Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Харківська міська рада про поновлення порушеного права , усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов'язання вчинити певні дії. У обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що їм на праві власності належить по ? частки будинок [ADDRESS] з надвірними прибудовами , що розташовані на земельній ділянці площею 350 кв. м. Згідно рішенню виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області № 219-41 від 4 листопада 1986 року для установки дворового туалету було закріплено земельну ділянку площею 50 кв.м за рахунок надлишків в домоволодінні [ADDRESS], на якій було побудовано туалет та дерев'яний паркан. В лютому 2009 року власником домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] було самовільно знесений вказаний паркан та захоплена частина земельної ділянки, яка була надана на підставі рішення № 219-41 виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області від 4 листопада 1986 року , внаслідок чого позивач [PERSON] з 2009 року позбавлена можливості користуватися туалетом у зв'язку з тим , що він знаходяться за загорожею, яку встановив [PERSON] В 2009 році позивачі звернулися до Жовтневого виконавчого комітету з заявою про поновлення межі самовільно захопленої земельної ділянки . Внаслідок вказаного звернення комісією 15.02.2009 року було встановлено факт порушення межі земельної ділянки та запропоновано звернутись до суду за захистом порушених прав. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 листопада 2012 року у задоволенні позову до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою було відмовлено у зв'язку з тим, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, оскільки на час розгляду справи в суді власником домоволодіння [ADDRESS] стала [PERSON]. З метою закріплення за собою вказаної спірної земельної ділянки площею 50 кв. м. відповідачка [PERSON] розмістила на неї залізобетонні конструкції, вантажні машини. Позивачі просять суд поновити їх порушене право , зобов'язати [PERSON] знести поновлений нею паркан, поновити межу між земельними ділянками, на яких розташовані будинок [ADDRESS] та будинок [ADDRESS] , звільнити самовільну зайняту земельну ділянку площею 50 кв. м від техніки, залізобетонних конструкцій та поновити туалет, що належить [PERSON], а також поновити паркан. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та представники позивачів повністю підтримали позовні вимоги , посилаючись на обставини зазначені у заяві , та наполягали на їх задоволені, оскільки всі дії щодо самовільного зайняття спірної земельної ділянки вчинені сином відповідачки [PERSON], але відповідальність несе власник домоволодіння [ADDRESS] [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував , посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. При цьому представник відповідача [PERSON] пояснив суду, що твердження позивачів та їх представників не відповідають дійсності, що підтверджується планом земельної ділянки в технічному паспорті від 27 лютого 2007 року на ім'я [PERSON] , в якому під номером літер "Е"та "К" вказані туалети, планом земельної ділянки в технічному паспорті від 29 квітня 2008 року на ім'я [PERSON] , в якому під номером літер "Н" зазначено туалет площею 1,0 кв. м. Крім того, у [PERSON] будинок облаштований туалетом , який вказано під літером 1-5 на плані, а також у дворі, на її половині побудовано туалет, вказані обставини також були встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова 27.11.2012 року, яке набрало законної сили. Заперечуючи проти необґрунтованого позову, представник відповідача [PERSON] посилався на те, що відповідно земельному законодавству України земельну ділянку необхідно спочатку , до виділення іншій особі, вилучити на законних підставах, а також змінити конфігурацію ділянки, визначити її межі та виділити у натурі. Виділення земельної ділянки власником землі з порушенням вказаного порядку є грубим порушенням вимог Земельного кодексу України, оскільки надання земельної ділянки іншій особі без вилучення у особи, яка нею правомірно користується -заборонено. Підстави для зупинення права користування земельною ділянкою , які зазначені в ст. 141 ЗК України , є вичерпними. Такої підстави, як рішення виконкому про закріплення земельної ділянки або його частки за іншою ділянкою, вказаною нормою матеріального права не передбачено. Порядок вилучення земельних ділянок визначено у ст. 149 ЗК України, і тільки на підставі та засобом, передбаченим в даній нормі, органи влади та місцевого самоврядування мають право діяти. У відповіді Харківської міської ради від 5 листопада 2008 року зазначено, що ніяких документів до рішення Жовтневого виконавчого комітету від 4 листопада 1986 року не виявлено. Жовтневий райвиконком не керувався ст. 141 ЗК України , а тому в його рішенні № 219-41 від 4 листопада 1986 року і не йде річ про виділ земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] п . 2 вказаного рішення, на яке посилаються позивачі як на доказ в обґрунтування позовних вимог, Жовтневий виконавчий комітет зобов'язує [PERSON] знести самовільні побудови та в п. 3 зобов'язує начальника ЖЕВ вказати межі земельних ділянок між будинком [ADDRESS] та будинком [ADDRESS]. Позивачами не надано жодних належних доказів на підтвердження факту виділення [PERSON] і [PERSON] земельної ділянки, яка виділена у натурі, її межі, надання кадастрового номеру. Відповідачка [PERSON] користується земельною ділянкою площею 1344 кв. м. на законних підставах відповідно рішенню Жовтневого районного суду м. Харкова від 5 березня 2009 року та ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 3 вересня 2009 року. Паркан побудовано більш як 12 років тому і ніякий паркан, який належав позивачам, відповідачка не зносила, та користується земельною ділянкою в межах вказаних в правовстановлюючих документах. У відповіді Комунального підприємства " Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 28 серпня 2008 року вказано , що обстеженням 29 липня 2008 року домоволодіння по [ADDRESS] порушень меж земельної ділянки не виявлено. Окрім того, представник відповідача [PERSON] зазначив суду, що позивачами не доведено порушення їх прав відповідачкою, а саме наявність на земельній ділянці будь-якої техніки та залізобетонних конструкцій. Належним чином повідомлена третя особа Харківська міська рада у судове засідання не з'явилася , про причини неявки суд не повідомила. Суд, вислухав пояснення позивача [PERSON], представників позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачів задоволенню не підлягають , виходячи з наступного. Відповідно ч.3 ст. 61 ЦПК України , обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.11.2012 року , яке набрало законної сили, та підтверджується матеріалами цивільної справи № 2012/10803/2012 позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку [ADDRESS]. Відповідачеві на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 5 березня 2009 року, яке зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 25 червня 2009 року , належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] . Посилаючись на те, що права позивачів були порушені попереднім власником житлового будинку [ADDRESS] - сином відповідачки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зазначеним вище позовом про поновлення їх прав до [PERSON] як власника житлового будинку [ADDRESS] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.11.2012 року аналогічний позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] задоволено частково, стягнуто на користь позивачів з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1000 грн. кожній , оскільки суд вважав, що вони довели спричинення їм моральної шкоди відповідачем у справі [PERSON], який, будучи на той час власником будинку [ADDRESS] у січні 2009 року зніс паркан , який належав позивачам та встановив свій , внаслідок чого позивачі не мають можливості користуватися туалетом. Статтею 15 ЦК України передбачено , що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі . Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ст. 57, ст.. 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких , суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Статтею 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. З матеріалів справи вбачається, що власниками будинку [ADDRESS] та будинку [ADDRESS] не оформлено спірні земельні ділянки відповідно до вимог діючого на той час законодавства. Відповідно до ч.1 ст.106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. При здійсненні межування власник земельної ділянки реалізує своє право. Проте така участь є також обов'язком кожного із сусідніх власників та землекористувачів, адже приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості) забороняється. Власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного (ст.ст. 91, 96, 103 Земельного кодексу України). Відмова в погодженні меж земельної ділянки може перешкодити іншій особі (сусіду) в оформленні прав на неї. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ст.107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. З матеріалів справи вбачається, що земельно-кадастрова документація у позивачів та у відповідача відсутня, документи на право власності чи право користування земельною ділянкою відсутні. Таким чином, сторони не мають належно оформленого землекористування, відповідно до якого вбачалися б межі земельної ділянки, які на думку позивачів порушені відповідачем. Геодезична зйомка земельної ділянки по [ADDRESS] не може бути відповідно до ст. 58 ЦПК України належним доказом щодо належності позивачам земельної ділянки та її розміру. Окрім того, позивачами не доведено порушення їх прав відповідачкою, а саме наявність на спірній земельній ділянці будь-якої техніки та залізобетонних конструкцій. Позивачами та їх представниками у судовому засіданні не доведені зазначені у позові обставини, на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог, та не підтверджені належними, допустимими доказами позовні вимоги. Аналізуючи викладені обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав щодо задоволення необґрунтованого позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Харківська міська рада про поновлення порушеного права та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов'язання вчинити певні дії.

Outcome: dismissed