Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування. Позов мотивовано тим, що 08 грудня 2018 року біля 17 год. на автодорозі в с.Бариш, Бучацького району, Тернопільської області [PERSON] , керуючи автомобілем MERSEDEC BENZ ML 270 д.н.з. [NUMBER] при виїзді заднім ходом з подвір`я на проїжджу частину дороги, порушила п.п.10.2; 10.9 Правил дорожнього руху України, вдарила керований [PERSON] автомобіль марки NYNDAI TUCSON д.н.з. [NUMBER] , спричинивши механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована згідно полісу про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № A/M 0311759 від 19.02.2018 укладеного із страховиком - Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» вул. Кирилівська, 40, м. Київ, 04080 із страховою сумою 100 тисяч гривень за спричинення майнової шкоди та строком дії з 20.02.2018 по 19.02.2019 року. Безпосередньо після вчинення зазначеної вище ДТП, позивачем та водієм [PERSON] На місці вчинення ДТП складено Європротокол із зазначенням винної у ДТП особи. 10 грудня 2018 року позивачка звернулась до начальника ІФВ ЦФ ПрАТ «УПСК» [PERSON] Г [PERSON] . та пред`явила їй оригінал вказаного вище Європротоколу та надала копії всіх необхідних документів. У той - же день [PERSON] сфотографувала наявні на керованому позивачкою автомобілі пошкодження та скерувала його у автомайстерню Пріорітет Авто» для встановлення спричиненої майнової шкоди, де було пораховано та визначено суму збитків в розмірі 32 390 гри , відповідний акт про що було передано [PERSON] . Огляд та фотографування пошкодженого автомобіля позивача представником відповідача [PERSON] , за погодженням з нею-ж здійснювалось саме 10.12.2018 під займаним нею офісом і тоді-ж, під диктовку останньої, після перевірки нею правильності заповнення європротоколу, і здійснено заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Після цього [PERSON] , як представник страхової компанії, запевнила у виплаті страхового відшкодування у встановлений законом 30 денний строк. З метою позасудового врегулювання спору позивачем надсилалися запити на адресу відповідача про виплату страхового відшкодування. Однак листами від 27.03.2019 № 26 та від 06.06.2019 № 53 у виплаті було відмовлено з мотивів того, що власником застрахованого автомобіля NYNDAI TUCSON д.н.з. [NUMBER] визначено ПАТ «Приватбанк», датою складання Європротоколу є 11.12.2018, а не безпосередньо на місці вчинення ДТП та після залишення учасниками місця дорожньо-транспортної пригоди та те, що [PERSON] на момент вчинення ДТП не була законним володільцем та правомірним користувачем автомобіля MERSEDEC BENZ ML 270 д.н.з. [NUMBER] , у зв`язку із чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників, наземних транспортних засобів № A/M 0311759 від 19.02.2018. Просить постановити рішення, яким стягнути з Відповідача Приватного акціонерного товариство «Українська пожежно-страхова компанія» в користь [PERSON] , кошти в сумі 55 569 (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять ) грн. 27 коп. з яких: 32 390 грн. вартість ремонту автомобіля, 623 грн. 3% річних, 7170,15 грн. пені, 386,12 грн. інфляційне збільшення боргу,10 000 грн. відшкодування моральної шкоди, 5 000 грн. витрати на правничу допомогу. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від17.12.2019 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача залучено ПАТ КБ Приватбанк. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задоволити. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Представник відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 19.02.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] укладений поліс № A/M 0311759 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів із страховою сумою 100 000, 00 грн. за спричинення майнової шкоди та строком дії з 20.02.2018 по 19.02.2019 (а.с.8). 10.12.2018 року представником відповідача здійснено заповнення повідомлення про ДТП, яка мала місце 08 грудня 2018 року біля 17 год. на автодорозі в с.Бариш, Бучацького району, Тернопільської області за участю автомобілів MERSEDEC BENZ ML 270 д.н.з. [NUMBER] та NYNDAI TUCSON д.н.з. [NUMBER] ( а.с.9). Позивачка зверталася із заявами до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про виплату страхового відшкодування, однак листами від 27.03.2019 № 26 та від 06.06.2019 № 53 у виплаті було відмовлено (а.с.10,11,12,13). 16 січня 2018 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» укладено договір фінансового лізингу автомобіля №IFH0A!00000227. Предметом лізингу, згідно п.14 ст. 14 Договору та Додатку 1 (Специфікації) є автомобіль NYNDAl TUCSON д.н.з. [NUMBER] , який згідно п.2.1. Договору, надається Позивачу у користування. Строк лізинку 60 місяців (а.с. 14-20). Згідно розрахунку № 21/1, від 21.12.2018 року, вартість відновлювальних робіт автомобіля марки NYNDAl TUCSON д.н.з. [NUMBER] , становить 32 390, 00 грн. (а.с.21). 18.01.2018 року між [PERSON] та Страховою групою ТАС укладено поліс № АК/4540801 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.22). Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст. 1166 ЦК України). Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВС України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. П.4 вищезазначеної постанови передбачено, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Із змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, які регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV) Статтею 3 Закону №1961-IV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяною життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, виходячи із суті такого страхування, названий Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника заподіювача шкоди. Згідно ст. 5 Закону №1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, які не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Окрім того, за змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону №1961-IV настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини... Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Як зазначено пункті 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2.Правил дорожнього руху України). Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо- транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Як вбачається з полісу № A/M 0311759 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія, яка є відповідачем по справі і відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Розмір завданої шкоди позивачу у сумі 32 390,00 грн. підтверджується № 21/1, від 21.12.2018 року та підлягає стягненню з відповідача - Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія. Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений строк згідно умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 36 Закону України встановлює строки виплати страхового відшкодування, які на даний час вже пройшли, однак жодних виплат відповідачем не здійснено. Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до статгі 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди, що не звільняє боржника від виконання зобов`язання. Відшкодування пені за несвоєчасну сплату страхового відшкодування також передбачено ст. 36.5 Закону України . Таким чином Відповідач порушує свої зобов`язання за страховим полісом, що суперечить нормам ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних; транспортних засобів ». Оскільки позивач до представника відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування звернувся 10.12.2018, а встановлений ст.36 Закону України строк виплати завершився 10.03.2019, тому саме з цього часу і наступає відповідальність за прострочення виплати. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 623 грн. 3% річних, пеня в розмірі 7170,15 грн., 386,12 грн. інфляційне збільшення боргу, а всього 8 179,27 грн. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП є обгрунтованою та підлягає до задоволення. Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Так, виходячи з принципу справедливості та розумності,\~ та часткового обґрунтування із посиланням на докази в ході розгляду справи обсягу перенесених моральних страждань, суд вважає, що визначений розмір моральної шкоди в сумі 10 000 грн. є завищений, а тому дана шкода підлягає до відшкодування, в розмірі, який суд за своїм внутрішнім переконання вважає достатнім, а саме в сумі 1000 грн. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, сплаченого судового збору то вона підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 768 грн. 40 коп. сплаченого судового збору. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно акту виконаних робіт від 17.12.2019 року, [PERSON] проведено оплату адвокату Мізику С.І. в розмірі 5000,00 грн. (а.с. 38). А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 5 000 грн. 00 коп. витрат за надання правової допомоги. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення. На підставі вищенаведеного, відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки від 01.03.2013 року №4, Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 01.07.2004 № 1961-IV, ст.ст. 15, 23, 280, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України,

Outcome: partial