Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на ст. ст. 16, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4,5, 175 ЦПК України, просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . Так, вимоги позивача мотивовані тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок їй належить на підставі свідоцтва про право власності на спадщину серії [NUMBER] від 19 грудня 2007 року, виданого державним нотаріусом Кушнір І.В.. право власності зареєстровано 31 січня 2008 року в КП "Білгород - Дністровське БТІ". У належному їй на праві власності будинку до теперішнього часу зареєстрована відповідач, яка є її колишньою невісткою. Відповідач за вказаною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує та особистих речей у будинку її не має і взагалі будинком не цікавиться. Відповідач виїхала з будинку, не проживає в ньому без поважних причин, однак добровільно знятися з реєстрації місця проживання відмовляється, тому вона і вимушена звернутися з позовом до суду. В судове засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, з проханням задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує . Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України повідомлявся належним чином, також і через оголошення на сайті судової влади, причина неявки суду невідома. Зі згоди позивача, про що свідчить заява позивача, суд ухвалою від 06 листопада 2019 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 грудня 2007 року, відповідач є власником житлового будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстровано 31 січня 2008 року в КП "Білгород - Дністровське БТІ". /л.с. 9-11/ Згідно акту обстеження матеріально - побутових умов проживання, від 03 липня 2019 року, складеного комісією виконавчого комітету Шабівської сільської ради, починаючи з 04 жовтня 2006 року по теперішній час, [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] не проживає, місце її знаходження не відомо, зв`язку з нею не має. /л.с. 15/ Позивач у своїх позовних вимогах вказує, що відповідач є її колишньою невісткою, не проживає в житловому будинку без поважних причин, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих її речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Правовий режим який регулює ці правовідносини системно входить до Глави 2 ЖК України і регулює порядок визнання наймача, або членів його сім`ї такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок їх відсутності понад встановлені строки. За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Відсутність відповідача за місцем реєстрації достовірно підтверджено актом обстеження матеріально- побутових умов проживання від 03 липня 2019 року, з якого можливо встановити тривалість відсутності наймача за місцем реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ч.2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на житловий будинок [ADDRESS] , ту обставину, що відповідач не проживають в ньому з 2006 року, що станом на день винесення рішення перевищує встановлені чинним законодавством строки відсутності проживання наймача, втратила інтерес до вказаної житлової площі, а також те що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. На підставі викладеного та

Outcome: approved