Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ "Танк Транс" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В позовній заяві посилався на те, що з 18 квітня 2011 року працював в ТОВ "Танк Транс" на посаді водія-експедитора з перевезення вантажів. Звільнений з роботи 15 серпня 2014 року на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров'я. 29 травня 2011 року під час виконання ним робіт з переведення вантажу у Житомирській області з ним трапився нещасний випадок на виробництві - дорожньо-транспортна пригода, що підтверджується відповідними актами форми Н-1 та Н-5. Даним нещасним випадком а також дискримінацією його прав та звільненням з посади водія йому завдано значної моральної та матеріальної шкоди. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 200000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві, дискримінацією його прав та звільненням з посади водія, 16000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1960 грн. на відшкодування вартості проїзду позивача та його дружини за період лікування у м.Житомирі та на поїздки до м.Городок. Всього просив стягнути 217960 грн. В судове засідання позивач не з'явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с.39). Відповідач в судове засідання свого представника не направив, також звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності його представника. Також надав письмові заперечення проти позову, в яких посилаючись на безпідставність позовних вимог просив в задоволенні позову відмовити (а.с.40-47). Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з'явились. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що з 18 квітня 2011 року [PERSON] працював на посаді водія-експедитора з перевезення вантажів ТзОВ "Танк Транс". Зазначена обставина визнається всіма особами, що беруть участь у справі, тому доказуванню в силу ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. 29 травня 2011 року близько 23 год. 45 хв. [PERSON], керуючи автомобілем марки ДАФ, державний номерний знак [NUMBER], та рухаючись на 85 км.+780 м. автодороги Житомир-Сквира Попільнянського району не врахував дорожньої обстановки під час вибору безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, перевищив допустиму швидкість на ділянці проїзної частини, по якій рухався, внаслідок чого на заокругленні дороги не впорався з керуванням, та сталося перекидання автомобіля. Внаслідок перекидання водій автомобіля [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості. Зазначене підтверджується даними постанови слідчого СВ Попільнянського РВ УМВС України в Житомирській області Яковенко А.В. про відмову в порушенні кримінальної справи від 09 червня 2011 року (а.с.48). Зазначена дорожньо-транспортна подія сталася під час виконання [PERSON] трудових обов'язків, у зв'язку з чим визнана нещасним випадком, пов'язаним з виробництвом, про що складено акт за формою Н-1 (а.с.12-13). Після даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] проходив лікування. 10 квітня 2012 року йому було встановлено другу, а з 22 травня 2013 року третю групу інвалідності (а.с.9, 50). При цьому згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААА №179835 [PERSON] протипоказана робота, пов'язана з навантаженням на дві руки, механізмами, що крутяться (а.с.9). Відповідно до наказу від 15 серпня 2014 року №77-К [PERSON] звільнений з 15 серпня 2014 року з посади водія-експедитора з переведення вантажів згідно п.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи (а.с.22). Як підставу для видання наказу про звільнення позивача відповідачем вказано, що наказом №49 від 08 травня 2013 року водій-експедитор з перевезення вантажів [PERSON] був відсторонений від роботи до вияснення обставин отримання ним медичної довідки №075119 від 03.07.2013 року щодо придатності до керування транспортними засобами та встановлення факту його придатності до керування транспортними засобами на підставі поданих ним листків непрацездатності за період з 03 липня 2012 року по 07 травня 2013 року та листа Полтавської ЦРЛ №915 від 22 квітня 2014 року. 08 травня 2014 року на підставі п.3.1. Положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства внутрішніх справ України 31.01.2013 № 65/80, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2013 р. за №308/22840, [PERSON] адміністрацією підприємства було направлено на позачерговий медичний огляд з метою встановлення його придатності до безпечного керування транспортними засобами категорії "Е". Як вбачається з листа Полтавської ЦРЛ від 04 травня 2014 року №1181 [PERSON] відмовився проходити такий огляд. На підставі листа Департаменту охорони здоров'я Полтавської ОДА №2103/01-40/4636/02-4 від 26.06.2014 року адміністрацією підприємства йому було запропоновано іншу роботу як інваліду 3-ї групи, від якої [PERSON] також відмовився листом від 22.07.2014 року. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування його моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, як то незаконним звільненням, не допуском до роботи, тощо, позивач у встановленому законом порядку не оскаржив ні наказ про звільнення, ні про відсторонення його від посади. Тому дані накази діяли та регулювали правовідносини, що виникли між сторонами за час їх дії. Розглядаючи справу в межах позовних вимог, суд позбавлений можливості надавати оцінку діям і рішенням відповідача, які не оскаржені позивачем. Відповідно до ст.237№ КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки не встановлено порушення відповідачем прав позивача, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що акти форми Н-1 та Н-5 від 04 листопада 2011 року складені з порушенням визначеного законодавством строку. Як вбачається зі змісту акту розслідування нещасного випадку, що стався 29 травня 2011 року о 23 год. 45 хв. з водієм ТзОВ "Танк-Транс" ЄДРПОУ - 32115067 від 03 листопада 2011 року, зазначені акти складені за результатами повторного розслідування нещасного випадку відповідно до вимог припису ф.Н-9 №08-07/93 від 28.10.2011 року. Зазначене в повній мірі відповідає вимогам Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. №1112, що регулював спірні правовідносини на час складення вказаних вище актів. Так, п. 38 вказаного Порядку передбачено, що посадова особа органу Держнаглядохоронпраці має право у разі відмови роботодавця скласти або затвердити акт форми Н-5, акт форми Н-1 (або форми НПВ) чи незгоди потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, із змістом акта форми Н-5, акта форми Н-1 (або форми НПВ), надходження скарги або незгоди з висновками розслідування про обставини та причини нещасного випадку чи приховання нещасного випадку видавати обов'язкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції Фонду - у разі нещасного випадку з особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, приписи за формою Н-9 згідно з додатком 8 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта форми Н-5, акта форми Н-1 (або форми НПВ), визнання чи невизнання нещасного випадку пов'язаним з виробництвом і складення акта форми Н-1 (або форми НПВ). Пунктом 39 Порядку передбачено, що роботодавець зобов'язаний у п'ятиденний строк після одержання припису за формою Н-9 видати наказ про виконання запропонованих у приписі заходів, а також притягнути до відповідальності працівників, які допустили порушення законодавства про охорону праці. Про виконання цих заходів роботодавець повідомляє письмово орган Держнаглядохоронпраці, посадова особа якого видала припис, в установлений ним строк. Зазначені строки відповідачем додержано. Посилання позивача на примушування його відповідачем до звільнення жодним доказом не підтверджується. Той факт, що після травми позивач був змушений проходити курс лікування в Житомирській обласній лікарні, а потім протягом року - в Полтавській міській лікарні №2 та обласній лікарні не може свідчити про заподіяння позивачу моральної шкоди позивачем. Наказ про відсторонення позивача від роботи до даного часу ним не оскаржений, уповноваженим органом або судом не скасований, а тому є дійсним. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування позивачу матеріальної шкоди, суд звертає увагу, що жодним доказом у справі не підтверджується факт заподіяння позивачу матеріальної шкоди, в тому числі на суму 16000 грн. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Суд знову звертає увагу, що відсторонення [PERSON] від роботи з невиплатою позивачу заробітної плати передбачено наказом від 07 травня 2013 року №47, що ним не оскаржений у встановленому законом порядку, не скасований та не змінений, а тому є чинним. Крім того, правильність виплати позивачу заробітної плати була об'єктом перевірки в кримінальному провадженні №12013150180000379 від 16 травня 2013 року. Під час розслідування слідчим встановлено, що згідно поданих ТОВ "Танк Транс" документів порушень щодо виплати заробітної плати чи інших порушень трудового законодавства не виявлено, у зв'язку з чим постановою від 27 серпня 2013 року зазначене кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.99-101). Не оскаржений позивачем, не скасований та не змінений і наказ ТОВ "Танк Транс" від 15 серпня 2014 року №77-к про звільнення [PERSON] Оскільки цивільна справа розглядається судом виключно в межах позовних вимог, правомірність винесення вказаних наказів не є предметом розгляду в даній справі. Інші докази порушення відповідачем прав позивача сторонами до справи не додані. На підставі викладеного судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на його проїзд та проїзд його дружини, які в значенні ст.1166 ЦК України, ст.237№ КЗпП України не є ні матеріальною, ні моральною шкодою. Тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Оскільки даний спір виник з трудових правовідносин, судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed