Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в яком упросить стягнути з відповідача витрати, пов'язані з його навчанням в розмірі 16458 грн.19 коп., посилаючись на те, що 01.09.2011 року з відповідачем був укладений договір про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ та він був зарахований курсантом на навчання до ДДУВС. Згідно наказу ректора ДДУВС № 60 від 28.02.2014 року відповідач отримав вищу освіту та наказом № 61 о/с від 28.02.2014 року призначений на посаду дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Мелітопольського міського відділу міліції. Наказом УМВС України в Запорізькій області № 172 о/с від 08.05.2014 року [PERSON] був звільнений з органів внутрішніх справ згідно п. 64 "Ж" (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Відповідно до п. 2.3.6. Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України від 01.09.2011 року, укладеним з відповідачем, останній зобов'язувався у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням під час навчання в університеті. Сума витрат складає 16458 грн.19 коп. У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, їх стягнення здійснюється у судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, при цьому пояснив, що вимоги позивача не відповідають діючому законодавству. Держава забезпечує доступність та безоплатність вищої освіти в державних та комунальних навчальних закладах. ЗУ "Про вищу освіту" не містить умов про обов'язковість трирічного відпрацювання та відшкодування до державною бюджету вартості навчання. Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням суперечить ст. 56 Закону України «Про вищу освіту», Конституції України та Міжнародній конвенції «Про скасування примусової праці». Закон гарантує безоплатність вищої освіти, тому відшкодування вартості навчання випускником вищого навчального закладу порушує права відповідача на вільний вибір праці та безоплатність вищої освіти в державних та комунальних закладах. Представник третьої особи Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, заперечень на позов не надав. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. [PERSON] з 01.09.2010 року по 08.05.2014 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ є державним вищим навчальним закладом четвертого рівня акредитації, який підпорядкований Міністерству внутрішніх справ України (а.с. 28). Наказом ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ № 256 від 31.08.2011 року на виконання наказу МВС України від 28.08.2011 року № 490 «Про реорганізацію вищих навчальних закладів МВС» та на підставі рішення приймальної комісії Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ курсант Запорізького юридичного інституту Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ рядовий міліції [PERSON] з 01.09.2011 року був переведений до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на факультет міліції громадської безпеки. /а.с. 18/. Відповідно до Законів України «Про освіту», «Про вищу освіту», «Про міліцію», Указу Президента України від 23.01.1996 р. № 77 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 р. № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», 01.09.2011 року між Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Запорізькій області та [PERSON] був укладений договір про підготовку у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ фахівця за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямком (спеціальністю) «Правознавство». /а.с. 8/. Відповідно до п. 2.3.6. зазначеного договору відповідач зобов'язується у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановлення трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п.3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі. З п. 3.3 цього ж Договору вбачається, що підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи начальницького склад органів внутрішніх справ із служби протягом перших трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Відповідно до наказу ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ № 60 від 28.02.2014 року [PERSON] вважається таким, що успішно закінчив Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ за напрямком підготовки 6.030401 «Правознавство», отримав освітньо-кваліфікаційний рівень «бакалавр», кваліфікацію - бакалавр з права. /а.с.19/. Наказом заступника начальника Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Запорізькій області № 61 о/с від 28.02.2009 року лейтенант міліції [PERSON], який прибув після закінчення Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, з 01.03.2014 року призначений на посаду дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Мелітопольського міського відділу. /а.с.17/ 03.05.2014 року [PERSON] надав рапорт, в якому просить звільнити його з органів Внутрішніх справ України за власним бажанням. (а.с. 14) Наказом В.о. начальника УМВС України в Запорізькій області № 172 о/c від 08.05.2014 року лейтенант міліції [PERSON] був звільнений з органів внутрішніх справ згідно п. 64 "Ж" (за власним бажанням). /а.с.16/ У відповідності до ст. 18 ЗУ «Про міліцію» особи начальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службові невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. Згідно до ст. 1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України» навчальні заклади включені до загальної структури Міністерства внутрішніх справ України. Враховуючи, що Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ входить до складу ОВС України, суд вважає, що він має право на пред'явлення позову про відшкодування цих витрат. Згідно з п. 2.1.3 Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України від 01 вересня 2011 року, укладеним між Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Запорізькій області та [PERSON] в обов'язки університету входить забезпечення особи харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативними актами МВС України. Згідно з довідками-розрахунками витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за 2011-2014 рік, за час навчання витрачено 16458 грн. 19 коп. /а.с. 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27/. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що матеріальне-технічне забезпечення відповідача здійснювалося з моменту його зарахування до числа курсантів Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. Як передбачено п. 14 постанови Кабінету Міністрів України «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» № 992 від 22 серпня 1996 року, яка діяла на час вступу [PERSON] до університету, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Посилання представника відповідача на те, що вимоги позивача не відповідають діючому законодавству, а відшкодування вартості навчання випускником вищого навчального закладу порушує права відповідача на вільний вибір праці та безоплатність вищої освіти в державних та комунальних закладах, суд вважає необґрунтованими. Відповідно до ст.53 Конституції України кожен має право на освіту, держава забезпечує доступність та безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. Відповідно до вимог ст. 69 Закону України «Про вищу освіту» в редакції, що діяла на час навчання відповідача в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, особи, винні у порушенні законодавства про вищу освіту, несуть відповідальність відповідно до закону. Згідно з ст. 52 Закону України «Про освіту» в редакції, що діяла на час закінчення відповідачем Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Рішенням Конституційного суду України від 04.03.2004 року, на яке посилається представник відповідача в своїх запереченнях, лише роз'яснено, що в аспекті конституційного подання положення частини третьої статті 53 Конституції України "держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах" у контексті частин першої, другої, четвертої зазначеної статті необхідно розуміти так: - доступність освіти як конституційна гарантія реалізації права на освіту на принципах рівності, визначених статтею 24 Конституції України, означає, що нікому не може бути відмовлено у праві на освіту, і держава має створити можливості для реалізації цього права; - безоплатність освіти як конституційна гарантія реалізації права на освіту означає можливість здобуття освіти в державних і комунальних навчальних закладах без внесення плати у будь-якій формі за освітні послуги визначених законодавством рівня, змісту, обсягу і в межах тих видів освіти, безоплатність яких передбачена частиною третьою статті 53 Конституції України. Виходячи з положень частин другої, третьої статті 53 Конституції України, за якими повна загальна середня освіта є обов'язковою і безоплатною, витрати на забезпечення навчально-виховного процесу в державних і комунальних загальноосвітніх навчальних закладах здійснюються на нормативній основі за рахунок коштів відповідних бюджетів у повному обсязі. Безоплатність вищої освіти означає, що громадянин має право здобути її відповідно до стандартів вищої освіти без внесення плати в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі (частина четверта статі 53 Конституції України в межах обсягу підготовки фахівців для загальносуспільних потреб (державного замовлення). Вимоги ст. 69 Закону України «Про вищу освіту» та ст. 52 Закону України «Про освіту» в редакціях, що діяли на момент навчання відповідача в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, Конституційним судом України неконституційними не визнавались. Відповідно до Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» вищі навчальні заклади здійснюють підготовку спеціалістів за рахунок коштів Державного бюджету України, республіканського бюджету АР Крим та місцевих бюджетів за державним замовленням; за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб; за рахунок власних коштів особи. Особи, які навчаються на рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. Виходячи із положень п. п. 8, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року №992, випускник вищого навчального закладу зобов'язаний відпрацювати за місцем призначення не менш трьох років, а в разі неприбуття за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його за ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до Державного бюджету України вартість навчання. Згідно зі ст. 3 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 1 березня 2007 року «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України» витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України та особою. Відповідно до п. 4.5. Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України від 01 вересня 2011 року, укладеним між Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Запорізькій області та [PERSON], у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Підстави та порядок розрахунку курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, визначено Порядком відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №964 від 12 липня 2006 року постановою Кабінету Міністрів України №964 від 12 липня 2006 року, Порядком розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженим спільного наказу МВС України, Міністерства фінансів України, Міністерства оборони України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управляння державної охорони України, Служби безпеки України № 419/831/240/605/537/219/534/ від 16 липня 2007 року. За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання. Відповідно до ст. 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 1 березня 2007 року «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, визначено механізм відшкодування особами, навчання яких здійснюється за державним замовленням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України та прирівнюється до проходження військової служби, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі: - дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни; - відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відповідач протягом перших трьох років після закінчення навчання за власним бажанням звільнився з органів внутрішніх справ, тобто фактично відмовився від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Отже, проаналізувавши сукупність доказів у справі і давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] в добровільному порядку не бажає відшкодувати фактичні витрати на його утримання за період навчання у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, тому є підстави для стягнення з нього цих витрат в сумі 16458 грн.19 коп. у примусовому порядку. Посилання представника відповідача на відсутність доказів про витрати на навчання безпідставні. Сума витрат визначена у відповідності з вимогами законодавства та підтверджується відповідними розрахунками. Стягненню підлягають також витрати, які понесені позивачем на сплату судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved