Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

09 серпня 2017 року представник [PERSON], який діє за довіреністю в інтересах позивача [PERSON], звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову вказав, що позивач з листопада 2000 року проживала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. 20 липня 2001 року [PERSON] та [PERSON] придбали за спільні кошти земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, у м. Новодністровськ за адресою вул. Зелена, 60 на підставі договору купівлі-продажу, в якому [PERSON] вказаний як покупець. Починаючи з часу придбання земельної ділянки і до грудня 2003 року [PERSON] та позивачем за спільні кошти було побудовано житловий будинок, який значиться у технічному паспорті під літерою «А», загальною площею 81,60 м.кв. В даному будинку [PERSON] та [PERSON] проживали до смерті останнього, а саме, до 05.12.2016 року. 31 січня 2005 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, придбану ним та позивачем за договором купівлі-продажу. 08 листопада 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, а вже з 2012 року розпочали будівництво ще одного будинку з господарськими будівлями та спорудами, які в технічному паспорті вказані під літерами «Б», «В», огорожа №1-3, свердловина №4, замощення літ.І. Представник позивач зазначив в позові, що на сьогоднішній день дана будівля та господарські споруди фактично побудовані, однак не здані в експлуатацію [PERSON] Ще при житті [PERSON] склав заповіт на позивача та відповідачів, яким заповідав все своє майно в рівних частках дружині [PERSON] та дочкам [PERSON] і [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на домоволодіння, яке складається із будинку «А», загальною площею 81,60 м.кв., будинку «Б», загальною площею 156,70 м.кв., сараю «В», огорожі №1-3, свердловини №4, замощення І, які розташовані по вул. Зеленій, 60 у м. Новодністровськ. Всі спадкоємці за заповітом вчасно звернулись про прийняття спадщини, однак, зокрема, позивачу було відмовлено приватним нотаріусом [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане майно. Відтак, просив визнати за позивачем право власності на 4/6 частини всього спадкового майна, так як, на думку представника [PERSON], [PERSON] являється власником 1/2 частини будинку «А», загальною площею 81,60 м.кв., будинку «Б», загальною площею 156,70 м.кв., сараю «В», огорожі №1-3, свердловини №4, замощення І, які розташовані по вул. Зеленій, 60 у м. Новодністровськ, як дружина померлого [PERSON] та 1/6 частини даного майна як спадкоємець за заповітом. 18 серпня 2017 року представник позивача [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину будинку «А», загальною площею 81,60 м.кв., сараю «В», огорожі №1-3, свердловини №4, замощення І, та на 4/6 частини будинку «Б», загальною площею 156,70 м.кв. 21 серпня 2017 року представник відповідачів [PERSON], який діє на підставі довіреностей, подав до суду в інтересах [PERSON] та [PERSON] зустрічний позов до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в мотивувальній частині якого зазначив, що визнає первісний уточнений позов представника [PERSON], однак заперечував проти встановлення судом обставини проживання [PERSON] та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства з 2000 року до 2010 року, тобто до реєстрації шлюбу між позивачем за первісним позовом та [PERSON] Окрім того, вказав, що приватним нотаріусом [PERSON] позивачам за зустрічним позовом (відповідачам за первісним) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкове майно з підстав аналогічних тим, що вказані у відмові [PERSON] Також, додав, що інших спадкоємців за заповітом чи законом у [PERSON] немає. За таких обставин, просить визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/3 частину будинку «А», загальною площею 81,60 м.кв., сараю «В», огорожі №1-3, свердловини №4, замощення І, та на 1/6 частини будинку «Б», загальною площею 156,70 м.кв. за кожною. Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] зустрічні позовні вимоги представника [PERSON] визнав в повному обсязі, що підтверджується заявою від 21.08.2017 року . В подальшому 05.09.2017 року, представник [PERSON]М подав заяву про залучення як співвідповідача по первісному позову Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області, у звязку з чим судом була постановлена відповідна ухвала. 10 жовтня 2017 року представники [PERSON] та [PERSON] уточнили позовні вимоги та просили визнати за первісним позовом за [PERSON] право власності на 1/3 частину будинку «А», загальною площею 81,60 м.кв., сараю «В», огорожі №1-3, свердловини №4, замощення І, та на 4/6 частини самочинно збудованого будинку «Б», загальною площею 156,70 м.кв., а за зустрічним позовом - за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/3 частину будинку «А», загальною площею 81,60 м.кв., сараю «В», огорожі №1-3, свердловини №4, замощення І, та на 1/6 частини самочинно збудованого будинку «Б», загальною площею 156,70 м.кв. за кожною. Окрім того, представник позивачів за зустрічним позовом просив залучити в якості співвідповідача за зустрічним позовом Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області. Представник Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області в судове засідання не зявився, однак подав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що між первісним позивачем та Управлінням ДАБІ відсутній спір про право з огляду на те, що [PERSON] не зверталась до відповідача із заявою про здачу в експлуатацію житлового будинку. Окрім того, представник [PERSON] просив розглядати справу без участі представника ДАБІ та врахувати вищенаведені письмові пояснення при винесенні рішення. Отримавши зустрічний позов з додатками, представник Управління ДАБІ будь-яких заперечень чи заяв не надав, хоча був належним чином повідомлений по дату, час та місце судового засідання. За таких обставин, суд на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України вважав за можливе розглянути справу без участі сторін та фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувальної техніки, прийнявши зустрічний позов до спільного розгляду з первісним. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що 05.12.2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-МИ № 169002 від 07.12.2016 року, виданого Новодністровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області (а.с. 5). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді: земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд; житлового будинку літ. «А», загальною площею 81,60 кв.м., житловою площею 27,30 кв.м.; житлового будинку літ. «Б», загальною площею 156,70 кв.м., житловою площею 83,30 кв.м.; сараю літ. «В»; огорожі № 1-3; свердловини № 4 та замощення літ. «І», які знаходяться за адресою: м. Новодністровськ, вул. Зелена, буд. 60, Чернівецької області, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки серії АЕВ № 112231 від 20.08.2001 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1970 та посвідченого держаним нотаріусом Новодністровської державної нотаріальної контори Чернівецької області [PERSON] (а.с. 9), державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 094859 від 31.01.2005 року (а.с. 8) і технічним паспортом на житлові будинки із господарськими будівлями та спорудами серії АЕ № 003647 від 20.04.2017 року (а.с. 14-22). Судом встановлено, що [PERSON] являється дружиною [PERSON], а [PERSON] та [PERSON] - доньками померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-МИ № 064404 від 08.11.2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Новодністровського МУЮ Чернівецької області (а.с. 6), свідоцтвом про народження серії V-ЕЖ № 303920 від 02.11.1977 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану смт. Адрасман м. Кайраккум Ленінобадського району, Республіки Такжикістан (а.с. 47), свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ № 083676 від 22.12.2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького МУЮ Вінницької області (а.с. 78), свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ № 129692 від 22.03.2013 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького МУЮ Вінницької області (а.с. 81). Окрім того, відповідно до довідки № 151 від 05.05.2017 року, виданої начальником відділу організаційної роботи та звязків із громадськістю виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області [PERSON] (а.с. 7), [PERSON], на день смерті [PERSON] постійно проживала та вела з ним спільне господарство. Спадкоємці [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса 13.12.2016 року із заявами про прийняття спадщини. 06 червня 2017 року доньки померлого [PERSON] та [PERSON] подали приватному нотаріусу [PERSON], яка веде спадкову справу їх померлого батька, заяву про відкладення вчинення нотаріальних дій у звязку з наявністю судового спору. Згідно ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування за змістом ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України виникає у день відкриття спадщини у осіб, визначених у заповіті, при цьому відсутність свідоцтва про право на спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини Статтею 1233 ЦК України закріплено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Положення ч. 1-2 ст. 1236 ЦК України визначають, що заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно копії заповіту від 08.06.2012 року (а.с. 10), який був зареєстрований у спадковому реєстрі за реєстраційним номером 634, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 30695534 від 08.06.2012 року (а.с. 11) та копії спадкової справи № 43/2016 року, заведеної 13 грудня 2016 року після смерті [PERSON], який помер 05.12.2016 року (а.с. 39-51), останній заповів усе належне йому майно [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у рівних частках. Як вбачається із копії спадкової справи №43/2016, заведеної на померлого [PERSON], інших спадкоємців за законом чи заповітом, окрім позивачів за первісним та зустрічним позовами, у померлого не було. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 68/02-31 від 06 червня 2017 року та № 70/02-31 від 09 червня 2017 року, позивачам за первісним та зустрічним позовами було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], який помер 05.12.2016 року, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно на імя останнього (а.с. 12, 82). Відповідно до розяснень, наданих ВССУ у [PERSON] «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, акту державної технічної комісії про прийняття Закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію жилого будинку від 27.01.2005 року, проекту забудови земельної ділянки індивідуального забудовника, затвердженого архітектором Сокирянського району, паспорту на забудову садиби, генплану забудови земельної ділянки, акту виносу в натурі земельної ділянки під індивідуальне будівництво, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.08.2001 року, державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №9894859 від 31.01.2005 року, технічного паспорту на житловий будинок №60 по вилуці Зелена у м. Новодністровськ, житловий будинок №60 під літерою «А», загальною площею 81,60 кв.м., сарай літ. «В», огорожа №1-3, свердловина №4, замощення літ. «І» були побудовані в 2003 році та здані в експлуатацію 21 січня 2005 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому дані обєкти підлягали обовязковій державній реєстрації. Окрім того, згідно експертного будівельно-технічного дослідження № 361 від 27.04.2017 року, будівництво житлових будинків літ. «А» та літ. «Б» з господарчими будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: м. Новодністровськ, вул. Зелена, буд. 60, Чернівецької області, проведено з дотриманням державних, будівельних, протипожежних, санітарних норм та подальша їх експлуатація за призначенням можлива (а.с. 23-28). Таким чином, беручи до уваги правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно, затвердження проекту на спорудження будинку, завершення будівництва до смерті спадкодавця та дотримання при будівництві спірного будинку та господарських споруд вимог державних протипожежних і санітарних норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами в частині визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок, що по технічному паспорту зазначений літ. «А», загальною площею 81,60 кв.м., житловою площею 27,30 кв.м., сарай літ. «В», огорожі №1-3, свердловини №4, замощення літ. «І», розташовані за адресою: м. Новодністровськ, вул. Зелена, 60, Чернівецька область, підлягають задоволенню. При цьому, суд не оцінює доводи представника [PERSON] та заперечення представника [PERSON] щодо спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з 2001 року, оскільки встановлення даного факту не впливає на розподіл часток між сторонами, а відтак не стосується предмету позову. Також, судом встановлено, що 29.08.2017 року представники позивачів за первісним та зустрічним позовами звернулись до Управління ДАБІ в Чернівецькій області для здачі в експлуатацію житлового будинку, що по технічному паспорту зазначений літ. «Б», загальною площею 156,70 кв.м., житловою площею 83,30 кв.м., розташований за адресою: м. Новодністровськ, вул. Зелена, 60, Чернівецька область, який був побудований в 2012 році. 03 жовтня 2017 року Управління ДАБІ в Чернівецькій області розяснило [PERSON], що в Управлінні відсутні дозвільні документи на будівництво обєкта «Житловитй будинок літ.А», житловий будинок літ. «Б», сарай літ. «В», який знаходиться за адресою: вул.. Зелена, 60 у м. Новодністровськ, Чернівецької області (а.с. 117-118), а тому позивачу за первісним позовом необхідно в судовому порядку визнати право власності на самочинно збудовані обєкти. 03 жовтня 2017 року аналогічні розяснення отримали позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено, що померлому [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка, на якій померлим та [PERSON] зведено без відповідних дозвільних документів спірний житловий будинок під літ. «Б», який згідно експертного будівельно-технічного дослідження № 361 від 27.04.2017 року побудований з дотриманням державних, будівельних, протипожежних, санітарних норм і має 100 % готовності. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК об'єкт нерухомості належить до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: - земельна ділянка не відведена для цієї мети; - відсутній належний дозвіл на будівництво; - відсутній належним чином затверджений проект; - при будівництві допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Таким чином, спірний житловий будинок під літ. «Б» є обєктом самочинного будівництва. В своїх розясненнях, наданих у [PERSON] «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, ВССУ зазначає, що право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва. Органи місцевого самоврядування, БТІ (територіальні органи міністерства юстиції України), інспекції архітектурно-будівельного контролю можуть бути залучені в якості відповідачів, якщо спадкодавець за свого життя або спадкоємці звертались до зазначених органів в межах їх компетенції та отримали відмову у вчиненні певних дій або мала місце бездіяльність цих органів. При цьому, в п. 9 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Отже, позовні вимоги спадкоємців в частині визнання права власності на обєкт самочинного будівництва предявлений до належного відповідача, тобто Управління ДАБІ в Чернівецькій області, з огляду на наявність письмового розяснення відповідача про вирішення питання щодо визнання права власності на спірний будинок як обєкт самочинного будівництва в судовому порядку. Дану письмову відповідь Управління ДАБІ в Чернівецькій області на звернення спадкоємців суд розцінює як відмову у прийнятті в експлуатацію, а відтак наявність спору між сторонами. При цьому, суд відхиляє доводи представника Управління ДАБІ стосовно відсутності спору між відповідачем та спадкоємцями у справі про визнання права власності на спадкове майно, оскільки після залучення інспекції у справі в якості співвідповідача за первісним позовом, а в подальшому і як співвідповідача за зустрічним позовом, представник [PERSON] та [PERSON] уточнили свої позовні вимоги та просили визнати право власності вже на частину самочинно збудованого будинку під літ. «Б». Окрім того, суд не погоджується із твердженнями представника Управління ДАБІ в Чернівецькій області про відсутність документів дозвільного характеру на житловий будинок літ. «А», сарай літ. «В» та господарські споруди, які знаходяться за адресою: вул. Зелена, 60 у м. Новодністровськ, Чернівецької області (а.с. 117-118), та відповідно необхідність спадкоємців звернутись до суду із позовом про визнання права власності на дані обєкти як самочинне будівництво, оскільки судом зроблені вище висновки про достатність в матеріалах справи документів для визнання права власності на спірні обєкти в порядку спадкування не на підставі ст. 376 ЦК України, а саме відповідно до ст. 392 ЦК України. В п.п. 6, 12 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" зазначено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 7 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". За змістом зазначених роз'яснень спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із частинами 3, 5 ст. 376 ЦК і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (статті 1216, 1218 ЦК). Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини 3, 5 ст. 376 ЦК) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3, 5 ст. 376 ЦК є суб'єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до норм статей 1216, 1218 ЦК. У справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Рішення суду про визнання права власності на самочинно зведені будівлі та споруди за спадкоємцями має ґрунтуватись на оцінюванні наявних у матеріалах справи документів та інших доказів на підтвердження обставин, за наявності яких можливе задоволення таких вимог, зокрема: - рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови; - ступінь готовності самочинного будівництва; - чи порушуються цим будівництвом права та законні інтереси інших осіб; - в якому році було зведено самочинні будівлі; - відповідність самочинно зведеної будівлі архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам; - наявність акта приймання (прийомки) в експлуатацію або сертифікату відповідності; - якщо нерухомість збудована в сільській місцевості, то потрібно встановити чи зареєстрована вона у погосподарській книзі сільської ради. Оскільки спадкоємці успадкували все належне померлому на час відкриття спадщини, в тому числі, право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3, 5 ст. 376 ЦК та майнові права на земельну ділянку, на якій розташований обєкт самочинного будівництва, а даний самочинно збудований обєкт має 100 % готовності і зведений з дотриманням державних, будівельних, протипожежних, санітарних норм, суд дійшов висновку, що визнання права власності на житловий будинок під літ. «Б» як самочинно збудований не порушуватиме права та інтереси інших осіб, а тому первісний та зустрічний позови в частині визнання права власності на частину обєкту самочинного будівництва підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved