за її відсутності та в порядку заочного провадження, у зв'язку з систематичною неявкою відповідачів в судові засідання (а.с.28). Представники відповідача та представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України (а.с.25,26,27). Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує роти такого вирішення справи. Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що 03.09.2008р. між [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено кредитний договір №664-0131017/ФКВ-08 від 03.09.2008р. У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 664-0131017/ФКВ-08 від 03.09.2008р. між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу №664-0131017/ZФКВ-08 від 03.09.2008р., посвідчений 03.09.2008р. приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за №8912, згідно умов якого [PERSON] передала в заставу банку транспортний засіб марки «Nissan Tiida», 2008 року випуску, д/н [NUMBER]. Відповідно до умов цього договору заставою забезпечуються вимоги заставодержателя, що випливають із кредитного договору № 664-0131017/ФКВ-08 від 03.09.2008р., укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] Предметом цього договору є рухоме майно, а саме транспортний засіб марки «Nissan Tiida», 2008 року випуску, д/н [NUMBER]. На підставі Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта банку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], 30.06.2010р. за реєстровим №2258, а також Акту приймання-передачі кредитних договорів, договорів застави (іпотеки), поруки, кредитних справ від 27.07.2010р. - до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права первісного кредитора ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк» набуло статусу Нового кредитора згідно ст.ст. 512-514, 516, 517 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що через невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № 664-0131017/ФКВ-08 від 03.09.2008р. у останньої склалась заборгованість перед банком, у зв'язку із чим ПАТ «Дельта Банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про вчинення виконавчого напису. 13 березня 2014р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинив виконавчий напис №547, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором №664-0131017/ФКВ-08 від 03.09.2008р., за період з 01.07.2010р. по 02.10.2013р. у сумі 77577,19грн., шляхом звернення стягнення на транспортний засіб марки «Nissan Tiida», 2008 року випуску, д/н [NUMBER], який був переданий [PERSON] в заставу ТОВ «Український промисловий банк» у якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 664-0131017/ФКВ-08 від 03.09.2008р. За вищевказаним виконавчим написом зі [PERSON] також було стягнуто витрати по вчиненню виконавчого напису у сумі 2500,00грн. (а.с.9). 26 травня 2014р. ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Першого Малиновського відділу ДВС ОМУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №547 від 13.03.2014р. (а.с.10). 29 травня 2014р. старшим державним виконавцем Першого Малиновського відділу ДВС ОМУЮ Корсуном О.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №43491455 на підставі виконавчого напису №547 від 13.03.2014р. (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 6 ст. 20 Закону України "Про заставу" встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Інше передбачено Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", чинним з 1 січня 2004 року, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Прикінцевими і перехідними положеннями згаданого Закону передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Отже, Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України "Про заставу" застосовуються лише в частині, що не суперечать Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Статтею 26 цього Закону визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, відповідно до якої обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Отже ст. 26 вказаного вище Закону визначено виключний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, відповідно до якої обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із них для звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. При цьому звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса даною статтею не передбачено. Таким чином, спірні правовідносини сторін врегульовано Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", яким не передбачено звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вищий господарський суд України, залишаючи без зміни постанову апеляційного господарського суду у справі N 47/264-10, дійшов висновку про те, що звернення стягнення на заставлене майно шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису не передбачено Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", оскільки таке звернення може бути вчинено лише на підставі рішення суду. Аналогічну правову позицію про те, що відповідно до Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" підстав для звернення стягнення на заставлене майно шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису немає, викладено в постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2010 року у справі N 19/164. Відповідно до ст.7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Встановлено, що 16 жовтня 2011року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» №3795-У1, яким врегулювані питання здійснення нотаріусом виконавчого напису на рухоме майно. Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» №3795-У1 передбачено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. Тобто, здійснення нотаріусами виконавчих написів на рухоме майно за договорами укладеними до 16 жовтня 2011року є неправомірними. Крім того, згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172 передбачено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Судом встановлено, що під час вчинення виконавчого напису нотаріусом не було встановлено безспірність заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Дельта Банк», так як за твердженням позивачки розрахунок розміру невиконаних зобов'язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом, пені та штрафних санкції у виконавчому написі зроблено банком одноособова, без урахування думки позичальника, та не відповідає дійсності. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] виконавчого напису від 13.03.2014р. за №547 щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 664-0131017/ФКВ-08 від 03.09.2008р., за період з 01.07.2010р. по 02.10.2013р. у сумі 77577,19грн., шляхом звернення стягнення на транспортний засіб марки «Nissan Tiida», 2008 року випуску, д/н [NUMBER], який був переданий позивачкою в заставу ТОВ «Український промисловий банк» у якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 664-0131017/ФКВ-08 від 03.09.2008р. є неправомірним та незаконним, а тому виконавчий напис від 13.03.2014р. за №547 є таким, що не підлягає виконанню. Крім того, судом встановлено, що за рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 11 квітня 2014р. по справі №521/1887/14-ц, яке набрало законної сили 22.04.2014р. зі [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» в солідарному порядку було стягнуто заборгованість за кредитним договором №664-0131017/ФКВ-08 від 03.09.2008р. на загальну суму 77767,17грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 777,67грн.(а.с.6-7). ПАТ «Дельта Банк» не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі становить 243,60 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду. На підставі ст. ст.55,124 Конституції України, ч.3 ст.6, 15,16, 18, ч. 1 ст. 590 ЦК України, ч. 6 ст. 20 Закону України "Про заставу", ч. 1 ст. 24, ст.26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" ст.7 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved