Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив про наступне. Стягнути на користь [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], адреса - [ADDRESS], з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна", ЄДРПОУ 40481805, адреса - м. Київ, вул. Бориспільська, 9, корпус 57, офіс 57/1, грошові кошти у розмірі 54312 грн. Стягнути на користь [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], адреса - [ADDRESS], з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна", ЄДРПОУ 40481805, адреса - м. Київ, вул. Бориспільська, 9, корпус 57, офіс 57/1, 640 грн. судового збору. Стягнути на користь [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], адреса - [ADDRESS], з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна", ЄДРПОУ 40481805, адреса - м. Київ, вул. Бориспільська, 9, корпус 57, офіс 57/1, з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна" судові витрати на правову допомогу в сумі 2560 грн. З обгрунтування позовних вимог та наданих матеріалів, зокрема вбачається, що позивачем повідомлено, що з метою укладання договору фінансового лізингу №2666 від 23.06.2017 року (щодо придбання позивачем автомобіля) між ТОВ «Єврокар Україна» та позивачем [PERSON], останньою було сплачено авансовий платіж у розмірі 54312 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.64, 65). Однак, сторонами не було погоджено істотних умов вказаного договору, останній не було укладено у передбачений законом формі. У письмовій заяві представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав вказаних у позовнійзаяві, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача з ухваленням заочного рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З метою укладання договору фінансового лізингу №2666 від 23.06.2017 року (щодо придбання позивачем автомобіля) між ТОВ «Єврокар Україна» та позивачем [PERSON], останньою було сплачено авансовий платіж у розмірі 54312 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.64, 65). Однак, сторонами не було погоджено істотних умов вказаного договору, зокрема щодо його предмету - автомобіля, вказаний договір не було укладено у передбачений законом формі. Так, відповідно до ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору, відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином договір фінансового лізингу, укладений з фізичною особою, має бути нотаріально посвідченим, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15. Частиною 2 статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Ураховуючи, що договір лізингу, укладений між сторонами, де учасником є фізична особа, не був посвідчений нотаріально, як передбачено ст. 799 ЦК України, отже укладений з порушенням вимог закону, то такий договір є нікчемним і визнання його недійсним судом не вимагається, а відтак сплачені позивачем грошові кошти на виконання цього договору підлягають поверненню, як передбачено ч. 2 ст. 216 ЦК України. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, накористь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, отже належить стягнути на користь [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], адреса - [ADDRESS], з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна", ЄДРПОУ 40481805, адреса - м. Київ, вул. Бориспільська, 9, корпус 57, офіс 57/1, 640 грн. судового збору, а також судові витрати на правову допомогу в сумі 2560 грн.

Outcome: approved