Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

01 липня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «Аато [PERSON]» про захист прав споживачів, розірвання договору та витребування безпідставно набутого майна (а.с.2-4). Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживачів, розірвання договору та витребування безпідставно набутого майна задоволенні частково. Стягнуто з відповідача\~[PERSON] з обмеженою відповідальністю\~«АВТО ПРОСТО»\~\~\~на користь [PERSON] сплачені кошти в розмірі 107888,76 грн. Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.87-88) В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині (а. с. 93-97). Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Враховуючи, що апелянт фактично в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції\~ в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що 10.12.2015 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» та позивачем було укладено Договір №718477 з додатком №1 про надання [PERSON] послуги системи [PERSON], спрямований на придбання автомобіля марки ВАЗ 2110, вартістю 110 000, 00 грн. (а.с.5-10). В цей же день позивачем було внесено 9117, 36 грн., як винагорода за послугу ТОВ «Авто Просто», що підтверджується квитанцією №QS000107691501 (а.с. 13). 13.01.2016 року, виконуючі умови ст.ст. 3,4 договору\~№718477, [PERSON] сплатив ТОВ «Авто Просто» грошовий внесок за придбання автомобіля у розмірі 98816,76 грн., що підтверджується квитанцією 1/38 та 1/37 (а.с. 14). Позивач 31.03.2016 року письмово звернувся до ТОВ «АВТО ПРОСТО» з заявою про розірвання договору №718477 з додатком №1 від 10.12.2015 року про придбання ним автомобіля марки ВАЗ 2110 та повернення протягом 30 днів сплачених ним коштів в розмірі 98816, 76 грн., так як йому всупереч угоди запропонували участь у розіграшу автомобіля ЗАЗ VIDA, вартістю 252 000 грн., який він не мав наміру купувати (а.с.16). 14.04.2016 року представник ТОВ «АВТО ПРОСТО» повідомив [PERSON] про те, що Договір №718477 від 10.12.2015 року укладений з ним, розірвано згідно статті 3 розділу І Договору та статті 12, п.12.1 Розділу ІІ Договору. Поверненню підлягатимуть періодичні платежі, розраховані у відповідності до положень статті 12, п. 12.1.1 Розділу ІІ Договору, відповідно до якої максимальний строк повернення періодичних платежів не може перевищувати двох років з дня отримання [PERSON] заяви про дострокове розірвання договору (а.с.17). Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції дійшов висновку щодо стягнення з ТОВ «Авто Просто» на користь [PERSON] сплачених ним на виконання договору грошових кошти у сумі 107\~888,76 грн., а також понесених витрати по сплаті судового збору. Колегія суддів в повній мірі не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Так, постановою Верховного Суду України від 11.09.2013 року по справі № 6-40 цс13 встановлено, що в діяльності ТОВ "АВТО ПРОСТО" не вбачається порушень ст.ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Предметом угоди сторін, укладеної у рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах "Авто Так", є надання учаснику програми адміністративних послуг з метою придбання ним автомобіля. Згідно зі ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Положення ст. 12, п. 12.1., 12.1.1. договору передбачають, що учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати договір за власним бажанням, про що має повідомити [PERSON] у письмовій формі. У строк, установлений чинним законодавством, [PERSON] розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за договором, з урахуванням положень, викладених в цій статі. Сума періодичних платежів, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці здійснення повернення зазначених внесків, за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі 2 (двох) періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля… Згідно зі ст. 19, п. 19.2 договору підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. З матеріалів справи вбачається, що 10.12.2015 року між сторонами було укладено Договір № 718477 з додатком №1 про надання [PERSON] послуги системи [PERSON], спрямований на придбання автомобіля марки ВАЗ 2110, вартістю 110 000, 00 грн. (а.с.5-10). Отже, підписавши договір, позивач погодився зі змістом і умовами договору. На виконання умов договору, в цей же день позивачем було внесено 9117, 36 грн., як винагорода за послугу ТОВ «Авто Просто». 13.01.2016 року, виконуючі умови ст. ст. 3, 4 договору, [PERSON] сплатив ТОВ «Авто Просто» грошовий внесок за придбання автомобіля у розмірі 98816,76 грн., що підтверджується квитанцією 1/38 та 1/37 (а.с. 14). Отримавши в квітні 20016 року заяву позивача про розірвання договору, 14.04.2016 року відповідач надав йому відповідь, повідомивши про те, що Договір №718477 від 10.12.2015 року укладений з ним, розірвано згідно статті 3 розділу І Договору та статті 12, п.12.1 Розділу ІІ Договору. Поверненню підлягатимуть періодичні платежі, розраховані у відповідності до положень статті 12, п. 12.1.1 Розділу ІІ Договору, відповідно до якої максимальний строк повернення періодичних платежів не може перевищувати двох років з дня отримання [PERSON] заяви про дострокове розірвання договору (а.с.17). Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору. Враховуючи, що пунктами 12.1,12.1.1., 12.1.2 ст. 12 договору чітко передбачено, що при розірванні договору повертається сума платежів за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі двох періодичних платежів в строк, який не може перевищувати двох років, та те, що договір розірвано у квітні 2016 року, то підстави для задоволення позову в частині стягнення суми на даний час відсутні. Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов не обґрунтованого висновку про те, що наявні підстави для задоволення позову в частині стягнення сплачених позивачем відповідачу коштів в розмірі 107888,76 грн. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про витребування безпідставно набутого майна, з вищезазначених підстав. Також скасуванню підлягає рішення і в частині стягнення з відповідача суми судового збору.

Outcome: dismissed