Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 червня 2008 року батько позивача [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] та проживав у домоволодінні останньої за адресою: [ADDRESS] , де і був зареєстрованим. З жовтня 2018 року [PERSON] став проживати разом із позивачем за іншою адресою, оскільки у нього з відповідачем склалися неприязні відносини, батько позивача почав хворіти, а [PERSON] відмовилася від своїх обов`язків утримувати та доглядати за ним, окрім іншого у 2019 році зняла його з реєстраційного обліку з місця його проживання. Пізніше батько позивача, за станом здоров`я, став потребувати стороннього догляду та саме він, позивач, утримував та доглядав за батьком. Відповідач жодного разу не відвідувала [PERSON] та не вчиняла дій, які б свідчили про те, що вона є дружиною останнього. Вважає, що в цей період між відповідачем та його батьком не було сімейних відносин. [INFO] [PERSON] помер, однак відповідач не брала участі у витратах на його поховання. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив усунути [PERSON] від прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця [PERSON] на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України. Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року провадження у справі відкрито та ухвалено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Процесуальним правом надати відзив на позов відповідач[PERSON] , не скористалася. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Суду пояснив, що його батько з 2008 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] та проживав з нею однією сім`єю. З 2018 року, коли батько захворів, він став проживати та проживав з ним до смерті. Батько перебував у безпорадному стані, а [PERSON] відмовилась піклуватися за ним та надавати допомогу на його лікування. Окрім того, у 2019 році зняла його з реєстраційного обліку з місця його проживання. Батько ходив до відповідача, намагався налагодити з нею відносини, але та йому відмовляла. Останнім часом батько погано себе почував, а відповідач, маючи фізичну можливість та вільний час піклуватися за батьком, відмовилась за ним доглядати, тому саме він возив батька до лікарні, а потім до психіатричної лікарні, оскільки за рік до його смерті він мав психічні розлади, купував для нього ліки та доглядав за ним, оскільки той був лежачим. Позивач особисто звертався до [PERSON] за допомогою, однак отримав відмову. Коли батько помер, позивач за свій рахунок здійснював його поховання, тоді як [PERSON] не здійснила жодних дій щодо надання допомоги і на поховання батька. Тому посилаючись на вимоги ч. 5, ч. 6 ст. 1224 ЦК України вважав, що існують підстави для задоволення позову. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у задоволенні позову з підстав його надуманості та необґрунтованості. Суду пояснив, що з 2008 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі та проживали разом. З 2018 року [PERSON] проживав із сином, позивачем по справі, оскільки той хворів і позивач займався його лікуванням. За три місяці до смерті, [PERSON] страждав психічними розладами, він приходив до [PERSON] та залишався в неї на нетривалий час, тоді вона його годувала, прала його одяг, потім він знову йшов від неї. Син відповідача відвозив його до лікарні та звертався до позивача, щоб той надав кошти для лікування [PERSON] , але отримував відмову про надання такої допомоги. Крім того [PERSON] не був лежачим та не перебував у безпорадному стані, він приходив до відповідача, спілкувався з нею, харчувався у неї. Дійсно, він хворів, але міг сам себе обходити. Вислухавши позивача, представника відповідача, свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів з урахуванням принципів розумності, справедливості, виваженості та пропорційності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). З матеріалів справи убачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] був батьком [PERSON] (а.с. 16, 37). З 11 червня 2008 року [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 41). Відповідно до довідок Новоселівської сільської ради Миколаївської області від 07.11.2019 року та Центру надання адміністративних послуг Арбузинської селищної ради № 137 від 13 квітня 2021 року [PERSON] за життя був знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] 27 травня 2019 року та проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з жовтня 2018 року по день смерті (а.с. 9, 10). Згідно результатів ультразвукового дослідження від 13 червня 2019 року [PERSON] мав хронічний простатит - хронічний цистіт (а.с. 8). 10 жовтня 2019 року Арбузинська ЦРЛ направила [PERSON] на госпіталізацію у психіатричну лікарню з діагнозом "гострий психотичний розлад на фоні церебрального атеросклерозу", місцем проживання вказана адреса: [ADDRESS] (а.с. 5, 6). Відповідно до епікризу із історії хвороби [PERSON] від 24 жовтня 2019 року основний діагноз йому поставлений" розлад особистості та поведінки внаслідок цереброваскулярного захворювання,інволюції зі зниженням когнітивних функцій до рівня деменції". Хворий у задовільному стані виписаний із відділення додому у супроводі сина (а.с. 69) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] [PERSON] помер (а.с. 4, 29). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке йому належало. 25 листопада 2019 року державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області Бойченко В.А. за заявою [PERSON] заведено спадкову справу № 184/2019 після смерті [PERSON] . В цій заяві позивач вказує, що спадкоємці померлого, які відповідно до ст. 1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку спадкового майна, відсутні (а.с.22-44). 27 січня 2020 року заяву про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] подано і [PERSON] , якій, як непрацездатній дружині спадкодавця, нотаріусом роз`яснено зміст ст.1241 ЦК України (а.с. 28). Згідно довідки головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 27.01.2020 року [PERSON] перебуває на обліку в Арбузинському секторі обслуговування громадян головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 02 серпня 2019 року довічно (а.с. 42). За життя, 26 травня 2010 року, [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, що належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК №033638. Даний заповіт посвідчений секретарем Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 33 (а.с. 34). Також за життя, 26 вересня 2012 року, [PERSON] відповідно до складеного заповіту, він, на випадок своєї смерті, заповідав [PERSON] належний йому житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Такий заповіт посвідчений секретарем Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 22 (а.с. 31). За життя, [PERSON] , 16 жовтня 2012 року склав заповіт на користь [PERSON] , яким останній заповідав на випадок своєї смерті, належну йому за законом частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Заповіт посвідчений секретарем Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 23 (а.с. 35). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] з жовтня 2018 року проживав разом із позивачем, за місцем проживання останнього. Свідок не бачив, щоб до них приходила [PERSON] . [PERSON] хворів та потребував стороннього допомоги, оскільки був у безпорадному стані, та зі слів свідка вчиняв не зрозумілі для нього дії. При цьому свідок зазначив, що [PERSON] лежачим не був, він, як йому відомо зі слів сусідів, ходив до [PERSON] , але та його вигнала. Він хворів, але самостійно їв, ходив та обходив себе. На похоронах [PERSON] , відповідач була присутня, але матеріальної допомоги позивачу не надавала. Свідок [PERSON] показав суду, що допомагає позивачу по господарству, тому йому відомо, про те, що [PERSON] хворів та потребував допомоги в лікуванні. Він не був лежачий та самостійно ходив. [PERSON] та її сина ніколи не бачив у гостях позивача та не бачив, щоб вони надавали [PERSON] якусь допомогу. Зі слів односельців свідку відомо, що [PERSON] просив про допомогу у відповідача, але та йому відмовила. Допомоги на поховання [PERSON] , відповідач не надавала, оскільки її не бачив. За життя [PERSON] , сторони між собою не спілкувалися, тому ніяких відносин між ними не було. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] вважав, що наявні передбачені ч. 5, ч. 6 ст. 1224 ЦК України підстави для усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті його батька. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ч. 5 ст. 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно ч. 6 ст. 1224 ЦК України положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що правило ч. 5 ст. 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19). Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що Позбавлення особи права на обов`язкову частку або скасування обов`язкової частки Цивільний кодекс не передбачає не передбачає, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України, яка визначає, що: - не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. - не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. - не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. - не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. - не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. - за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ст. 79 цього кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в порядку ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами той факт, що [PERSON] , який хоч і мав певні хвороби, але перебував у безпорадному стані, не міг самостійно пересуватися і забезпечити умови свого життя. Позивач не надав суду будь-яких переконливих та об`єктивних доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, а саме доказів, які б підтверджували її винну поведінку, яка б свідчила, що спадкодавець дійсно потребував додаткової постійної допомоги саме від відповідача у зв`язку із безпорадним станом, звертався за допомогою до відповідача, а остання відмовила у наданні такої допомоги. Зазначені обставини свідчать про відсутність умисних дій чи бездіяльності відповідача, направлених саме на ухилення її від турботи за чоловіком, адже вона усвідомлювала, що [PERSON] не залишається без догляду. Суд також враховує, що посилання позивача на те, що [PERSON] за життя не відвідувала спадкодавця та не брала участі у похованні свого чоловіка [PERSON] , однак таке не є підставою для усунення відповідача від права на спадкування, передбаченими ст. 1224 ЦК України. За такого, позивачем не доведено сукупність обставин, за яких можливе усунення від права на спадкування відповідача відповідно безпорадному стані; ухилення до вимог ст. 1224 ЦК України, а саме: - перебування спадкодавця в відповідача від надання спадкодавцю [PERSON] допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини та потребу померлого [PERSON] у такій допомозі саме зі сторони дружини [PERSON] - відповідача по справі, за умови надання допомоги позивачем [PERSON] . Отже, аналізуючи всі надані сторонами докази в сукупності, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - із точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи,

Outcome: approved