Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON]\~ звернулись до суду з позовом до відповідачів [PERSON], редакції газети «Час» про захист честі та гідності, ділової репутації. \~ \~ \~ \~Посилаються на\~те,\~що 25\~травня 2017\~року в\~газеті «Час»\~на сторінці\~№3\~в рубриці\~«Політикум» опубліковано\~статтю відповідача\~ депутата\~Чернівецької обласної\~ради [PERSON]\~ під\~назвою «Реваншу\~регіоналів на\~Буковині не\~буде». У вказаній публікації містяться твердження, які не відповідають дійсності, а також принижують честь та гідність [PERSON], [PERSON], [PERSON], дискредитують репутацію політичної сили політичної партії «Опозиційний блок», яку позивачі представляють на території Чернівецької області. В даній публікації викладені положення і приведені висновки, за загальним контекстом і змістом яких позивачі мають відношення до провокаційних дій, повязаних із дестабілізацією ситуації на Буковині, виконують замовлення іноземної держави Росії, вносять ворожість між людьми. Вказані твердження не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність, підривають ділову репутацію позивачів та політичної партії «Опозиційний блок», яку вони представляють. Зокрема автором у публікації зазначено: «Останнім часом провокатори з Москви і тутешні виродки хочуть дестабілізувати ситуацію на Буковині. Їхній план «Шатун» щодня і щогодини наступає на наші мирні міста і села. Вносить ворожість між людьми.» В подальшому викладені матеріали, розкриваючи наведену тезу, в статті перелічено прізвища Папієва, [PERSON], [PERSON], [PERSON] із наведенням прикладів, які на думку автора, повинні проілюструвати це твердження. «…Папієв малював та відновлював танки на наших вулицях. А 9 травня вони влаштували провокації з «Безсмертним полком». І не тільки у Дніпрі, Одесі та Києві, а й у Чернівцях. Тут за провокації взялися «Опозиційний блок» і його лідери». У статті автор вказує: «[PERSON] депутат від «Опоблоку» [PERSON] у соцмережах зробив спробу визначити українцям «межу осілості». Він пропонував тим українцям, хто народився не в нашій області, виїхати з Буковини до Галичини. Це вже пахне фашизмом та сепаратизмом. Над памяттю героїв, над нацією, над українцями у соцмережах поглумився ще один депутат від «Опоблоку» [PERSON]. Він принижував подвиг українців у роки Другої світової війни і на фронтах Донбасу з російськими фашистами. Натомість пропагував путінську ідеологію святкування 9 травня. Насміхаючись над вшануванням загиблих у війні під час Дня памяті й примирення, [PERSON] цинічно й зневажливо написав: «8 мая скорбят проігравшие, 9 мая празднуют побєдітєлі». Потім голова міської організації «Опоблоку» [PERSON] прямим текстом образив воїнів АТО, волонтерів та українських патріотів. Далі влаштував кримінальні «стрілки» та побиття волонтера. Все це робиться для того, аби провокувати людей і розхитувати мирну ситуацію в Чернівцях і на Буковині. Коли провокація з побиттям не вдалася, то провокатори з «Опоблоку» самі інсценували своє побиття. І на весь світ кричали про «струс мізків» у [PERSON]. Їхні провокації тривають…», - кінець цитати. Вважають, що всі наведені обставини не відповідають дійсності, є свідомим перекручуванням фактів з боку відповідачки [PERSON], а також спробою шляхом відвертого наклепу, опублікованому в газеті «Час», сформувати негативну суспільну думку щодо позивачів та партії, яку вони представляють. Вказаними діями принижена честь та гідність позивачів, а також зроблена спроба підірвати ділову репутацію політичної партії «Опозиційний блок» у суспільстві шляхом оприлюднення неправдивої інформації в засобі масової інформації, чим заподіяно їм моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідачка [PERSON] принизила кожного з них перед широким колом інших людей, поширивши у засобі масової інформації, яким є газета «Час», як інший відповідач, неправдиві відомості стосовно кожного з них, зробивши спробу шляхом образи та наклепу підірвати моральний авторитет позивачів, а також політичної партії. Просять зобовязати редакцію газети «Час» та депутата Чернівецької обласної ради [PERSON] спростувати неправдиву інформацію, викладену в публікації від 25 травня 2017 року на сторінці № 3 в рубриці «Політикум» під назвою «Реваншу регіоналів на Буковині не буде» та визнати поширену в ній інформацію недостовірною, надати позивачам право на відповідь та зобовязати редакцію газети «Час» розмістити цю відповідь в окремій публікації на сторінках цієї газети. \~ \~ \~ \~Представники позивачів [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, вказаних в позові. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, пояснивши суду, що в даній статті обґрунтовуються проблеми в країні, що підвязані до політичної партії «Опозиційний блок», представниками якої є він та інші позивачі, згадуються їх прізвища в статті, проект «Шатун», звинувачують їх у фашизмі, він не брав на себе повноважень на визначення меж осілості, дана стаття видає їх за злочинців, він не має відношення до дестабілізації у країні. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, як свідок суду показав, що в статті була спотворена дійсність щодо його побиття 10 травня 2017 року, ніби його побиття було інсценовано, цей факт розслідує Чернівецький ВП ГУНП в Чернівецькій області, вважає, що [PERSON] висловлювалась в його сторону та його однопартійців, їх активістів, це зачіпає його ділову репутацію, не відповідає дійсності те, що він ображає воїнів АТО, волонтерів, українських патріотів. Його побиттю передувала переписка в соцмережі із [PERSON], в змісті якої були погрози в його сторону, вона була агресивною, він призначив Ревезі зустріч 10 травня 2017 року близько 17-00 год. по вул. Чкалова біля аеропорта. Вийшов з машини та помітив, що Ревега був з ознаками алкогольного спяніння, він був сам та хотів зясувати ситуацію. [PERSON] почав виймати щось з кишені, він налякався та хотів не дати йому це зробити, почалась бійка, він не встиг нанести Ревезі удари, зявились ще особи, били його по голові ногами та руками. [PERSON] знімала побиття на телефон. Він отримав легкі тілесні ушкодження, Ревегу освідували та виявили, що він перебуває в стані алкогольного спяніння, хоче спростувати статтю в частині свого побиття, кожен має право вважати, чи була ця бійка режисурою чи ні, вважає, що [PERSON], вказуючи «тутешні виродки» мала на увазі його та представників Опозиційного блоку. Відповідачка [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову. \~ \~ \~ \~ Представники відповідача [PERSON] газети «Час» - [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову. \~ \~ \~ \~В судове засідання 07 травня 2018 року позивачі та їх представники [PERSON], [PERSON] повторно не зявилися, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи. \~ \~ \~ \~Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд позову без його участі, свої позовні вимоги за даним позовом підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо даних для розгляду справи у відсутність позивачів та їх представників, проти чого не заперечували інші учасники справи. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип,\~пов'язаний\~з належним\~здійсненням правосуддя,\~у рішеннях\~судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Суд встановив під час розгляду даної справи такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Суд встановив,\~що 25\~травня 2017\~року в\~газеті «Час»\~на сторінці\~№3\~в рубриці\~«Політикум» опубліковано\~статтю відповідача\~ депутата\~Чернівецької обласної\~ради [PERSON]\~ під\~назвою «Реваншу\~регіоналів на\~Буковині не\~буде». \~ \~ \~ \~Вказана стаття містить наступне: «Нашу державу розривають на шматки. Росія використовує будь-які методи для того, аби посіяти у мирній українській родині насіння ворожнечі та ненависті. Ми уже маємо війну на сході, окупований Крим. [PERSON] і його «Шатун» вгризають у кожну область, у кожне село і місто України. Останнім часом провокатори з Москви і тутешні виродки хочуть дестабілізувати ситуацію на Буковині. Їхній план «Шатун» щодня і щогодини наступає на наші мирні міста і села. Вносить ворожість між людьми. [PERSON] робив спроби організувати захист нацменшин. А насправді розхитував стабільну ситуацію в краю. Потім Папієв малював та відновлював танки на наших вулицях. А 9 травня вони влаштували провокації з «Безсмертним полком». І не тільки у Дніпрі, Одесі та Києві. А й у Чернівцях. Тут за провокації взялися «Опозиційний блок» і його лідери. [PERSON] депутат від «Опоблоку» [PERSON] у соцмережах зробив спробу визначити українцям «межу осілості». Він пропонував тим українцям, хто народився не в нашій області, виїхати з Буковини до Галичини . Це вже пахне фашизмом і сепаратизмом. Над памяттю героїв, над нацією, над українцями у соцмережах поглумився ще один депутат від Опоблоку [PERSON]. Він принижував подвиг українців у роки Другої світової війни і на фронтах Донбасу з російськими фашистами. Натомість пропагував путінську ідеологію святкування 9 травня. Насміхаючись над вшануванням загиблих у війні під час Дня памяті й примирення, [PERSON] цинічно й зневажливо написав : « 8 мая скорбят проігравшие, 9 мая празднуют побєдітєлі». Потім голова міської організації «Опоблоку» [PERSON] прямим текстом образив воїнів АТО, волонтерів та українських патріотів. Далі влаштував кримінальні «стрілки» та побиття волонтера. Все це робилося для того, аби провокувати людей і розхитувати мирну ситуацію в Чернівцях і на Буковині. Коли провокація з побиттям не вдалася, то провокатори з «Опоблоку» самі інсценували своє побиття. І на весь світ кричали про «струс мізків» у [PERSON]. Їхні провокації тривають. Я одна не в силі з ними впоратись. Хоч роблю все, що можу. У нас є поліція, СБУ, прокуратура. Вони зобовязані захистити [PERSON] і мир у державі. На сесіях облради сидять начальник поліції, СБУ, прокурор. Чоловіки, державні люди. Вони бачать ці провокації. Вони знають провокаторів. Але не завжди вчасно реагують. Не дають належного опору «шатунам». Краще швидко і жорстко відреагувати на провокацію сьогодні, ніж потім всім буковинцям роками ховатися у бомбосховищах від російських «Градів». Провокаторам і сепаратистам нема місця. Тому звертаюся до начальників СБУ, поліції, прокуратури. Робіть свою роботу так, аби під ногами сепаратистів і «шатунів» земля буковинська горіла щодня і щогодини. [PERSON]! Слава нації!» Факт поширення зазначеної інформації у спосіб, зазначений позивачами, сторонами у справі не заперечується, тому відповідно до вимог частини першої статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань зареєстровано юридичну особу колективне підприємство редакція газети «Час», керівником якого є [PERSON] ( а.с. 8-9). Також в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є головою регіональної організації політичної партії «Опозиційний блок» в Чернівецькій області, головою депутатської фракції Опозиційний блок. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] є головою територіальної організації політичної партії «Опозиційний блок» м. Чернівці. Позивач [PERSON] є депутатом Чернівецької обласної ради, членом депутатської фракції Опозиційний блок, керівником Благодійної Організації Благодійний Фонд «Зцілення Нації» ( а.с.11). Вимогами\~ст. 5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Конституцією\~України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. В абзаці 1 пункту 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» \~позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі предявити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Право кожного на повагу до його гідності визначено в\~ст. 38 Конституції України. Як зазначено у роз'ясненнях\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи»\~чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. \~ \~ \~ \~Як випливає із змісту\~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до\~ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації . У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого\~\~\~2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам розяснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Разом із тим згідно з частинами першою та другою статті 30\~Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Пунктом 19 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам розяснено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та зясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту\~оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів)\~і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. У пункті 21 наведеної вище постанови Верховний Суд України зазначив, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканність приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України та статті 13 ЦПК України\~\~обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.\~ Принцип змагальності сторін, закріплений у статті 12 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є представниками політичної партії «Опозиційний блок», звернулися до суду, як фізичні особи, для захисту своїх інтересів, але у позові посилаються також на те, що звинувачення відповідачів дискредитують репутацію політичної партії «Опозиційний блок», підривають моральний авторитет політичної партії, хоча політична партія «Опозиційний блок» не є стороною у справі, до суду з позовними вимогами не зверталася. \~ \~ \~ \~ Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що представники однієї з політичних сил Опоблоку провели заходи біля танку Нікітіна, фотографування, що викликало хвилю негативних коментарів. У Facebook у нього в друзях [PERSON], [PERSON], відбувалося те, що Олю провокували, суперечка була неймовірно гарячою, як частина політичного плану. Взагалі на людей публічних можна говорити, все що завгодно, можна їх і посварити. Якщо особа боїться критики, то в політику не йде. Про інцидент з [PERSON] довідався із заяви Льовочкіна. Все це лягало в послідовний ланцюжок. Розкрутили, перенесли на ЗМІ, використали, як елемент гібридної війни. Опублікований пост: « Не\~забывайте,\~8\~мая скорбят\~побежденные,\~9\~мая празднуют\~победители» -\~це тема\~для конфлікту,певна політична сила послідовно використовує тему другої світової війни для розколу суспільства на ваших та наших. Коли робиться така заява це образа. Окреме питання щодо межі осілості, протиставлення Галичан - Буковинцям, це один із елементів провокації, це тема, як «мовна», це ті маркери, які розділяють суспільство. Це б не зацікавило людей, якщо б це написав простий громадянин, а не політик. Публікації [PERSON] щодо святкування 9 травня і [PERSON] в соцмережах щодо межі осілості є провокацією та розпалюванням ворожнечі між громадянами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він через Facebook відслідковував дискусію про події травня 2017 року, був пасивним спостерігачем, його деякі речі зачепили, його вразила фраза [PERSON] за 10 травня о 14 год. 46 хв. про те, що « я у себе дома, не поїхав до гуцулів, їх вчити, якою мовою спілкуватися». Таке висловлювання для політика є некоректним. Таке твердження породжує негативну реакцію, в нього були негативні емоції з цього приводу. Розглядає публікації позивачів [PERSON] та [PERSON], як спосіб привернути увагу до себе, суспільна думка переважала щодо думки [PERSON], яка мала право на таку думку, яку він поважає, розглядав дану дискусію як політичну. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що дії політиків політичної партії Опоблоку викликали резонанс у Facebook, коли опублікували пост: « Не\~забывайте,\~8\~мая скорбят\~побежденные,\~9\~мая празднуют\~победители».\~Коли весь\~світ \~відзначає день\~памяті 8\~числа,\~а Росія\~і Опоблок\~-\~9\~травня.\~Реакція користувачів\~була відповідна,\~це сприймалося\~читачами негативно.\~Також негативно\~ користувачами\~сприймалася інформація,\~що не\~треба приїжджати\~з інших\~областей.\~Про інцидент\~із побиттям\~дізнався із\~соцмереж.\~Він невважає, що стаття [PERSON] «Реваншу регіоналів на Буковині не буде» містить неправдиву інформацію, [PERSON] має право на донесення своєї позиції, не думає, що позивачі мають право на відповідь. \~ \~ \~ \~Висновки суду\~щодо \~інформації,\~яка зазначена\~в статті\~«Реваншу регіоналів\~на Буковині\~не буде». Позивачі зазначають, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність, підривають їх ділову репутацію такі твердження відповідача в статті : «Останнім часом провокатори з Москви і тутешні виродки хочуть дестабілізувати ситуацію на Буковині. Їхній план «Шатун» щодня і щогодини наступає на наші мирні міста і села. Вносить ворожість між людьми». В цьому абзаці відсутні посилання на позивачів, ці вислови не стосуються позивачів, не містять неправдивої інформації, інформація відображає так званий «План «Шатун» - гіпотетичний план щодо дестабілізації України, якому засоби масової інформації приділяють чималу вагу, а тому не містить інформації, яка ганьбить їх честь, гідність чи ділову репутацію. Фраза у статті: «Тут за провокації взялися «Опозиційний блок» і його лідери» не містить інформацію, яка стосується позивачів. Інформація у вказаній статті: «[PERSON] депутат від «Опоблоку» [PERSON] у соцмережах зробив спробу визначити українцям «межу осілості». Він пропонував тим українцям, хто народився не в нашій області, виїхати з Буковини до Галичини» не містить неправдивої інформації, а свідчить про те, що позивач [PERSON] на сторінках соцмереж дозволив собі зробити неоднозначні заяви, які викликали негативний резонанс та гостру критику в суспільстві, що також було предметом обговорення та дискусії на сторінках Facebook, що підтвердили в судовому засіданні свідок [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Крім цього, з відкритого звернення 45 громадських організацій, активістів, волонтерів і родичів загиблих у зоні АТО до місцевих правоохоронних органів з проханням звернути увагу на діяльність представників Опоблоку вбачається, що «…у соцмережах голова фракції Опоблоку заявляв про те, що уродженці інших областей, хоча вони є українцями, не мають права перебувати на Буковині, бо він є єдиним корінним жителем цієї землі. І ця особа є депутатом Чернівецької обласної ради…» . Фраза: «Це вже пахне фашизмом та сепаратизмом» є оціночним судженням автора. Абзац статті: « [PERSON] памяттю героїв, над нацією, над українцями у соцмережах поглумився ще один депутат від «Опоблоку» [PERSON]. Він принижував подвиг українців у роки Другої світової війни і на фронтах Донбасу з російськими фашистами. Натомість пропагував путінську ідеологію святкування 9 травня. Насміхаючись над вшануванням загиблих у війні під час Дня памяті й примирення, [PERSON] цинічно й зневажливо написав: «8 мая скорбут проігравшие, 9 мая празднуют побєдітєлі» також не містить неправдивої інформації, а ґрунтується на відомостях, які закзначені у відкритому зверненні громадських активістів. Так, в судовому засіданні встановлено, що в травні 2017 року [PERSON] на власній сторінці Facebook розмістив наступний пост: « Не забывайте, 8 мая скорбят побежденные, 9 мая празднуют победители». Указом Президента України від 24 березня 2015 року установлено в [PERSON] памяті та примирення, який відзначається щороку 8 травня. В цей день в [PERSON] вшановується память подвигу Українського народу, його внеску у перемогу Антигітлерівської коаліції у Другій світовій війні, висловлення поваги усім борцям проти нацизму, увічнення памяті про загиблих воїнів, жертв війни, воєнних злочинів, депортацій та злочинів проти людяності, скоєних у роки війни, посилення турботи про ветеранів війни, учасників українського визвольного руху цього періоду, жертв нацистських переслідувань. Також 08 травня вшановують память загиблих під час АТО воїнів. Пост розміщений [PERSON] у Facebook: « Не забывайте, 8 мая скорбят побежденные, 9 мая празднуют победители» викликав жорстку критику з боку громадських активістів, учасників АТО та членів їх сімей, що було предметом обговорення на сторінках Facebook, що підтвердили в судовому засіданні свідок [PERSON], [PERSON] та [PERSON] У відкритому зверненні 45 громадських організацій, активістів, волонтерів і родичів загиблих у зоні АТО до місцевих правоохоронних органів з проханням звернути увагу на діяльність представників Опоблоку засуджено позицію [PERSON] Інформація в статті про [PERSON]: «Потім голова міської організації «Опоблоку» [PERSON] прямим текстом образив воїнів АТО, волонтерів та українських патріотів. Далі влаштував кримінальні «стрілки» та побиття волонтера. Все це робиться для того, аби провокувати людей і розхитувати мирну ситуацію в Чернівцях і на Буковині. Коли провокація з побиттям не вдалася, то провокатори з «Опоблоку» самі інсценували своє побиття. І на весь світ кричали про «струс мізків» у [PERSON]. Їхні провокації тривають…», також ґрунтується на фактичних обставинах, які автор виклала в довільній формі, використавши інформацію з офіційних джерел, назвавши дії [PERSON]Є, «провокацією» автор висловила власне оціночне судження щодо його поведінки. Як встановлено із переглянутих в судовому засіданні відео та досліджених статей із засобів масової інформації, інтернету, подія мала місце 10 травня 2017 року через конфлікт між [PERSON] та волонтером, учасником АТО [PERSON] через листування в соцмережах, під час конфлікту обидва учасники отримали легкі тілесні ушкодження, першим удар наніс [PERSON]. За заявою [PERSON] 11.06.2017 р. були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст.125 КК України, про те, що 10.05.2017 р. близько 16:30 год. перебуваючи неподалік Чернівецького аеропорту, що за адресою м.Чернівці, вул.Чкалова, під час словесного конфлікту між [PERSON] та [PERSON], останній наніс [PERSON] тілесні ушкодження, чим завдав йому фізичного болю ( а.с.103). Також і за заявою [PERSON] були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст.125 КК України, про те, що 10.05.2017 р. близько 16:00 год. знаходячись неподалік Чернівецького аеропорту, що за адресою м.Чернівці, вул.Чкалова, малознайомі [PERSON] та [PERSON] вчинили словесний конфлікт із [PERSON], в ході якого нанесли останньому тілесні ушкодження, чим завдали йому фізичного болю (а.с.49). Вказана подія отримала неабиякий резонанс в суспільстві, висвітлювалась в засобах масової інформації та соцмережах, представники поліції виступили на прес-конференції. Так, на прес-конференції начальник управління превентивної діяльності ГУ НП України в Чернівецькій області [PERSON] повідомив: « … один із фігурантів [PERSON] почав ображати, плюндрувати подвиг наших бійців АТО, які захищають нашу державу на сході України, захищають її цілісність, незалежність, державний суверенітет . Це обурило учасників АТО. [PERSON] ініціював зустріч. [PERSON] вона мала відбутися 09 числа, а потім була перенесена на 10 число…». Тобто, суд приходить до висновку, що інформація,\~яка зазначена\~в статті\~ відповідачки\~[PERSON]\~«Реваншу регіоналів\~на Буковині\~не буде»\~грунтується на\~фактичних обставинах\~та містить\~оціночні \~судження автора,\~які наведені\~вище. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. \~ \~ \~ \~Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. \~ \~ \~ \~Зокрема в справі Лінгенса проти Австрії Європейський суд зазначив, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. У зв'язку з цим Суд зауважує, що факти, на яких пан Лінгенс грунтував свої оціночні судження, були незаперечними, як і його добросовісність. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції. Враховуючи положення статті 9 Конституції України, прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні Суду у справі «[PERSON] Група проти України» 2005 року, Європейський суд стосовно висловів, які стосувалися лідера Прогресивної соціалістичної партії України [PERSON] зазначив, що відповідні публікації містили критику жорсткою, полемічною, саркастичною мовою. Немає сумніву, що вони були образливими і навіть такими, що шокують. Але такі висловлювання є законними, незважаючи на їх образливий, і, ймовірно, такий, що шокує, характер. Справа в тому, що політик, обираючи професію, робить себе відкритим для різкої критики і прискіпливої уваги, і цей тягар має бути прийнятий політиком. Суд вказав, що рішення українського суду, який визнав порушення права на повагу до честі та гідності людини, самі порушують право на свободу висловлювань, оскільки не було необхідним у демократичному суспільстві (було непропорційним правомірній меті). При цьому Суд зробив посилання на такі положення із своєї практики: в межах ст. 10 Конвенції сфера для обмеження політичних висловлювань або дебатів стосовно питань, які становлять суспільній інтерес, є дуже малою (рішення у справі «Сюрек проти Туреччини» (№ 1), 1999 р. [4]); межі прийнятної критики щодо політиків, які діють в такій іпостасі, є ширшими, ніж щодо приватних осіб, оскільки політик свідомо відкриває кожне своє слово і дію для прискіпливого аналізу з боку журналістів і громадськості та повинен бути більш толерантним до критики; (рішення у справі «Лінгенс проти Австрії», 1986 р. [5]); свобода журналістики допускає певне перебільшення або провокації у судженнях (рішення у справі «Прагер та Обершлік проти Австрії», 1995 р. [6]); право розповсюджувати інформацію та ідеї стосується не тільки інформації та ідей, які сприймаються позитивно або розглядаються як необразливі і малозначні, але і таких, що ображають, обурюють і викликають занепокоєння. Такими є вимоги плюралізму, толерантності і широти поглядів, без яких є неможливим демократичне суспільство (Рішення у справі «Хендісайд проти Сполученого Королівства», 1976 р. [7]) Таким чином,\~позивачі будучи\~представниками політичної\~партії Опозиційний блок,\~займаючи відповідальні\~ посади\~ в\~партії,\~є політиками,\~тобто \~є публічними\~особами. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 8 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначає, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Відповідно, межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як з боку журналістів, так і громадського загалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості. Отже, межа допустимої критики щодо політиків є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи, а тому позивачі, будучи політиками, беззаперечно усвідомлювали, що знаходяться під прискіпливою увагою суспільства і розповсюджуючи інформацію (пости) в соціальних мережах, повинні були розуміти, що кожне їх слово буде викликати обговорення в суспільстві. \~ \~ \~ \~Не можуть залишитися поза увагою громадськості скандали (бійки), в яких ці публічні особи приймають участь. Якщо ж ці скандали виникають на ґрунті образливих заяв в бік воїнів, які беруть участь в АТО, це викликає ще більший суспільний резонанс. Таким чином, позивачі свідомо «виставили» себе на публічне обговорювання, при цьому, вони не могли не усвідомлювати того, що підлягають ретельному громадському контролю і їх дії потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації . Європейський суд неодноразово в своїх рішеннях зазначав, що преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обовязком є передавати у спосіб, сумісний із її обовязками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій ( рішення у справі "Перна проти Італії" ). \~ \~ \~ \~Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що свобода преси користується особливим статусом тоді, коли на кін поставлені питання, що становлять предмет громадського інтересу (справа Лінгенс проти Австрії», справа Торгер Торгейрсон проти Ісландії) Події, про які йдеться в статті «Реваншу регіоналів на Буковині не буде» і до яких причетні позивачі становить предмет громадського інтересу. \~ \~ \~ \~Це підтверджується реакцією громадськості на заяви (інформацію), які позивачі [PERSON] та [PERSON] розповсюджували на сторінках соціальних мереж, на інцидент, ініціатором якого був позивач [PERSON] Саме з цього приводу 45 громадських організацій, активістів , волонтерів і родичів загиблих у зоні АТО звернулись з відкритим зверненням (заявою) до місцевих правоохоронних органів з проханням звернути увагу на діяльність політичної партії «Опозиційний блок» та її членів. Таким чином, свобода преси в цьому питанні користується особливим статусом, а засоби масової інформації зобовязані висвітлювати цю інформацію, при цьому громадськість в свою чергу також має право її отримувати. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], редакції газети «Час» про захист честі, гідності та ділової репутації є безпідставними, а тому в позові слід відмовити.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачами їм не відшкодовуються. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 28, 34, 40 Конституції України, ст.ст.277, 297, 299 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, та

Outcome: dismissed