Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

У липні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва, в якому просив встановити факт проживання однією сім'єю його з [PERSON], [INFO], без реєстрації шлюбу з 2010 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що він та [PERSON] проживають однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 2010 року та ведуть спільне господарство мають спільний бюджет. Крім того, за наслідками спільного проживання однією сім'єю мають спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 23.06.2011 року та [NUMBER] від 27.06.2013 року. 02.11.2014 року позивач та [PERSON] фактично як чоловік та дружина з метою підтвердження фактичних шлюбних стосунків здійснили релігійний обряд таїнства шлюбу, що підтверджується відповідним свідоцтвом, виданим єпископом Успенського Собору Києво-Печерської Лаври Варнофієм. Наразі, позивач та [PERSON] мають намір зареєструвати шлюб відповідно до чинного законодавства та укласти шлюбний контракт із визначенням відповідних майнових та інших немайнових прав і обов'язків кожного з подружжя. Таким чином, встановлення факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідно заявнику для вирішення питання узаконення його майнових інтересів та встановлення спільної сумісної власності на майно, що було набуто під час їх спільного проживання однією сім'єю. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник заінтересованої особи Голосіївського районного у м.Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського територіального управління юстиції у м.Києві у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення даної заяви, зважаючи на наступне. Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ч.1 ст.257 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до ч.2, 4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Приписами частини 2 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз'яснень, даних у п.1 постанови № 5 Пленуму Верховного суду від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 2010 року, ведуть спільне господарство та мають спільний бюджет. [INFO] у них народилася дитина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стан Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві 23.06.2011 року (а.с. 8). [INFO] у них народилась друга дитина - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стан Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві 27.06.2011 року (а.с. 7). 02.11.2014 року [PERSON] та [PERSON] фактично як чоловік та дружина з метою підтвердження фактичних шлюбних стосунків здійснили релігійний обряд таїнства шлюбу, що підтверджується відповідним свідоцтвом, виданим єпископом Успенського Собору Києво-Печерської Лаври Варнофієм (а.с. 9). Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що мала на меті створення з позивачем сім'ї цією метою почали проживати разом. Статтею 1 Сімейного кодексу України визначаються засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сімї та родичів . Частиною 2 ст. 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Ознакою сім'ї є наявність між її членами взаємних прав та обов'язків. Члени сім'ї наділені цілою системою прав та обов'язків, які зумовлені їхнім спільним проживанням. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі к собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення чинного законодавства. Законодавцем встановлено, що "сім'я" на відміну від "шлюбу" є проживання осіб, пов'язаних спільним побутом та у яких є взаємні права та обов'язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім'ї не існує спеціального порядку реєстрації. Проаналізувавши в сукупності встановлені обставини, суд дійшов висновку, що між сторонами склалися стосунки, що притаманні сімейним. Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до п.4 ст.60 ЦПК України, доказування, як і судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, в результаті повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин даної справи, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] доведені належними і допустимим доказами, знайшли підтвердження в судовому засіданні і тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved