Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до умов кредитного договору від 07 жовтня 2010 року ПАТ КБ „ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 15000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % річних, з поверненням у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки. Відповідач [PERSON] не виконує свої договірні зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, внаслідок чого в неї виникла заборгованість: по кредиту - в сумі 14961,07 грн., по відсоткам за користування кредитом - в сумі 9633,34 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 1229,72 грн., всього - 26324,13 грн. На підставі викладеного, позивач ПАТ КБ „ПриватБанк" просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 26324,13 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 263,24 грн. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ „ПриватБанк" Реуцька І.О. підтримала позов. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечила проти позову та пояснила, що в жовтні місяці 2010 року вона отримала кредит в ПАТ КБ „ПриватБанк". Проте, зміст цього правочину суперечить ч.1, ч.3, ч.4 ст.203 ЦК України. Так, в анкеті про видачу кредиту вона вказала дату 07 жовтня 2001 року, хоча анкета складалась 07 жовтня 2010 року. Далі, хоча правочин відповідав її внутрішній волі, проте її волевиявлення не було вільним, оскільки під час надання кредиту працівники банку, вчиняючи відносно неї психофізичні дії, змусили її підписати анкету-заяву про видачу кредиту, але при цьому не ознайомили з умовами та правилами надання банківських послуг. Далі, між нею та ПАТ КБ „ПриватБанк" не укладався кредитний договір в письмовій формі, обов'язковість якої передбачена чинним законодавством. Таким чином, кредитний договір між нею та ПАТ КБ „ПриватБанк" є нікчемним та таким, що не створює юридичних наслідків. Крім того, приблизно 27 червня 2012 року вона передала іншій особі свою платіжну картку та повідомила ПІН-код картки, після чого хтось скористався її карткою. Отже, банк надав овердрафт невстановленій особі для придбання товару на суму 13817 грн. з використанням послуги „Оплата частинами". При цьому, в порушення п.1.1.3.2.13 та п.1.1.3.2.13.2 Умов та правил надання банківських послуг банк не провів ідентифікації клієнта та не звернув уваги на відсутність коштів на платіжній картці. За фактом шахрайського використання її платіжної картки було відкрите кримінальне провадження за ч.1 ст.190 КК України, в якому їй надано статус потерпілої. На даний час ведеться досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Таким чином, кредитом скористалась не вона, а інша особа. Крім того, програма „Оплата частинами" почала діяти з 2011 року, тобто після отримання нею кредиту. Банк не повідомив її про внесення змін до Умов та правил надання банківських послуг, внаслідок чого її права були порушені. Просить відмовити в задоволенні позову через необґрунтованість. Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Відповідно до умов кредитного договору від 07 жовтня 2010 року ПАТ КБ „ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 15000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % річних, з поверненням у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки. Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про те, що між нею та ПАТ КБ „ПриватБанк" не укладався кредитний договір у письмовій формі, обов'язковість якої передбачена чинним законодавством. Так, кредитний договір, укладений між ПАТ КБ „ПриватБанк" та [PERSON], складається із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 07 жовтня 2010 року (л/с 7), Довідки про умови кредитування з використанням кредитки „Універсальна, 30 днів пільгового періоду" - Тарифів банку (л/с 8), а також Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом ПАТ КБ „ПриватБанк" від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (л/с 9-32). Відповідач [PERSON] своїм підписом на анкеті-заяві засвідчила свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідач [PERSON] засвідчила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були їй надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Одночасно відповідач [PERSON] прийняла на себе зобов'язання виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їхніми змінами на сайті ПАТ КБ „ПриватБанк". Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про недійсність кредитного договору через те, що в анкеті про видачу кредиту вона вказала дату 07 жовтня 2001 року, хоча анкета складалась 07 жовтня 2010 року. Дійсно, в анкеті відповідач [PERSON] вказала дату заповнення 07 жовтня 2001 року. Проте, в судовому засіданні сторони (як представник позивача Реуцька І.