Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

20 серпня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до [PERSON] про розірвання попереднього договору та зобов`язання повернути одержану суму авансу. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що вони з родиною переселенці, переїхали до м. Маріуполя з м. Мирноград. Оскільки не мали в м. Маріуполі житла вирішили його придбати. У березні 2020 року [PERSON] переглядав оголошення на сайті OLX з метою придбання житла, а саме будинку в Приморському районі м. Маріуполя. Згідно оголошення, продалася половина будинку на [ADDRESS] в житловому стані. В оголошенні вказано було номер телефону ріелтора. [PERSON] зустрівся з ріелтором, з метою оглянути будинок. При візуальному огляді було встановлено, що будинок було відремонтовано. Оглянути з зовні будівлю [PERSON] не мав змоги, оскільки не було доступу. [PERSON] телефонувала [PERSON] , яка пояснила, що зі стінами будинку та дахом усе добре, будинок придатний для проживання. Також, запевнила, що побутові прилади, які продавалися разом з будинком, в робочому стані. 02.04.2020 року [PERSON] підписав попередній договір, відповідно до якого посвідчення договору купівлі-продажу будинку було призначено на вересень 2020 року. Згідно попереднього договору передається аванс у розмірі 2000 доларів США, що еквівалентно 55507, 60 грн. Правовстановлюючі документи, а саме договір дарування будинку та технічний паспорт не були надані [PERSON] , про їх наявність останній дізнався з попереднього договору, як й дізнався, що будинок складає 13/20 частки. Про наявність третіх осіб, та наявність ще власника 7/20 частки житлового будинку [PERSON] роз`яснено не було. Після підписання договору були передані гроші. Пізніше [PERSON] було роз`яснено вимоги ст. 659 ЦК України. В цей же день було передано ключі від будинку, в який було завезено майно, а вселилися приблизно через 10 днів, оскільки переїжджали з іншого міста. Після того як почали мешкати в будинку було виявлено недоліки, які не були вказані продавцем, а саме: стіна, яка є спільною з будинком сусідки знаходиться в стані руйнування, частина даху згнила, а інша частина без дощок, на іншій стіні велика тріщина, стіни закриті гіпсокартоном, під якими пустота між гіпсокартоном та стіною, почали з`являтися тріщини з вулиці біля вхідних дверей, штукатурка почала осипатися, стіни почали мокріти, при відкриті двері під час дощу вода потрапляла у будинок через поріг. Всі побутові прилади, зокрема, електричний котел, електричний бак, мікрохвильова піч, були не в справному стані. Електролічильник підключений незаконно. Труби, санвузол знаходяться в аварійному стані. В ванній кімнаті почала руйнуватися стіна, почали з`являтися діри. Таким чином, спірний будинок неприродний для проживання, а скриті недоліки не були виявлені, оскільки, виявити їх не можливо через не надання доступу до них. В добровільному порядку відповідачка відмовилася повернути суму авансу. Тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просить суд розірвати попередній договір та зобов`язати відповідачку повернути одержану суму авансу. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25.08.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 29.09.2020 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшли заперечення проти позову про дострокове розірвання попереднього договору. Відповідно даних заперечень [PERSON] пояснила, що покупець добровільно прийняв рішення укласти попередній договір про покупку спірної будови після всебічного огляду будівлі. У попередньому договорі зазначено, що частка будинку складає 13/20, тому про це позивачам було відомо при підписанні договору. З боку відповідача виконані всі умови попереднього договору. З вини позивача основний договір так й не було укладено. У зв`язку з викладеним вище просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Витребувано від приватного нотаріуса належним чином засвідчену копію попереднього договору та матеріали справи, які подавалися сторонами. Викликані свідки. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав викладених в позові, просили позов задовольнити. Також, зазначила, що при укладенні попереднього договору вже повинна була бути розроблена технічна документація на спірну будівлю. При укладенні попереднього договору були порушені права третіх осіб, оскільки останніх нотаріусом не повідомлено про продаж 13/20 частки будинку. Відповідач та його представник в судовому засіданні пояснили, що позов не підлягає задоволенню. [PERSON] не надав пояснення щодо обставин підписання попереднього договору та огляду спірного будинку, який проводився не один раз. Технічна документація на будівлю виготовлена у серпні 2020 року. Співвласницю було повідомлено про намір продажу будинку. Всі умови попереднього договору відповідачами виконано. Від підпису договору купівлі-продажу відмовилися саме позивачі. Саме [PERSON] наполягав на підписанні попереднього договору. У задоволенні позову просить відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 29.03.2021 року пояснила, що [PERSON] її син. Знайшли на сайті OLX оголошення про продаж частини будинку та поїхали його оглянути. Оглянули будинок та домовилися, що після укладення попереднього договору та передачі авансу, сім`єю зможуть заселитися у будинок. Після вселення, сусідка сказала, що стіна будинку зруйнована, що також було виявлено після детального огляду будинку. З власницею будинку домовилися, що стіну та дах відремонтують за власні кошти, а вона зменшить вартість будинку на 2000,00 доларів. Потім зателефонувала [PERSON] та сказала, щоб виїжджали з будинку. Світло було підключено до незаконно. Будинок дуже сирий, після дощів почали сиріти стіни та меблі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 29.03.2021 року пояснила, що [PERSON] знає, як сусідку, яка з сім`єю згодом переїхали до Російської Федерації. Інша сусідка з синами планували купувати будинок, робили там ремонт, але, оскільки не домовилися про вартість будинку, вимушені були виїхали. Через деякий час заїхали Дружиніни з дітьми, прожили там декілька місяців. Оскільки, будинок ремонту не підлягав, вирішила його розібрати. Спільна стіна була також зруйнована, про що сказала [PERSON] та запропонувала її відремонтувати за їх рахунок. Побачити, що спільна стіна зруйнована, побачити без доступу на сусідню земельну ділянку, неможливо. Постійно за даною адресою свідок не мешкає, приїжджає погодувати собаку один раз у три дні. В період їх мешкання їм відключили електроенергію. Через переноску з будинку надавала можливість користуватися електроенергією, оскільки у [PERSON] були маленькі діти, а електроенергія та опалення відсутнє. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 29.03.2021 року пояснила, що [PERSON] її брат. У березні 2020 року приїжджали оглянути будинок. Обговорювали, що заїдуть у будинок після укладення нотаріально засвідченого попереднього договору та передачі авансу. Продавець не заперечував проти таких умов. [PERSON] запевнила, що будинок розташований у гарному місці, будинок теплий, вся техніка, яка знаходиться у будинку залишається та знаходиться у робочому стані. В подальшому з`ясувалося, що техніка не вся працює, зруйнована стіна. Потім [PERSON] почала виселяти [PERSON] з дітьми на вулицю, сказала, що аванс не поверне. Перед підписанням договору, оглянути будинок в повному обсязі було неможливо, не було доступу. Свідок [PERSON] в судових засіданнях 26.04.2021 року та 21.05.2021 року пояснила, що [PERSON] звернулася до неї, як до ріелтора, з питанням щодо продажу будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] . У лютому зателефонували [PERSON] та [PERSON] з проханням показати частину будинку, який продається. Будинок з зовнішньої сторони та всередині було оглянуто [PERSON] . У березні приїхав [PERSON] з двома громадянами та поверхнево оглянули будинок. Через декілька годин зателефонували та повідомили, що готові за будинок сплатити аванс, оскільки всієї суми у них немає. Ініціатива укладення попереднього договору надійшла від [PERSON] . Суму попереднього договору запропонував [PERSON] . Дане питання було погоджено з [PERSON] та надано строк до вересня для укладення основного договору купівлі-продажу будинку. Безпосередньо перед укладенням попереднього договору будинок було оглянуто ще раз [PERSON] та двома чоловіками, які приїхали з ним. Потім уклали нотаріально засвідчений попередній договір, який був перечитаний [PERSON] та до якого було внесено зауваження останнього. Після виїзду [PERSON] з сім`єю з будинку була відсутня частина даху. З продавцями та покупцями укладає договори, яким присвоюється номер. На момент укладення договору купівлі-продажу будинку технічна документація була підготовлена. Умови попереднього договору стороною продавця було виконано в повному обсязі. Адреса нерухомого майна у договорі вказана, як: [ADDRESS] , як й зазначено у правовстановлюючих документах. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши всі письмові докази, прийшов до висновку, що позов є безпідставним та в його задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За правилами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.81 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області від 14.02.2015 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що 14.02.2015 року складено актовий запис №54. Згідно ч.1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до попереднього договору від 02.04.2020 року укладеного між [PERSON] (далі - продавець) та [PERSON] (далі - покупець) сторони уклали договір, який посвідчено приватним нотаріусом маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лашиної Н.