Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Іллінецької міської ради Вінницької області про визнання права на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом. Позов мотивували тим, що [INFO] померла їх мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина. [PERSON] , [PERSON] - діти покійної та [PERSON] - чоловік покійної, будучи спадкоємцями першої черги за законом на майно померлої [PERSON] , прийняли спадщину належним чином, так як проживали разом із покійною в одному житловому будинку. До спадкового майна покійної належить земельна частка (пай) розміром 2,9550 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0521283900:03:000:0467, що розташована на території Красненьківської сільської ради Іллінецького району Вінницької. [PERSON] помер [INFO] , відповідно до рішення Іллінецького районного суду Вінницької області справа №131/287/15-ц від 26 березня 2015 року, його дочка [PERSON] є спадкоємицею за законом майна свого батька [PERSON] . Державний нотаріус Іллінецької державної нотаріальної контори Вінницької області відмовила у видачі свідоцтва про право на зазначене спадкове майно, через відсутність правовстановлюючих документів на частку земельної ділянки, тому позивачі змушені вертатися до суду за захистом своїх прав та інтересів. В судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не з`явилися подали до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити та розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача Іллінецької міської ради Вінницької області подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги міська рада визнає, проти їх задоволення не заперечує та просить проводити розгляд справи у відсутність представника ради. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Згідно з ч. ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні та задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що видане 31 березня 1997 року виконкомом Красненьківської ради Іллінецького району Вінницької області, про що в книзі реєстрації смертей здійснено запис за № 10 від 31.03.1997 року (а.с. 12). На день смерті [PERSON] мала у власності земельну частку (пай) розміром 2,9550 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0521283900:03:000:0467, що розташована на території Красненьківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, та належної їй на підставі розпорядження Іллінецької районної державної адміністрації Вінницької області № 153 від 05 травня 2004 року «Про погодження проекту організації земельних часток (паїв) та затвердження технічної документації по видачі державних актів на право власності на землю взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) їх власникам - колишнім членам колективного сільськогосподарського підприємства «НИВА» с. Красеньке на території Красеньківської сільської ради» (а.с. 18-21). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до положень статей 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно довідки Виконавчого комітету Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області № 536 від 19.06.2018 року (а.с. 16) на час відкриття спадщини померлої [PERSON] з нею постійно проживали та були зареєстровані її діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та чоловік [PERSON] [INFO] . [INFO] помер [PERSON] , відповідно до рішення Іллінецького районного суду Вінницької області, справа № 131/287/15-ц від 26 березня 2015 року, його дочка [PERSON] є спадкоємицею за законом майна свого покійного батька (а.с.17). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Іллінецького районного нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини та постановою від 27 листопада 2018 року №856/02-31, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно, у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів на них на ім`я спадкодавця (а.с.23). Спадкодавцем за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації вищевказаних земельних ділянок. Зазначене рішення про приватизацію земельної ділянки прийнято в період чинності Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок». Згідно із статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. За статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243 св. 18 зазначив, що: «Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139- V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-V1). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України).» Згідно п.7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи вищевикладене, а також повне визнання позовних вимог відповідачем, вважаю, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачами слід визнати право на завершення приватизації земельної ділянки, що розташована на території Красненьківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Судовий збір залишити за позивачами. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ними судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved