Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом, зазначивши в обґрунтування позовних вимог наступне. Так, 10 жовтня 2005 року померла їх баба [PERSON], яка постійно до дня смерті проживала та була зареєстрована у [INFO]. Позивачі є спадкоємцями померлої за законом та прийняли спадщину після її смерті. Крім того, оформили свої спадкові права на належну померлій земельну ділянку площею 4.9602 га, яка розташована на території Скочищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. До складу спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON], також увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у селі Скочище, Брусилівського району Житомирської області, по вулиці Червоний Майдан, 32-а. З метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований за вказаною адресою, вони звернулися до нотаріуса, проте отримали відмову, так як у них відсутні правовстановлюючі документи на належний померлій житловий будинок, які померла не виготовила за життя. Згідно з довідкою № 38, виданою 04.05.2016 року КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою с. Скочище, Брусилівський район, Житомирська область, по вулиці Червоний Майдан, 32А, не зареєстровано. Однак померла [PERSON] за даними книги погосподарського обліку Скочищенської сільської ради рахується головою двору та власником будинку за вищевказаною адресою. Тобто на даний час вони не мають можливості здійснити реєстрацію права власності на будинок, який належав померлій [PERSON] Також вказали, що крім них інші спадкоємці відсутні, оскільки їх батько та син померлої [PERSON], помер ще 30 січня 1978 року. Просили визнати в рівних частках за кожним з них право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою с. Скочище, Брусилівський район, Житомирська область, вул. Червоний Майдан, 32А, порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 10 жовтня 2005 року. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд їх задовольнити. В подальшому просили розглядати справу в їх відсутність. В судове засідання представник відповідача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просив винести рішення згідно вимог діючого законодавства України. Суд, вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Так, 10.10.2005 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ТП № 020563, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с. 5). Позивачі [PERSON] та [PERSON] є онуками померлої [PERSON], що підтверджується копіями паспортів [PERSON], [PERSON], копіями свідоцтв про їх народження, копією свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON], після укладення якого позивачці присвоєно прізвище Коляда, копією свідоцтва про смерть батька позивачів [PERSON] та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження [PERSON], матірю якого вказана померла [PERSON] (а.с. 6-14). З довідки № 410 від 28.09.2016р., виданої виконавчим комітетом Скочищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, вбачається, що згідно з відомостями погосподарської книги № 2 за 2001 -2005 рр. обєкт по господарського обліку № 136, будинок розташований за адресою: с. Скочище Брусилівського району Житомирської області, вул. Червоний Майдан, 32-А, рахується за [PERSON] (а.с. 42). При цьому згідно довідки № 409 від 28.09.2016 р., виданої виконавчим комітетом Скочищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, [PERSON] до дня смерті 10.10.2005 р. постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 43). Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 27.12.2012р. [PERSON] та [PERSON] визначено додатковий строк тривалістю 2 місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання ними заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. 30.01.2013р. [PERSON] та [PERSON] звернулись до Попільнянської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 1/2013, що заводилась після смерті [PERSON]Д.(а.с. 51-71). Постановою завідуючої Попільнянської державної нотаріальної контори [PERSON] від 19.08.2016р. [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на будинок № 32-А по вул. Червоний Майдан, в с. Скочище Брусилівського району Житомирської області у звязку з ненаданням правовстановлюючих документів на вказане майно (а.с. 19). Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. ст. 1269, 1270 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частиною 5 вказаної статті передбачено, що якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Як розяснив у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Враховуючи, що спірний будинок був побудований у 1967 році, коли законом не вимагалась державна реєстрація права власності для виникнення такого права, при цьому згідно картки обєкта погосподарського обліку на 2001-2005 роки вказаний будинок з господарськими будівлями належав [PERSON], суд вважає, що будинок № 32-А по вул. Червоний Майдан в с. Скочище Брусилівського району Житомирської області входить до складу спадщини померлої [PERSON] З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а тому за [PERSON] та [PERSON] необхідно визнати право власності в рівних частках на спадкове майно у вигляді житлового будинку № 32-А по вул. Червоний Майдан у с. Скочище Брусилівського району Житомирської області з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 10 жовтня 2005 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved