Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

у серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із первісним позовом, посилаючись на те, що 21.11.2003 між ним та відповідачкою [PERSON] було зареєстровано шлюб, однак вони проживали спільно однією сім'єю з 1998 року. За час подружнього життя за спільні кошти ними придбано квартиру № 6 по [ADDRESS], загальною площею 49,6 кв.м, власником якої є відповідачка. У 2006 році за спільні кошти вони зробили реконструкцію цієї квартири із збільшенням площі. Також спільним майном є незавершений житловий будинок в [ADDRESS], який не зданий в експлуатацію та земельна ділянка для обслуговування цього будинку, а в 2002 році було самочинно реконструйовано сарай, що знаходиться у дворі будинку [ADDRESS] у гараж. Крім того, у спільній власності знаходиться рухоме майно, а саме: телевізор "Соні" вартістю 19500 грн, тумбочка під телевізор за 2500 грн, домашній кінотеатр "Соні" за 5600 грн, ДВД плеєр-караоке "Самсунг" за 3500 грн, диван за 10500 грн, кухонні меблі за 20000 грн, котел "Вісман" за 8000 грн, холодильник "ЛДжі" за 6000 грн, насос водяний "Грунфус" за 3500 грн, стіл кухонний дубовий із 6 дубовими стільцями вартістю 6000 грн, пральна машина "Вірпул" за 4000 грн, ванна джакузі польського виробництва за 7500 грн, душова кабіна за 7000 грн, тумбочка із дзеркалом для ванни за 1500 грн, більярдний стіл за 8000 грн, меблева стінка за 5500 грн, комп'ютер за 5000 грн, 2 супутникові антени "Сатплюс" із тюнером вартістю 3500 грн, двохспальне ліжко за 2500 грн, шафа-купе за 7500 грн, три фонтани вартістю 2000 грн., шафа для одягу за 2300 грн, вентиляційна витяжка "Франке" за 3500 грн, газова варочна поверхня "Франке" за 5000 грн, електрична духова шафа "Франке" за 7000 грн, телевізор "Соні" вартістю 3000 грн. Просить суд визнати вказане майно об'єктами спільної сумісної власності подружжя; визнати за ним право власності на 1/2 ідеальної частки нерухомого майна, а саме: квартири № 6 по [ADDRESS] із врахуванням самочинної добудови; гаражу по [ADDRESS]; незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою [ADDRESS] та виділити йому рухоме майно: телевізор "Соні" вартістю 19500 грн, тумбочку під телевізор, домашній кінотеатр "Соні", диван та стіл кухонний дубовий із 6 дубовими стільцями. У вересні 2014 року подав заяву про збільшення позовних вимог, просив також визнати квартиру № 5 із врахуванням самочинної добудови по [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним 1/2 ідеальної частки вказаної квартири. В серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому вказує, що за час спільного проживання у шлюбі з [PERSON] придбано квартиру № 6 по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу та автомобіль ВАЗ 2115, д.н.з. [NUMBER], які перебувають у спільній сумісній власності. Просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 2125, д.н.з. [NUMBER]. [PERSON] та його представник в судовому засіданні первісний позов підтримали повністю, з підстав, викладених у позовній заяві, просили його задовольнити, зустрічний позов визнали та не заперечили проти його задоволення. Квартиру № 5 вважають новоствореним майном. [PERSON] та її представник в судовому засіданні первісний позов визнали частково, не заперечили щодо визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири № 6 по [ADDRESS] та вказаного ним рухомого майна спільною сумісною власністю подружжя. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі. Заперечили проти визнання за позивачем права власності на гараж по [ADDRESS], частку в квартирі № 5 по [ADDRESS] та незавершеного будівництвом будинку по [ADDRESS]. Крім того заперечили проти визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири № 6 з урахуванням добудови, оскільки жодної добудови до квартири № 6 по [ADDRESS] не здійснено. Представник третьої особи Коломийської міської ради пояснила, що їй про обставини реконструкції квартир по [ADDRESS] нічого не відомо, стосовно позовних вимог покладається на погляд суду. Третя особа Управління Держархбудінспекції в Івано-Франківській області подало заяву, в якій зазначає, що предмет позову про поділ майна подружжя не відноситься до його компетенції, просить справу розглядати без його участі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є батьком [PERSON] У квартирі № 5 по [ADDRESS] проживає з 1975 року. У 2005 році він за власні кошти придбав квартиру № 6 по [ADDRESS], однак вирішив оформити її на дочку [PERSON] Вказав, що роботи по рекострукції горища над квартирами № 5 і № 6 проводив за власні кошти, [PERSON] відмовився брати участь в реконструкції, не вклав у неї жодних коштів. Також вказав, що квартиру № 5 подарував [PERSON] в 2010 році згідно договору дарування. Просив в первісному позові відмовити. З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити частково, зустрічний позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК Укрїни особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2003 року по 04 серпня 2014 року. За час шлюбу сторонами набуто таке майно: квартиру № 6 по [ADDRESS], автомобіль ВАЗ 2125, д.н.з. [NUMBER], та рухоме майно - телевізор "Соні" вартістю 19500 грн, скляну тумбочку під телевізор вартістю 2500 грн, домашній кінотеатр "Соні" вартістю 5600 грн, ДВД плеєр-караоке "Самсунг" вартістю 3500 грн, диван шкірозамінник світло-коричневого кольору вартістю 10500 грн, кухонні меблі вартістю 20000 грн, котел "Вісман" вартістю 8000 грн, холодильник "ЛДжі" вартістю 6000 грн, насос водяний "Грунфус" вартістю 3500 грн, стіл кухонний дубовий із 6 дубовими стільцями вартістю 6000 грн, пральна машина "Вірпул" вартістю 4000 грн, ванна джакузі польського виробництва вартістю 7500 грн, душова кабіна вартістю 7000 грн, тумбочка із дзеркалом для ванни вартістю 1500 грн, більярдний стіл вартістю 8000 грн, меблева стінка чорно-білого кольору вартістю 5500 грн, комп'ютер вартістю 5000 грн, 2 супутникові антени "Сатплюс" із тюнером вартістю 3500 грн, двохспальне ліжко вартістю 2500 грн, шафа-купе двохдверна вартістю 7500 грн, три фонтани вартістю 2000 грн, шафа для одягу двохдверна вартістю 2300 грн, вентиляційна витяжка "Франке" вартістю 3500 грн, газова варочна поверхня "Франке" вартістю 5000 грн, електрична духова шафа "Франке" вартістю 7000 грн, телевізор "Соні" вартістю 3000 грн. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи і сторонами не оспорюються. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ст. 61 ч. 1 ЦПК України). Таким чином, вказане рухоме майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та підлягає поділу згідно запропонованого варіанту. При цьому сторони не бажають отримувати грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки в цьому майні. Вирішуючи спір в частині позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 ідеальної частини квартири № 6 по [ADDRESS] із врахуванням самочинної добудови, а також визнання квартири № 5 із врахуванням самочинної добудови по [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя і визнання за ним 1/2 ідеальної частки вказаної квартири, суд виходить з такого. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.07.1995 квартира № 5 по [ADDRESS], загальною площею 48,8 кв.м, належала в порядку приватизації в рівних частках батьку відповідачки [PERSON], її брату [PERSON] та [PERSON] (на даний час відповідачка [PERSON]) (т. 1 а. с. 116). На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.09.2005 приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В., [PERSON] придбала трьохкімнатну квартиру № 6 по [ADDRESS], житловою площею 34,4 кв.м, загальною площею 49,6 кв.м (т. 1 а. с. 82-84). Рішенням виконкому Коломийської міської ради від 26.12.2006 № 428 дозволено [PERSON] влаштування житлових кімнат в горищі над квартирою № 5 по [ADDRESS] (п. 21), а [PERSON] - влаштування житлових кімнат в горищі над квартирою № 6 цього будинку (п. 22 рішення) (т. 1 а. с. 117-118). У зв'язку з відсутністю кощтів позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] не проводили жодних будівельних робіт по влаштуванню житлових кімнат в горищі над квартирою № 6. Натомість, батьком відповідачки [PERSON], який займається підприємницькою діяльністю, були проведені всі роботи щодо влаштування мансардних кімнат над квартирами № 5 і № 6 по [ADDRESS], що стверджується долученими письмовими доказами (накладними, квитанціями, фіскальними і товарними чеками тощо) (т. 2 а. с. 84-111) та поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що вони проводили будівельні роботи в мансардних приміщеннях горища будинку [ADDRESS] на замовлення [PERSON], який придбавав і привозив будівельні матеріали, оплачував їх роботу, а також свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили виконання цих будівельних робіт на замовлення і кошти [PERSON] та відсутності будь-якої участі [PERSON] в таких роботах. Після завершення робіт щодо влаштування кімнат на горищі, [PERSON] та [PERSON] 03 квітня 2010 року подарували [PERSON] квартиру № 5 по [ADDRESS], згідно договору дарування, посвідченого 03.04.2010 приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцко П.П., реєстр. № 1022 (т. 1 а. с. 103 об.). У зв'язку зі зміною власника квартири № 5, з метою приведення у відповідність документів, [PERSON] 29.11.2013 проведено коригування проекту рекострукції квартири № 5 із влаштуванням житлових кімнат на горищі, відповідно до якого мансардні приміщення були приєднані до квартири № 5 по [ADDRESS] (т. 1 а. с. 120-130). Даний об'єкт прийнято в експлуатацію згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією ДАБК в Івано-Франківській області 27.03.2014 № ІФ 143140860157 на замовника [PERSON] (т. 1 а. с.131-134). 14 квітня 2014 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - реконструйовану квартиру № 5 по [ADDRESS], відповідно до якого загальна площа цієї квартири збільшилась до 151,4 кв.м, а житлова площа - до 92,4 кв.м (т. 1 а. с. 135). Вказані докази суд бере до уваги на встановлення зазначених вище обставин, яким обгрунтовуються заперечення відповідача. З огляду на положення ст. 57 СК України реконструйована квартира № 5 по [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON], як майно, набуте нею до шлюбу в порядку Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а також - за час шлюбу, але на підставі договору дарування. Видане [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру № 5 по [ADDRESS], загальною площею 151,4 кв.м, житловою площею 92,4 кв.м, в які входять мансардні приміщення горища будинку [ADDRESS], в т. ч. - і над квартирою № 6, є дійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Тому відсутні будь-які правові підстави щодо визнання цієї квартири спільною сумісною власністю подружжя, як і підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в цій частині. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Також, незалежно від того, доводить відповідач відсутність фактів підстави позову, обгрунтування своїх вимог повинен довести саме позивач. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. В постанові від 03.06.15 (справа № 6-38цс15) Верховним Судом України роз'яснено, що критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою. [PERSON] в судовому засіданні не довів обставин на встановлення цих фактів та критеріїв набуття спільного майна, а також, що він брав участь в реконструкції мансардних кімнат своїми коштами чи власною працею. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що [PERSON] заробітки мав незначні, їм особисто не відомо, хто проводив ремонтні роботи та їх оплату. Із показань цих свідків не вбачається, що майно (мансардні приміщення) набуте за кошти [PERSON], не встановлено мети придбання такого майна, як і тих обставин, що спірне майно істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок трудових чи грошових затрат позивача. Їх пояснення суперечать іншим зібраним у справі доказам у їх сукупності. З наведених мотивів суд відхиляє ці докази на обгрунтування вимог [PERSON] Крім того, не грунтуються на вимогах закону доводи позивача про визнання спірних квартир об'єктами спільної сумісної власності подружжя та їх поділ із врахуванням самочинної добудови. За змістом ст. ст. 316, 317, 376 ЦК України не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Як вбачається з повідомлення управління архітектури, містобудування та капітального будівництва Коломийської міської ради від 03.09.14, об'єкт з влаштування [PERSON] житлових кімнат в горищі на квартирою № 5 по [ADDRESS], згідно затвердженої техдокументації прийнято в експлуатацію 27.03.2014 на замовника [PERSON] (т. 1 а. с. 71). Згідно листа в.о. начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області від 20.10.2014, в інспекції відсутня інформація про реєстрацію дозвільних документів на квартиру № 6 по [ADDRESS] (т. 2 а. с. 1). Що стосується позовної вимоги про визнання спільним сумісним майном незавершеного будівництвом будинку по [ADDRESS], то суд приходить до висновку, що в задоволенні вказаної вимоги слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що вказаний незавершений будівництвом житловий будинок, процент готовності 11% був придбаний [PERSON] у [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30.09.1995 року (т. 1, а. с. 87-88). 31.01.2014 року [PERSON] подарувала вказане незавершене будівництво, відсоток готовності 39% [PERSON] згідно договору дарування. Тобто, його власником є [PERSON] Крім того, жодних об'єктивних доказів того, що ступінь готовності, а отже і вартість майна незавершеного будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] була збільшена саме під час перебування у шлюбі з [PERSON], позивач не надав. Щодо гаражу по [ADDRESS], то як вбачається з рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 березня 2005 року, право власності на цей гараж визнано за [PERSON] Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власником цієї нежитлової будівлі (гаражу) є [PERSON] (т. 1 а. с. 94). Тому вказане нерухоме майно також не відноситься до спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову [PERSON] та задоволення зустрічного позову [PERSON] Судові витрати слід стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, та ч. 2 ст. 15, ст. ст. 321, 328, 372 Цивільного кодексу України, ст. 57, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, ст. 71 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial