Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, посилаючись на те, що працюючи в період часу з: 12.02.1974р. - 26.03.1986р. - в цеху підготовки составів Криворізького металургійного заводу ім. В.І. Леніна (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»), в т.ч.: 12.02.1974р. - 26.03.1979р. - заготівельник составів для розливу плавок; 26.03.1979р. - 07.08.1985р. - бригадир двору виливниць; 07.08.1985р. - 26.03.1986р. - заготівельник составів для розливу плавок. 15.06.1992р. - 05.06.2009р. - дробарна фабрика (УДТК) ВАТ «Південний ГЗК» (на даний час - АТ «Південний ГЗК»), в т.ч.: 15.06.1992р. - 05.08.1999р. - дробарник; 05.08.1999р. - 05.06.2009р. - слюсар черговий та по ремонту устаткування. Працюючи на вказаних вище підприємствах позивач, унаслідок недосконалості технологічних процесів, робочого місця та конструктивних недоліків обладнання, виконував роботи пов`язані з впливом пилу, концентрація якого, в повітрі робочої зони, перевищувала ГДК, шуму, рівень якого перевищував ГДР та фізичним навантаженням, що перевищувало норми. Вищезазначені факти підтверджуються актом Форми П-4 «Розслідування хронічного професійного захворювання» №4 від 11.02.2009 року, трудовою книжкою Позивача та Санітарно-гігієнічними характеристиками умов праці від 24.04.2008 року. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини відповідачів, позивачем отримано хронічне професійне захворювання: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст. J44. 2. Нейросенсорна приглухуватість другого ст. (з помірним зниженням слуху). Н903. 3. Дв. плечелопатковий періартроз (ПФ другого ст.), деф. артроз, ліктьових та колінних суглобів (ПФ нульового-першого ст.) М17. Професійне захворювання отримано Позивачем, внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку адміністрації Відповідачів, які порушили вимоги ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці». У зв`язку з вказаним ушкодженням здоров`я позивач 24.04.2009 року пройшов огляд Медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 40% (25% по ХОЗЛ; 10% по тугов. та 5% по деф. артр.) з 06.04.2009 року - БЕЗСТРОКОВО, рекомендовано санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, вироби медичного призначення, лікувальна фізична культура. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває стійкий біль і обмеження рухів в шийному та попереково-крижовому відділах хребта, плечових, ліктьових і колінних суглобах з іррадіацією болю в ліві руку і ногу, Позивача турбує оніміння кінцівок, переважно лівих, а також утруднена хода. Внаслідок постійних больових відчуттів, особливо в нічний час, порушується сон Позивача, що не дозволяє нормально відпочивати, призводить до зниження уваги в денний час доби, до постійного відчуття втоми, перебування позивача в напруженому стані, стані роздратованості. Крім того, тривалий процес лікування, позбавляє Позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Вказані негативні вимушені зміни в житті позивача призвели до спричинення йому моральної шкоди, яку на думку позивача слід відшкодувати за рахунок відповідачів. Просить стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я - 98 114,00 грн., без урахування податків, зборів інших та платежів. Стягнути з АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я - 138 036,00 грн., без урахування податків, зборів інших та платежів. Ухвалою суду від 13.10.2020 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідач ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що свідчить поштове повідомлення, долучене до матеріалів справи, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву про стягнення моральної шкоди відповідачем було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду за вх. №26274/20, 23.10.2020р. тобто в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 13.10.2020р., відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції вказує, що відсутні підстави для відшкодування позивачеві моральної шкоди. Крім того, зауважує, що підприємство відповідача не приховувало важкість та шкідливість технологічного процесу, проте технологію виробництва не порушував. Більш того, на ПАТ «АМКР» відповідно до вимог законодавства повсякчас застосовуються заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіду з охорони праці. Факт спричинення позивачу моральної шкоди є недоведеним, а тому на думку відповідача відсутні підстави для задоволення позовних вимог, а розмір грошових коштів, про стягнення якого ставиться питання в позові в будь-якому випадку не відповідає вимогам розумності та справедливості. Відповідач АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що свідчить поштове повідомлення, долучене до матеріалів справи, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву про стягнення моральної шкоди відповідачем було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду за вх. №27224, 05.11.2020р. тобто в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 13.10.2020р., відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції вказує, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка в спричиненні шкоди здоров`ю позивача, факт спричинення позивачу моральної шкоди є недоведеним, а тому на думку відповідача відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, вважає, що акт розслідування професійного захворювання не може бути взято як доказ заподіяння моральних страждань, оскільки акт лише підтверджує виявлення у позивача професійного захворювання для встановлення у зв`язку із цим стійкої втрати професійної працездатності. Відповідь на відзив ні позивачем, ні його представником до суду не подавалась. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] будучи працівником Криворізького металургійного заводу ім. В.І. Леніна правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» та ВАТ «Південний ГЗК» (на даний час - АТ «Південний ГЗК») та виконуючи трудові обов`язки отримав ряд хронічних професійних захворювань, що підтверджується відомостями внесеними до акту Форми П-4 «Розслідування хронічного професійного захворювання» №4 від 11.02.2009 року, а також трудовою книжкою позивача та Санітарно-гігієнічними характеристиками умов праці від 24.04.2008 року (а.с.14-18,19-22,23-31). У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини Відповідачів 1 та 2, Позивачем отримано хронічне професійне захворювання. Відповідно до п.