Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

29 липня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С., приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовну заяву обгрунтував тим, що 28 жовтня 2015 року між ним та ПАТ «Дельта банк» було укладено кредитний договір №001-14162-111212 від 11.12.2012 року, на умовах якого банк відкрив картковий рахунок та надав платіжну картку з лімітом кредитування в розмірі 4000 грн. 17.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис №32384, яким запропонувала звернути стягнення з громадянина [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором №001-14162-111212 від 11.12.2012 року, укладений із ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія» Аланд» на підставі Договору відступлення прав вимоги №02/10/2019 - ФА укладеного 02 жовтня 2019 року, на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» суму заборгованості 10274 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту 3994 грн., прострочена заборгованість за процентами - 6280 грн. 30.01.2020 року на підставі цього виконавчого напису Приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В. відкрито виконавче провадження №61111478. При ознайомленні з виконавчим написом нотаріуса було виявлено, що останній видано з порушенням вимог чинного законодавства України, у зв`язку з чим є підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Зважаючи на викладене, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 29.07. 2021 року провадження у справі відкрито, справу призначено до підготовчого судового засідання та за клопотанням позивача від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. витребувано документи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилась, оскільки до суду повернулась поштова кореспонденція з відміткою "Адресат відсутній" . Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, та такі, що підлягають задоволенню за наступних підстав. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 17 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. був вчинений виконавчий напис, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія «Аланд" заборгованості за Кредитним договором №001-14162-111212 від 11.12.2012 року за період з 05.09.2018 року по 29.11.2019 року у сумі 10274 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. від 30.01.2020 року ВП №61111478 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документа, а саме, виконавчого напису №32384 від 17.12.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія «Аланд»" заборгованості в розмірі 10274 грн та 300 грн за вчинення виконавчого напису. Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (далі Закону), перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як передбачено п. 2.11 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Ухвалою суду від 29.07.2021 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. було витребувано належним чином завірену копію виконавчого напису від 17.12.2019 рокуза № 32384 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Аланд" заборгованості в сумі 10 574 грн., та належним чином завірену копію документів, що надавалися ТОВ "Фінансова компанія "Аланд", для вчинення виконавчого напису. Однак ухвала виконана не була. Приймаючи до уваги те, що докази, витребувані судом за клопотанням позивача, не надійшли від третьої особи, суд розглядає справу за наявними в ній доказами. Разом з тим, до позовної заяви додано копію виконавчого напису, з якої вбачається , що на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова). Постановою Кабінету Міністрів від 26.11.2014 року №622 Перелік документів доповнено розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" та до нього включений п. 2 в редакції: "Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". В той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема в частині доповнення Переліку новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Також вказаним судовим рішенням зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 21.03.2017 року №23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Суд зазначає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким,що непідлягає виконанню, суд неповинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З огляду на встановлені обставини справи, враховуючи невиконання ухвали від 29.07.2021 року, якою від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. було витребувано належним чином завірену копію виконавчого напису від 17.12.2019 рокуза № 32384 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Аланд" заборгованості в сумі 10 574 грн., та належним чином завірену копію документів, що надавалися ТОВ "Фінансова компанія "Аланд", суд не вбачає безспірність заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» з боку [PERSON] . Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, змагальність під час судочинства за своєю природою засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, стосовно доказової діяльності (подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості), сторони, треті особи та їх представники) наділені рівними правами, чого не можна сказати про сукупність наданих їм обов`язків. Брати участь у доказовій діяльності можуть всі особи, які беруть участь у справі, однак доказування кожної обставини, що має значення для ухвалення рішення у справі, в силу закону стає обов`язком певного суб`єкта, що цілком узгоджується з приписами ч.1 ст.49 ЦПК за якою «сторони користуються рівними процесуальними правами», а не рівними процесуальними обов`язками. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі сторонами доказам, враховуючи те, що заборгованість боржника є спірною із часу звернення відповідача ТОВ "Фінансова компанія «Аланд» із заявою до нотаріуса про вчинення виконавчого напису, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі Одночасно, позов в частині скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 6111478 від 30.01.2020 року та постанови про арешт коштів боржника від 21.04.2021 року задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав. Порядок звернення із скаргою на дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення передбачено розділом VII ЦПК України. Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. А тому, позивач з вимогою про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 6111478 від 30.01.2020 року та постанови про арешт коштів боржника від 21.04.2021 року повинен був звернутися в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: partial