Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення максимального ліміту страхового відшкодування та різниці вартості робіт, посилаючись на те, що 02 січня 2014 року о 12:30 у м. Полтаві по вул. В.Тирнівській в районі будинку № 11 відбулась дорожньо-транспортна пригода між автомобілем [NUMBER], який належить позивачу на праві власності і яким на той момент керував [PERSON], та автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] Фактично автомобіль Volkswagen Polo під керуванням [PERSON] зіткнувся та наніс пошкодження її автомобілю марки RENAULT SYMBOL в задній частині - було пошкоджено заднє праве крило, днище багажника, поперечина задня, лонжерон задній, задній бампер, герметик заднього скла, лако-фарбове покриття автомобіля та ін. Даний страховий випадок покривався полісом АЕ 1855586 ПАТ "УСК Гарант-Авто". В зв'язку з відсутністю тілесних ушкоджень у водіїв та за пропозицією чергового градівника ПАТ "УСК "Гарант-Авто" і ДАІ м. Полтави було складено спільне повідомлення пpo дорожньо-транспортну пригоду у формі протоколу. У подальшому 13 січня 2014 року на її адресу надійшов лист № 393/01 від ТОВ "ЄвроАсистанс" про надання заяви та паспорту для відновлення справи № 000016331, на який вона 05.02.2014 року надала відповідну інформацію. Крім того, 17.01.2014 року вона звернулась на ім'я відповідача з письмовою заявою про призначення відповідальної особи від відповідача для проведення огляду автомобіля у офіційного дилера RENAULT на 28.01.2014 щодо визначення вартості комплектуючих і робіт відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля. 28 січня 2015 року було проведено огляд автомобіля та їй було надано рахунок № CO 00000099 від 28 січня 2014 року за яким вартість деталей та робіт визначено в сумі 35936,76 грн. Не зважаючи на те, що нею було надано страховій компанії всі документи для здійснення страхового відшкодування, відповідач вперто не бажав здійснити виконання грошового зобов'язання за страховим випадком. Вона звернулась до відповідача в порядку ст. 530 ЦК України 13.06.2014 року з відповідною вимогою, яка залишена без реагування. 05.08.2014 року вона звернулась з відповідною скаргою до Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України в особі Департаменту страхового нагляду, який безпосередньо контролює страхову діяльність відповідача. 09 жовтня 2014 року на її адресу надійшла відповідь №10650/13-12, якою підтверджено факт прийняття рішення про виплату страхового відшкодування 21675.41 грн., але разом з тим, під час перевірки було виявлено ознаки порушення страховиком законодавства щодо невиплати страхового відшкодування, пені за кожен день прострочення з вини страховика. На її безпосередні звернення і телефонні дзвінки відповідачем було усно надано відмову у виплаті страхового відшкодування за відсутності коштів у страхової компанії. За наданими документами підтверджується, що позивач виконав всі обов'язки, покладені на нього ст.ст. 33, 37.1.3 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", п.2.10 Правил дорожнього руху. Так, учасники ДТП [PERSON] та [PERSON] повідомили про ДТП страховика, відповідний підрозділ міліції, записали прізвища та адреси очевидців, дочекались прибуття працівників міліції, склали Європротокол зі схемою, оскільки водій [PERSON] визнав свою вину в ДТП повністю, у встановлений 3-денний строк надали страховій компанії письмове повідомлення про ДТП, транспортний засіб потерпілого був наданий для огляду призначеному страховою компанією дилеру; страховій компанії був наданий відповідний пакет документів, визначений чинним законодавством для проведення виплати страхового відшкодування. Державною комісією з регулювання ринку фінансових послуг визначено, що з 2013 року максимальний ліміт відшкодування збитків за Європротоколом становить 25000,00 грн, Тобто, відповідач-страхова компанія максимально може покрити страхові збитки лише на суму 25000,00 грн. 22 листопада 2014 року вона повторно звернулась для проведення огляду автомобіля у офіційного дилера RENAULT на 28.01.2014 року щодо визначення вартості комплектуючих і робіт відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля в звязку з чим було надано рахунок № CO 00003145, за яким вартість робіт та комплектуючих становить вже 51702,59 грн. В зв'язку з тим, що фактично відповідач вчинив незаконну бездіяльність в частині покладених на нього обов'язків та в зв'язку з наявними у державі процесами інфляції підвищення вартості імпортних товарів вартість комплектуючих запасних частин станом на 10.03.2015 року істотно зросла. Фактично для відновлення попереднього стану автомобіля їй вже потрібен значно більший розмір відшкодування , що практично вказує на завдання їй збитків відповідачем у формі протиправної бездіяльності, що є складом порушення вимог ст.22 ЦК України. Тому вважала, що своєю протиправною поведінкою другий відповідач [PERSON] їй також завдав збитки, які необхідно стягнути з нього в сумі різниці вартості робіт та комплектуючих частин для автомобіля на момент винесення судового рішення. З наведених підстав просила суд задовольнити позов, а також покласти на відповідачів судові витрати у справі. Під час судового розгляду справи позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач просив стягнути з відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» суму максимального ліміту страхового відшкодування у розмірі 25000 гривень, з відповідача [PERSON] різницю вартості робіт та комплектуючих, що визначена на підставі товарознавчої експертизи в розмірі 17323,71 гривні, а також моральну шкоду в сумі 5000 гривень. Позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не зявились. Представник позивача надав суду заяву, відповідно до якої підтримує заявлені позовні вимоги та просить розглянути справу у відсутність їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України. Відповідач ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про час та місце судового розгляду неодноразово повідомлений належним чином, незважаючи на що представник відповідача в жодне судове засідання не зявився, клопотань про відкладення розгляду від відповідача не надходило. За таких обставин, відповідно до вимог ст. 74, 76, 169 ЦПК України, враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що власником автомобілю [NUMBER] є позивач [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 61). Також судом встановлено, що 02 січня 2014 року о 12:30 у м. Полтаві по вул. В.Тирнівській в районі будинку № 11 відбулась дорожньо-транспортна пригода між автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], що підтверджується копією повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 7). 13.01.2014 року ТОВ «Євро Асистанс» як повіреним ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» направлено на адресу [PERSON] та [PERSON] повідомлення про необхідність надання документів для отримання страхового відшкодування (а.с. 8). Крім того, судом встановлено, що згідно листа члена Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 9.10.2014 року Нацкомфінпослуг порушено провадження у справі у відношенні страховика ПАТ «УСК «Гарант-Авто» за результатами якого вирішуватиметься питання щодо застосування заходів впливу до страховика в установленому порядку (а.с. 9). Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 130 від 11.04.2016 року транспортний засіб RENAULT SYMBOL днз 13816СН до теперішнього часу не відремонтований, вартість відновлювального ремонту автомобіля RENAULT SYMBOL днз 13816СН з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу його складових, які підлягають заміні станом на 14.03.2016 року складає 42323,71 гривні, вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля [PERSON] станом на 14.03.2016 року складає 42323,71 гривень (а.с. 54-77). Відповідно до ст.29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно зі ст.33 п.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів шодо обставин їх скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Згідно зі ст.37 п.п.1.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. За таких обставин, з урахуванням обставин справи та наявних в справі письмових доказів, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги до відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення суми максимального ліміту страхового відшкодування у розмірі 25000 гривень. Відповідно до ч.ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого Крім того, суд враховує правову позицію, викладену в ухвалі Верховного Суду України від 27.10.210 року у справі № 6-30038св09, згідно якої закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобовязує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела (ч.2 ст.1167 ЦК України). Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За таких обставин суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] різниці вартості робіт та комплектуючих, що визначена на підставі висновку товарознавчої експертизи в розмірі: 42323,71 гривень -25000 гривень = 17323,71 гривні. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що в результаті неправомірних дій відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, що полягає в ушкодженні автомобілю позивача. При цьому суд вважає очевидним, що потрапляння в дорожньо-транспортну пригоду, пошкодження з вини відповідача [PERSON] транспортного засобу, неможливість проведення його ремонту протягом тривалого часу призвело до стресового стану та дискомфорту позивача, що не могло не вплинути на звичайний спосіб її життя. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим та підлягає задоволенню в зв'язку з порушенням її законних прав. Враховуючи об'єм та тяжкість моральних страждань, приймаючи до уваги час та зусилля, які необхідні позивачу для відновлення нормального стану його життя, а також для відновлення його нормального психологічного стану, суд, виходячи з положень п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року Про судову практику по справах про відшкодування моральної шкоди вважає, що розмір суми, яка може компенсувати позивачу спричинену моральну шкоду, складає по 5000 гривень. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналами судових засідань. В той же час, незважаючи на належне повідомлення відповідачів про час та місце судового розгляду вони не надали суду жодних належних доказів на спростування доводів позивача. За таких обставин, на підставі наявних в справі доказів, суд встановив, що позовні вимоги є законними обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві відповідно до розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного суд вважає необхідним стягнути з відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант Авто» на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в загальному розмірі 4741,9 гривня, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в загальному розмірі 3285,7 гривень. Також суд вважає необхідним стягнути з відповідач [PERSON] на користь держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 551,20 гривня. На підставі викладеного, ст.ст. 1167 ч.1,2, 1187 ч.ч.2,5, 1194 ЦК України, ст. 22 ч.1, 29, 33п.2, 37.п.п.1.3. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ухвали Верховного Суду України від 27.10.210 року у справі № 6-30038св09,

Outcome: approved