п. 9, 10, 14 акту Форми П-4, 27 січня 2009 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини, Позивачу встановлено наступний діагноз: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст. J44. 2. Нейросенсорна приглухуватість другого ст. (з помірним зниженням слуху). Н903. 3. Дв. плечелопатковий періартроз (ПФ другого ст.), деф. артроз, ліктьових та колінних суглобів (ПФ нульового-першого ст.) М17 (а.с.12-22). Відповідно до п. 17 акту Форми П-4, причиною виникнення професійного захворювання Позивача є - тривалий стаж роботи в умовах впливу пилу, концентрація якого в повітрі робочої зони перевищує ГДК, шуму, рівень якого перевищує ГДР та фізичним навантаженням, що перевищує норми. Запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вміст вільного SiO2 від 10% до 70%: ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - 21,5-12,1 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3; АТ «Південний ГЗК» - 12,3-6,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. Рівень шуму: АТ «Південний ГЗК» 98-93 дБА при ГДР 80 дБА. Рівень фізичного перевантаження: маса вантажу, що піднімається та переміщується вручну, кг: АТ «Південний ГЗК» - 40 при нормі до 30; робоча поза до 300/300, % зміни: АТ «Південний ГЗК» - 45,4/22,3 при нормі 25/немає, нахили тулубу за зміну: ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - більше 300 при нормі до 100; АТ «Південний ГЗК» - більше 200 при нормі до 100; потужність зовнішньої роботи, Вт - при загальному навантаженні: АТ «Південний ГЗК» - 98 при нормі 90, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - 90 при нормі 23-45. Важкість праці відноситься до 3 кл. 2 ст. шкідливості. Відповідно до п.19 акту Форми П-4 професійне захворювання отримано Позивачем, внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку адміністрації Відповідачів, які порушили вимоги ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці». У зв`язку із заподіянням шкоди, позивач 24.04.2009 року пройшов огляд Медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 40% (25% по ХОЗЛ; 10% по тугов. та 5% по деф. артр.) з 06.04.2009 року - безстроково, рекомендовано санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, вироби медичного призначення, лікувальна фізична культура, що підтверджується довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії ДНА-02 №032112 від 24.04.2009 року, виданою на ім`я позивача (а.с.32-33). Згідно медичної документації виданої на ім`я позивача та наявної в матеріалах справи, позивач неодноразово проходив лікування у зв`язку з отриманими хронічними захворюваннями в шкідливих умовах праці, при госпіталізації до медичних закладів знаходили своє підтвердження скарги позивача на больові відчуття. (а.с.34-50). Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представника відповідача про те, що позивач був повідомлений при прийнятті на роботу стосовно шкідливих факторів на підприємстві та усвідомлюючи наслідки погодився працювати є неприйнятними згідно наступного. Так, з матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він відчуває моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, та тягнуть за собою відчуття болю. А тому, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування. Крім того, з Акту розслідування хронічного професійного захворювання №4 від 11.02.2009 року вбачається, що професійне захворювання у позивача виникло внаслідок його роботи на підприємствах відповідача, де він підпадав під вплив пилу. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідачів обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз`яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Так, Актом розслідування хронічного професійного захворювання Форми П-4 від 11.02.2009 року встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбулося при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача (п.17 Акту, а.с. 21). Крім того, з висновку Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 24.04.2008 року також вбачаються наявність шкідливих факторів, що мали місце при виконанні працівником технічного процесу на підприємствах відповідачів (п.11.2. а.с.24). При цьому, чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються чисельними медичними виписками із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , що містяться в матеріалах справи. Виходячи з норм ч.1ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно доч.1ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. При вирішенні спору по суті вимог, суд не бере до уваги доводи відповідача щодо добровільності виконання позивачем його трудових обов`язків, обізнаності шкідливих умов праці, оскільки вказані обставини не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Також, суд приймає до уваги зазначені у позовній заяві обставини про те, що у зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабістю, втомою, болями. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обов`язків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, пов`язаного зі спричиненням моральної шкоди. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання професійного захворювання, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм, проте вирішуючи питання про достатній розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд погоджується з позицією відповідача щодо того, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів щодо обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричинених збитків. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Свої моральні страждання, пов`язані з ушкодженням здоров`я на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» позивач оцінює в розмірі 98 114,00 грн. та з АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» в розмірі 138 036,00 грн. Так, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 40%, який встановлений безстроково, період роботи на кожному з підприємств відповідачів в умовах впливу шкідливих факторів, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" в розмірі 50 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб та з АТ " Південний гірничо-збагачувальний комбінат" в розмірі 80 000,00 грн.. Відповідно до ст.141ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial