Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, колективного рибогосподарсько-аграрного підприємства "Заря" про визнання права власності на земельну частку (пай) та виділення її в натуріу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник Білгород-Дністровської районної державної адміністрації позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення та просив відмовити. В судове засідання представник колективного рибогосподарсько-аграрного підприємства "Заря" не зявився, але надав заяву згідно якої просив відмовити в задоволенні позову. В судове засідання представник Шабівської сільської ради не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали цивільної справи, докази, вислухавши сторони, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. В позовній заяві позивач зазначає, що він був прийнятий в члени колективного рибогосподарсько-аграрного підприємства "Заря" з 10.06.1999 року згідно трудової книжки №4 на посаду рибалки від 28.04.1999 року. На момент розпаювання колективного рибогосподарсько-аграрного підприємства "Заря" позивач був його членом та мав право на земельний пай. Згідно виписки рішення колективного рибогосподарсько-аграрного підприємства "Заря" позивачу був виділений середній розмір земельного паю, який складав 2,86 гектарів. Але, на теперішній час позивачу стало відомо, що його помилково не внесли до списку осіб, які мають право на земельний пай та не видали сертифікат на земельну частку (пай). В зв'язку з порушенням його права, позивач був змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Судом встановлено. Частиною 1 ст.81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: - придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; - безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; - приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; - прийняття спадщини; - виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Таким чином, право на земельну частку (пай) набувається за наявності таких обставин: - особа є членом КСП; - КСП отримало державний акт на право колективної власності на землю; - особу внесено до списку осіб, що додається до нього. Виходячи з документів, позивачем не надано доказів про те, що він був членом КРАП «Заря», внесений чи не внесений до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), а отже не доведено право на отримання земельного паю. Свідоцтво про право власності на майновий пай не є підтвердженням даних обставин. З трудової книжки також не вбачається членство позивача в колективному підприємстві. Позивачем надано копію трудової книжки відповідно до якої зроблено запис лише про прийняття його на роботу з 10.06.1999 року та звільнення за власним бажанням. Запис щодо прийняття в члени підприємства відсутній. Виписки з протоколу загальних зборів підприємства про прийняття в члени даної особи також не надано. Виписка з рішення правління є неналежним доказом, оскільки не має вихідної дати і номеру документу та не зазначає дату та номер протоколу засідання. Крім того, дата звільнення в виписці відрізняється від дати звільнення зазначеній в трудовій книжці позивача. Також, необхідно зазначити, що правління не мало повноважень вирішувати питання членства чи виділення паю, оскільки такими повноваженнями наділені загальні збори підприємства у відповідності до норм ч.2 ст.23 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство». У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Щодо отримання зобов'язання видати розпорядження щодо виділення земельної частки (паю). Згідно ст.6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Право на земельну частку (пай) згідно з п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (720/95) мають члени КСП, кооперативу, АТ, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) основним документом, що посвідчує право громадянина на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - свідоцтво про право на спадщину; - посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Таким чином, у разі визнання за громадянином право на земельну частку (пай) в судовому порядку, це є підставою для подальшого виділення земельної частки в натурі. Для виділення в натурі земельного паю повноважним органом, на підвідомчій території якого передбачається виділення земельної частки, приймає відповідне рішення за наявності у особи документу, посвідчуючого право на земельну частку (пай). Якщо земельна ділянка виділяється з земель в межах населеного пункту, то повноважним органом є сільська рада, якщо за межами - райдержадміністрація. Таким чином, райдержадміністрацією приймається рішення (розпорядження) про виділення в натурі земельного паю у разі наявності у особи документу посвідчуючого право на земельну частку (пай) і у разі розташування запитуваної ділянки за межами населеного пункту. Оскільки, право на земельну частку пай позивачем не доведено, і не визначено можливе місце розташування земельної ділянки, то відсутні підстави зобов'язувати Білгород-Дністровську районну державну адміністрацію Одеської області вчиняти дії по прийняттю рішення. Крім того, суд не може перебирати на себе повноваження іншого органу. Другий пункт позовних вимог позивача суперечить третьому, оскільки виділення паю в натурі відбувається шляхом прийняття відповідного рішення, (розпорядження) компетентним органом, яким може бути або сільська рада або райдержадміністрація, як то передбачено ст.5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Прийняття рішення про виділення паю одним органом, а безпосереднє виділення землі - другим, законодавством не передбачено.

Outcome: dismissed