О., так і відповідач [PERSON].) підтвердили, що кредитний договір був укладений 07 жовтня 2010 року, а 2001 рік був вказаний помилково. За таких обставин суд вважає, що вказана помилка не тягне за собою недійсність правочину. Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про те, що хоча правочин відповідав її внутрішній волі, проте її волевиявлення не було вільним, оскільки під час надання кредиту працівники банку, вчиняючи відносно неї психофізичні дії, змусили її підписати анкету-заяву про видачу кредиту, але при цьому не ознайомили з умовами та правилами надання банківських послуг. На підтвердження цих пояснень відповідач [PERSON] не надала суду жодних належних доказів. При цьому, представник позивача Реуцька І.О. спростувала ці пояснення, представивши суду анкету про видачу кредиту, в якій відповідач [PERSON] своїм особистим підписом засвідчила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були їй надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Таким чином суд робить висновок, що кредитний договір між сторонами був укладений 07 жовтня 2010 року належним чином. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054, ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.2 ст.1054, ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.1.1.1.50 Умов та правил надання банківських послуг мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань клієнта, які щомісячно підлягають сплаті клієнтом протягом строку дії картки. Даний платіж розраховується як сума овердрафта та суми щомісячного платежу, який складається з нарахованих до сплати відсотків та частини заборгованості по кредиту. В залежності від виду платіжної картки, розмір та порядок розрахунків щомісячного платежу вказаний у заяві та в пам'ятці клієнта, виражений у відсотковому співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карток. Відповідно до Тарифів банку розмір щомісячного мінімального обов'язкового платежу становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним. Відповідно до п.1.1.2.5, п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.1.1.2.6 Умов та правил надання банківських послуг у випадку невиконання зобов'язань за договором клієнт зобов'язаний за вимогою банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), сплаті винагороди банку. Відповідно до п.1.1.5.1 Умов та правил надання банківських послуг сторони несуть відповідальність за належне виконання своїх зобов'язань у відповідності до законодавства України, умов публічного договору та договору. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не поінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на той самий строк. Починаючи з серпня місяця 2012 року відповідач [PERSON] не виконує свої договірні зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, внаслідок чого в неї виникла заборгованість: по кредиту - в сумі 14961,07 грн., по відсоткам за користування кредитом - в сумі 9633,34 грн. Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про те, що її платіжною карткою скористалась інша особа, відносно якої ведеться досудове розслідування, а тому вона не повинна нести зобов'язання за кредитним договором. Так, відповідно до п.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний не передавати карти та ПІНи третім особам, не використовувати карти або нанесені на них дані з метою, не передбаченою цим договором. Відповідно до п.1.1.2.10 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний приймати заходи до запобігання втрати (викрадення) картки, ПІНу або інформації, нанесеної на картку та магнітну смугу, а також їх незаконного використання. Відповідно до п.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи по факту втрати картки, ПІНу, або отримання відомостей про їх незаконне використання. При настанні вищевказаних випадків необхідно звернутися у відділення банку, в якому обслуговується картка. Відповідно до п.1.1.2.11.1 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний у випадку оспорювання держателем картки операцій, здійснених з використанням картки, або інформації, нанесеної на картку, держатель картки зобов'язаний протягом 30 днів з моменту утримання грошових коштів з рахунку звернутись в банк та заявити про оспорювані операції та причини оспорювання, подати письмову заяву. Відповідно до п.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний у випадку, якщо держателю картки відомі відомості про незаконне використання картки, держатель картки зобов'язаний в трьохденний строк після усної заяви про втрату картки, ПІН-коду надати в банк детальне викладення обставин втрати картки та/або ПІН-коду, а також відомі держателю відомості про їх незаконне використання. Відповідно до п.1.1.2.13 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний письмово доручити банку постановку картки в СТОП-лист платіжної системи. Відповідно до п.1.1.2.19 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний негайно повідомити банк шляхом дзвінка в колцентр (протягом 15 хвилин) інформацію, яка стала відома клієнту про втрату/крадіжку картки, несанкціонованих трансакціях по його рахункам, а також по рахункам третіх осіб). Відповідно до п.1.1.2.22 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний дотримуватись вимоги банку по забезпеченню безпеки та належного обслуговування клієнтів, в тому числі при отриманні будь-якої банківської послуги погоджується з положеннями про фіксування інформації про клієнта, регламентовані у відповідному розділі даних Умов та правил. Відповідно до п.1.1.2.22.1, п.1.1.2.29.1 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний та має право доручити банку заблокувати кошти, які знаходяться на відповідному картрахунку, звернувшись в банк особисто або за телефоном. Відповідно до п.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, картки, контрольну інформація клієнта, ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам в результаті недобросовісного виконання клієнтом умов їх зберігання та використання. Відповідно до п.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг банк не несе відповідальність за останні виконання доручень, виданих неуповноваженими особами, і в тих випадках, коли з використанням передбачених банківськими правилами та договором процедур банк не міг встановити факт видачі розпорядження неуповноваженими особами. Відповідно до п.1.1.5.13 Умов та правил надання банківських послуг клієнт несе відповідальність в повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки (рахунку) на рух коштів. Відповідно до п.1.1.5.14 Умов та правил надання банківських послуг клієнт несе відповідальність за всі операції, які проводяться в підрозділах банку та через пристрої самообслуговування з використанням передбачених цими Умовами коштів його ідентифікації та аутентифікації. Відповідно до п.1.1.5.26 Умов та правил надання банківських послуг держатель несе відповідальність за операції, які здійснюються з картками, в тому числі надані банком його довіреним особам. Відповідно до п.1.1.5.28 Умов та правил надання банківських послуг у випадку, якщо держатель дає згоду на проведення операцій з картками або нанесеними на них даними поза кола зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання в подальшому. Банк не несе відповідальності за операції, які супроводжуються правильним вводом ПІНа. Відповідно до п.1.1.5.29 Умов та правил надання банківських послуг держатель несе за всі операції , які супроводжуються авторизацією, до моменту звернення держателя картки в банк та повідомлення про блокування коштів на картрахунку, а також за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановлення карти в СТОП-лист платіжної системи. Судом встановлено, що операції по вилученню коштів з карткового рахунку відповідача [PERSON] були виконані іншою особою (відносно якої відкрите кримінальне провадження та провадиться досудове розслідування) з безпосереднім використанням платіжної картки відповідача та з вводом ПІН-коду, який є особистим ідентифікатором (кодом), відомим тільки держателю, та необхідний для здійснення операцій з використанням картки. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що наприкінці червня місяця 2012 року вона передала свою платіжну картку іншій особі та повідомила ПІН-код картки, а хто в подальшому скористався карткою - їй невідомо. Вказані обставини підтверджують той факт, що відповідач добровільно передала свою платіжну картку третій особі, чим порушила умови кредитного договору. Судом встановлено, що після передачі платіжної картки третій особі [PERSON] не подала до банку письмової заяви про оспорювання операції та письмової заяви про постановку її картки в СТОП-лист. На даний час платіжна картка [PERSON] є активною. Отже, в порушення Умов та правил надання банківських послуг відповідач [PERSON] не вжила жодних заходів щодо повідомлення банку про втрату своєї платіжної картки та запобігання її використання іншими особами, хоча вона, укладаючи кредитний договір, взяла на себе зобов'язання щодо його належного виконання. Зняття коштів з карткового рахунку відповідача відбулось у зв'язку з порушенням останньою умов кредитного договору, що призвело до негативних наслідків, а саме: втрати коштів з рахунку [PERSON] Оскільки саме відповідач не дотрималась покладених на неї обов'язків, тому на неї покладається відповідальність за проведені операції, які збільшили заборгованість за платіжною карткою. Крім того, з пояснень відповідача [PERSON] та наданих нею документів вбачається, що вона визнана потерпілою в кримінальному провадженні за фактом заволодіння шляхом шахрайства грошовими коштами за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Отже, внаслідок вказаного кримінального правопорушення була заподіяна майнова шкода саме [PERSON], а не ПАТ КБ „ПриватБанк". Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів, які б звільняли її від відповідальності, як держателя платіжної картки, за вказаним кредитним договором. Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про те, що програма „Оплата частинами" почала діяти з 2011 року, тобто після отримання нею кредиту, а оскільки банк не повідомив її про внесення змін до Умов та правил надання банківських послуг, то вона не несе відповідальності за застосування цієї програми до її платіжної картки. Так, відповідно до п.1.1.1.73 Умов та правил надання банківських послуг „Оплата частинами. Без переплат" - послуга по організації обслуговування та проведення розрахунків по операціям, які здійснюються з використанням платіжних карт, на які поширюється послуга „Оплата частинами. Без переплат", відповідно до яких держатель картки доручає банку здійснювати регулярні платежі на адресу торговця в розмірі та кількості, вказаних у квитанціях, роздрукованих на pos-терміналі при авторизації послуги „Оплата частинами". Дійсно, програма „Оплата частинами" була введена в дію з 01 липня 2011 року відповідно до наказу ПАТ КБ „ПриватБанк" від 01 червня 2011 року № СП-2011-582 (л/с 68-72), тобто після отримання відповідачем кредиту. Проте, при укладенні кредитного договору відповідач [PERSON] своїм підписом на анкеті-заяві засвідчила, що вона прийняла на себе зобов'язання виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їхніми змінами на сайті ПАТ КБ „ПриватБанк". Відповідно до п.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний при незгоді із змінами Правил та/або Тарифів банку звернутись в банк для розірвання цього договору та погасити утворену перед банком заборгованість, в тому числі заборгованість, утворену протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю та його довіреним особам. При незгоді із списанням коштів по картрахунку інформувати (за необхідності - письмово) банк про це протягом тридцяти п'яти днів з моменту списання. Відповідно до п.1.1.6.1 Умов та правил надання банківських послуг зміни до цих Умов та правил вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку у випадках, не заборонених чинним законодавством України. Відповідно до п.1.1.6.4 Умов та правил надання банківських послуг зміни, які вносяться до Умов та правил, діють з моменту їх публікації на офіційному сайті банку, але не пізніше підтвердження змін діями клієнта по використанню послуг банку. Оскільки відповідач [PERSON] не заявила про свою незгоду із змінами до Умов та правил надання банківських послуг в частині дії програми „Оплата частинами" та не звернулась в банк для розірвання кредитного договору із вказаної причини, то суд вважає, що тим самим вона надала свою згоду на застосування відповідних змін до її платіжної картки. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, ПАТ КБ „ПриватБанк" застосував до боржника неустойку. З розрахунку позивача ПАТ КБ „ПриватБанк" вбачається, що за відповідачем [PERSON] обліковується неустойка: штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 1229,72 грн. Відповідно до п.1.1.5.20, п.1.1.5.32, п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а також відповідно до Тарифів банку при порушені позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Відповідно до п.1.1.7.14 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний сплачувати комісії та інші платежі, встановлені банком за банківське обслуговування клієнтів у відповідності до Тарифів. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За таких обставин суд приходить до висновку, що ПАТ КБ „ПриватБанк", як кредитодавець, має право вимагати від відповідача [PERSON], як позичальника, який прострочив виконання зобов'язань, повернення суми заборгованості по кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також сплати інших платежів згідно умов кредитного договору та вимог цивільного законодавства. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ „ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 07 жовтня 2010 року: по кредиту - в сумі 14961,07 грн., по відсоткам за користування кредитом - в сумі 9633,34 грн., штраф (фіксовану частину) - в сумі 500 грн., штраф (процентну складову) - в сумі 1229,72 грн., всього - 26324,13 грн. Згідно ст.88 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ „ПриватБанк" витрати по сплаті судового збору в сумі 263,24 грн.

Outcome: approved