Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа: Перша Полтавська державна нотаріальна контора про звільнення майна з під арешту, посилаючись на те, що змушена звертатися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду, оскільки згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна 26.02.2018 р. зареєстровано арешт на спадкове майно, а саме : житловий будинок № 7 по провулку Депутатському у м.Полтаві на підставі повідомлення 38869, від 15.10.2003, ВДВС Октябрського РУЮ. Даний арешт був накладений на нерухоме майно помилково, у зв»язку з притягненням іншої особи до кримінальної відповідальності, а саме: [PERSON] [INFO], в той час, коли чоловік заявниці [PERSON] [INFO]. Тобто державний виконавець не перевіривши ретельно анкетні дані особи, на майно якої накладено арешт, вніс арешт на майно, що належить її чоловіку. Позивачем використані всі можливості щодо вирішення даного спору в позасудовому порядку, оскільки при зверненні останньої до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтави з заявою про зняття арешту з домоволодіння № 7 по провулку Депутатському в м.Полтава, їй була надана відмова за № 20021 від 12.04.2018 року, та роз»яснено про те, що з даним питанням вона може звернутися тільки до суду. Позивачка надала до суду заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутність. Просила суд позовні вимоги задовольнити повністю. Представник відповідача про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився, надав заяву, у якій просив розглянути справу за їх відсутності. Третя особа, будучи належним чином повідомленим про день час та місце слухання справи в судове засідання свого представника не направила, на електронну адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу за їх відсутності, при вирішенні спору покладались на розсуд суду. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено та підтверджено документально, що 13 травня 2017 року помер [PERSON]. Факт смерті зареєстровано Шевченківським районним у м.Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис про смерть № 763, свідоцтво про смерть серії І-КЕ № 354439 від 15.05.2017р. ( а.с. 9). Після смерті останнього відкрилася спадщина, яка складається з: житлового будинку з господарськими будівлями, та приватизованої земельної ділянки, що розташовані по провулку Депутатському, буд. 7 в м. Полтава. У відповідності до ст. 1261, 1268 ЦК України, позивачка [PERSON], як дружина померлого являється спадкоємицею першої черги за законом. Право власності за померлим на вищевказане нерухоме майно зареєстровано Полтавським бюро технічної інвентаризації ( запис в реєстровій книзі № 77 під № 10438 ) на підставі Договіру про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 23.09. 1965 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Полтавської нотконтори ( реєстровий N77-8513) , та Акту про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 24.01.1969 року . В установлений законом строк, позивачка звернулася з заявою до Першої Полтавської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого 13 травня 2017 року [PERSON]. Відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об"єктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 09.06.99 № 31/5 підставами для внесення у Єдиний реєстр відомостей про накладені заборони відчуження та арешти об"єктів нерухомого майна є : 2.1.1. Накладення державним або приватним нотаріусом заборони відчуження на об"єкт нерухомого майна , які є реєстраторами ; 2.1.2. Повідомлення про накладення заборони відчуження на об'єкт нерухомого майна державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом , які не є реєстраторами; 2.1.3. Повідомлення посадової особи виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради про накладення заборони відчуження на об"єкт нерухомого майна; 2.1.4 Повідомлення судових і слідчих органів про накладення арешту на об"єкт нерухомого майна ; 2.1.5 Повідомлення органів державної виконавчої служби про накладення арешту на об"єкти нерухомого майна. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна 26.02.2018р. зареєстровано арешт на спадкове майно, а саме: житловий будинок № 7 по провулку Депутатському у м. Полтаві на підставі повідомлення, 38869, від 15.10.2003, ВДВС Октябрського РУЮ ( державний виконавець Ярошенко С.В.). В зв"язку з тим, що на спадкове майно накладено арешт, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що надано Лист № 950/02-14 від 12.04.2018 року. Згідно з письмових пояснень позивача даний арешт був накладений на нерухоме майно помилково, у зв"язку з притягненням іншої особи до кримінальної відповідальності, а саме: [PERSON], [INFO], в той час, коли чоловік позивачки, [PERSON], [INFO]. Тобто, державний виконавець не перевіривши ретельно анкетні дані особи, на майно якої накладено арешт, вніс арешт на майно, що належить чоловікові позивачки. При зверненні до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтава з заявою про зняття арешту з домоволодіння № 7 по провулку Депутатському в м. Полтава, позивачу була надана відмова за № 20021 від 12.04.2018 року, та роз'яснено про те, що з даним питанням вона може звернутися тільки до суду. Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України кожен має право володіти, користуватися, і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ч.2,5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках не передбачених ч.1-4 ст.59 цього Закону арешт майна у виконавчому провадженні може бути знятий за рішенням суду. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про можливість задоволення позову повністю.

Outcome: approved