Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивач 02.07.2019 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредиту у розмірі 40683,00 грн. та понесені позивачем судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 25 листопада 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Актабанк", укладено кредитний договір за № 0862393001/Т/972431, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 35 000 грн. 00 коп., а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором. 23.03.2018 року між ПАТ "Актабанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір № 2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до якого ПАТ "Актабанк" відступає шляхом продажу ТОВ "ФК "ЄАПБ" належні Банку, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку№1 цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку№ 1 до цього Договору. Внаслідок чого позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Відповідач зобов`язання за кредитним договором виконував неналежним чином, у звязку з чим заборгованість за кредитом становить 40683,00 грн., з яких 21389,00 грн - заборгованість за основним боргом; 9 грн. - заборгованість за процентами; 19285 грн. - заборгованість за комісією. Відповідачем подано відзив, у якому він позов не визнав, пославшись на те, що позивачем не надано належні докази на підтвердження розміру боргу, на підтвердження отримання ним повідомлення про відступлення права вимоги або про розміщення повідомлення на сайті. Окрім того зазначив, що є неправомірним нарахування банком комісії. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що заборгованість за кредитним договором виникла у боржника перед банком, право вимоги позивача підтверджується додактом №1 до договору №2 про відступлення права вимоги від 23.03.2018 з належними підписами та печатками сторін договору, копією акту прийому-передачі прав вимоги до договору№2. Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував штрафних санкцій. Нарахування комісії за супроводження кредиту відповідає вимогам законодавства та умовам договору, підписаного сторонами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його присутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав, підтримав відзив та просив відомити у задоволенні позовної заяви. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 листопада 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "АКТАБАНК" укладено Кредитний договір № 0862393001/Т/972431 на споживчі потреби, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 35 000,00 грн., а він зобов`язався повернути його у повному обсязі та сплатити проценти до 30.05.2015 року (а.с.4-11). Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 0862393001/Т/972431 від 25 листопада 2013 року становить 40683,00 грн., в тому числі: заборгованість за основною сумою боргу - 21389,00 грн., за процентами - 9 грн., заборгованість за комісією 19285,00 грн., штрафи, пені - 0,00 грн. (а.с. 16). Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Заборгованість за основною сумою боргу у сумі 21389,00 грн та процентами сумі 9 грн нарахована відповідно до вимог закону та умов договору, розмір заборгованості підтверджено наданим позивачем розрахункомта не спростовано відповідачем. Разом з тим, суд вважає, що нарахування заборгованості по комісії у сумі 19285,00 грн. є необґрунтованим. Пунктом 2.1.2. Кредитного договору передбачено, що позичальник щомісячно сплачує комісію за супроводження кредиту у розмірі 1015,00 грн., що розраховується як 2,90% від суми, вказаної в п.2.1 Договору. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами другим та третім частини четвертоїстатті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьоїстатті 22 Закону України «Про захист прав споживачів`у взаємозв`язку з положеннями частини четвертоїстатті 42 Конституції України(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті1, статті11Закону України«Про захистправ споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниє обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, а також застосовується Верховним Судом, зокрема у постанові від 20.02.2019 у справі №666/4957/15-ц. Таким чином, нарахування заборгованості по комісії у сумі 19285,00 грн є необґрунтованим. Таким чином, ПАТ «Актабанк» мав право вимоги заборгованості за кредитним договором на загальну суму 21398,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 21389,00 грн, по відсотках - 9,00 грн. Відповідно до договору про відступлення права вимоги № 2 від 23 березня 2018 року ПАТ "Актабанк" відступає шляхом продажу ТОВ "ФК "ЄАПБ" належні Банку, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору (а.с. 20-22). Згідно витягу з Додатку №1 договору про відступлення права вимоги № 2 від 23 березня 2018 року предметом цього договору є, в тому числі право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем (а.с.22). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Отже, до позивача перейшло право вимоги за зазначеним кредитним договором. Посилання сторони відповідача у відзиві на те, що відповідач не отримував повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні не спростовують позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідачем не надано доказів, що він сплачував заборгованість за кредитним договором первісному чи новому кредитору, оскільки неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 (справа №569/8962/16-ц). Таким чином, з боржника на користь нового кредитора підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у у сумі 21398,00 грн. Вирішуючи питання стосовно стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з оригіналом платіжного доручення №9778 від 20.06.2019 при подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1921,00 грн. Так як позовні вимоги задоволені частково в загальній сумі 21398,00 грн., то з відповідача на користь позивача у відповідності до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню пропорційна частина судового збору, що становить 1010,38 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial