Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

у жовтні 2020 року ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" звернулося у суд з позовом про визнання припиненим права користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач посилаються на те, що ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52778515 від 22.06.2020 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. В квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які втратили право користування даним житловим приміщенням. Позивач зазначає, що відповідачі добровільно знятися з реєстрації місця проживання з вказаної квартири відмовилися. Таккими діями чинять позивачу перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання свої майном. За таких підстав, позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зокрема квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. (а.с. 36) Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подали. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» є власником квартири [ADDRESS] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52775815 від 22.06.2020 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. (а.с.13) У спірній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] , [INFO] , з 15.06.1971 р. та [PERSON] , [INFO] , з 21.09.1978 р., що підтверджується даними Витягу з Реєстрації територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні. (а.с. 12) Позивач посилається на те, що відповідачі потягом тривалого часу не проживають в квартирі, яка на праві власності належить позивачу, однак зареєстровані, оскільки не скасували реєстрію місця проживання після укладення договору купівлі-продажу квартири від 13 вересня 2007 року з [PERSON] . Суд вважає, що такі доводи позивачів ґрунтуються на законі. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Разом із цим, згідно п. 33 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаний із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до положень п. 34 вищевказаної постанови, вирішуючи питання право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та членами його сімї та правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. З зазначеного вбачається, що відповідачі втратили право користування вказаною квартирою. Порядок користування квартирою з відповідачами не визначався, відповідачі договору найму щодо користування жилим приміщенням не уклали та не зверталися до позивача з заявами про укладання договору найму житлового приміщення. Власником квартири, в якій зареєстровані відповідачі, є позивач ТОВ «ФК «Приватні інвестиції». На підтвердження своїх доводів щодо відсутності відповідачів у спірній квартирі позивач посилаються на письмові докази. У матеріалах справи містяться Акт огляду квартири від 07.09.2020 року вих. № 1110607092020, згідно з яким квартира за адресою: [ADDRESS] , знаходиться в стані не придатному для проживання, в якому і перебувала на момент передачі нерухомого майна в іпотеку попереднім власником [PERSON] на підставі договору іпотеки № 49.12/21І407/07 від 13.09.2007 року. (а.с. 15). Оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачі не проживають у спірній квартирі без поважних причин, комунальні платежі не сплачують, в утриманні житла участі не беруть, а тому вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, підлягає задоволенню. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір.

Outcome: approved