Г., відповідно до умов якого у строк до 30.09.2020 року продавець зобов`язується передати у власність Покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити 13/20 часток житлового будинку з усіма надвірними спорудами та побудовами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , у порядку та на умовах, передбачених цим та основним договором. Зазначена частка житлового будинку, що має бути відчужена на підставі Договору дарування посвідченого Чичековою О.А., приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області 30.05.199 року, реєстраційним №4557. Пунктом 3 попереднього договору встановлено, що сторони домовилися про умови основного договору, а саме: договір купівлі-продажу має бути нотаріально посвідченим не пізніше 30.09.2020 року, ціна продажу - 10 000 доларів США, розрахунок за основним договором проводиться в національній валюті України, підготовкою і збиранням документів, необхідних для укладення договору купівлі-продажу, займається продавець, витрати пов`язані з нотаріальним посвідченням основного договору сторони сплачують порівну. Відповідно до п. 4 встановлено, що сума авансу, яка передається за даним договором складає 2000,00 доларів США, на момент посвідчення договору складає 55507,60 грн. Відповідно до заяви від 31.03.2020 року посвідченої приватним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу Донецької області Є.І. Шиманським серія НОІ № 187636, встановлено, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з гр. [PERSON] з 14.02.2015 року, та надає йому згоду на купівлю житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами разом із земельною ділянкою за [ADDRESS] , за ціну та на умовах на свій розсуд. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 627 ЦК України врегульовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 230 ЦК України передбачено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, а саме якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу: щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України (постанова Верховного Суду від 28.08.2019 у справі № 753/10863/16-ц). В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України, визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів і т.п.); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які він повинен був зробити (зокрема, умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення і т. п.). Отже, для визнання правочину недійсним з підстав, встановлених ст. 230 Цивільного кодексу України необхідно встановити факт введення в оману однією стороною правочину іншу сторону. Згідно з роз`ясненнями, наданими в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, в даному випадку позивач. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину заст. 230 ЦК України. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Отже, підставою для визнання правочину недійсним є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. До відповідних правових висновків дійшов і Верховний Суд України у Постанові від 29.04.2014 у справі № 3-11гс14. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30.05.2020 року, свідчим СВ Приморського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області Казаковою О.І. кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №12020050780000402 від 06.05.2020 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Також, в постанові зазначено, що з обставин вбачається наявність цивільно-правових відносин, які виникли у процесі попереднього договору щодо купівлі приватного будинку та регулюється нормами Цивільного кодексу України. До матеріалів справи долучено роздруківку оголошення з сайту OLX, у якому зазначено, що "Продам половину будинку на Слобідці", зазначено суму будинку - 10000 доларів. Загальна площа: 59м2, кількість кімнат: 1, площа ділянки: 2 сотки, тип будинку: частина будинку. У описовій частині зазначено, що продається будинок у жилому стані поруч з "Туристом", неподалік море, центр, школа, міський парк. Продається будинок з меблями та побутовою технікою. До матеріалів справи долучено фотознімки з зображенням незаконно підключеного лічильника, тріщинами у стінах будинку, відсутньою частиною даху. Заявою від 11.08.2020 року за №2390 від [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Н.Г. Лашиною, просить передати гр. [PERSON] , [PERSON] заяву щодо продажу будинку. Відповідно до листа №2391 посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області від 11.08.2020 року вих. №253/02-24 адресованого на ім`я [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що приватний нотаріус передає заяву гр. [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] , в якій вона повідомляє про намір [PERSON] продати належну їй на праві спільної часткової власності 13/20 частко житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] за суму 276000,00 грн. У з`яві також повідомляє, що вони мають переважне право купівлі відчужуваної частки у спільній частковій власності та пропонує реалізувати це право протягом одного місяця з дня одержання заяви. Відповідно до договору дарування від 30.05.1996 року посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу О.А. Чичековою, за №1821, за яким 13/20 частини житлового будинку з належними до нього будівлями подвір`я були подаровані [PERSON] [PERSON] . Також дана обставина підтверджується реєстраційним написом від 10.06.1996 року. Відповідно до заяви від 16.04.2020 року та витягу з ЄРДР за №12020050780000398 від 05.05.2020 року, внесено відомості до ЄРДР на підставі заяви [PERSON] , за фактом вчинення [PERSON] самоправства, самовільного заселення у будинку [ADDRESS] . Листом від 12.05.2020 року №1150 начальником ККП "МБТІ-Маріупольська нерухомість" повідомлено приватному нотаріусу, що з матеріалів інвентаризаційної справи №43968 та технічної інвентаризації, проведеної 19.08.2020 року встановлено, що на земельній ділянці розташовані: житловий будинок літ А-1, житловою площею 28.6 м2, житлова прибудова літ А1-1, житловою площею 23,1 м2, нежитлова прибудова літ А2-1, прибудова літ а-1, сіни літ а2-1 усього загальною площею 97,3 м2, сарай літ Г-1, навіс літ Н-1, убиральня літ Б-1, убиральня літ В-1, вимощення І, вимощення ІІ. 13/20 часток домоволодіння складаються з житлової прибудови літ А1-1, житловою площею 23,1 м2, нежитлової прибудови літ А2-1, прибудови літ а-1, сараю літ Г-1, навісу літ Н-1, убиральні літ В-1, огорожі №2, вимощення І. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом Позивач не надав суду доказів, які б вказували на обставини, які могли перешкодити вчиненню правочину, що приховала відповідач, або які обставини вона замовчувала, що призвели до обману і утворення дисбалансу прав та обов`язків сторін не на користь позивача. З оспорюваним договором позивач був ознайомлений та погодився з його умовами та змістом, отримав від нотаріуса всі роз`яснення стосовно укладеного договору, вимог законодавства щодо змісту й правових наслідків укладеного договору та ніяких зауважень, доповнень до змісту договору не має, про що свідчить підписаний сторонами текст попереднього договору від 02.04.2020, який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Лашиною Н.Г. та зареєстрований у реєстрі за № 1013. Сторони попереднього договору, діючи добровільно та розуміючи значення своїх дій, попередньо будучи ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений між ними правочин, уклали договір, згідно з яким позивач надав аванс у сумі 2000,00 доларів США та домовилися про укладення договору купівлі-продажу не пізніше 30.09.2020 року. Тобто, підписавши оспорюваний договір, позивач підтвердив, що його умови повністю відповідають його волевиявленню, також вказав про повний розрахунок за продану квартиру. Крім того, судом встановлено, що позивач до укладення попереднього договору купівлі - продажу, оглядав спірний будинок, бачив його стан, був обізнаний про те, що [PERSON] продає належні їй 13/20 часток житлового будинку, мав змогу та доступ до детального огляду приміщення в середині, зокрема, перевірку побутових приладів. Підписавши оспорюваний договір, позивач підтвердив, що його умови повністю відповідають його волевиявленню, також вказав про забезпечувальний платіж, який був зарахований сторонами у якості оплати за основним договором. Також, сторони у справі, діючи добровільно та розуміючи значення своїх дій, попередньо будучи ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений між ними правочин, уклали договір, згідно з яким відповідач зобов`язувався у строк до 30.09.2020 року продати позивачу 13/20 частки будинку, а позивач зобов`язується його купити. Після укладення попереднього договору, позивач з сім`єю заселилися у будинок, а отже настали правові наслідки відповідно до умов укладеного договору. Посилання позивача на те, що спірний договір вчинений внаслідок обману з боку відповідача, а тому є підстави вважати, його недійсним, матеріалами справи та належними і допустимими доказами не доведено. А тому не можуть вважатися такими, що мають істотне значення обставини щодо яких позивача було введено в оману. І сам факт омани не є доведеним. Суд наголошує на тому, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядилася своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Отже враховуючи все вище зазначене, суд прийшов до висновку, що позивачем та його представником не надано доказів на підтвердження викладених в позові обставин, тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із недоведеністю факту порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, за відсутності доказів обґрунтування позовних вимог. Отже на підставі вищенаведеного позовні вимоги не підлягають задоволенню та оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, то не підлягає стягненню і судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed