Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернулася у суд з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . На час смерті [PERSON] проживав і був зареєстрований у належному йому на праві власності житловому будинку по [ADDRESS] , при цьому разом із ним проживали та були зареєстровані його дружина [PERSON] і його дочка [PERSON] . 23 листопада 1988 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . До укладення шлюбу із [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.1986 року [PERSON] набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] . У 1997 році подружжя [PERSON] прийняло рішення знести дерев`яний будинок і на його місці збудувати новий цегляний житловий будинок та супутні господарські будівлі, що ними було в подальшому зроблено. Земельна ділянка площею 0,1 га кадастровий номер 7410700000:02:005:0422 для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.12.2013 року. Тобто, зазначений вище житловий будинок був збудований [PERSON] і [PERSON] під час перебування ними у шлюбі спільною працею та їх спільні кошти шляхом знесення колишнього дерев`яного будинку, який належав особисто [PERSON] , і будівництву на його місці нового цегляного будинку та інших споруд. Враховуючи факт спільного будівництва із разом померлим чоловіком житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] подала до приватного нотаріуса Прилуцького міського нотаріального округу Радченко С.В. заяву про видачу їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, а саме на Ѕ частину житлового будинку з прибудовами господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Повідомленням приватного нотаріуса Головенко Валентині Михайлівні було відмовлено у видачі їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оскільки відповідно до запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником об`єкта нерухомого майна - житлового будинку з прибудовами та господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] є [PERSON] , а тому нотаріус, в порядку вимог ч. 1. ст. 62 Сімейного кодексу України, рекомендував звернутися із відповідним позовом про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, проте представником завчасно подана заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, судові витрати по справі з відповідача просить не стягувати. Відповідач в судове засідання не з`явилася, згідно завчасно поданої заяви просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області 05.11.2018 року зроблено відповідний актовий запис за № 798 (а.с.15). На час смерті [PERSON] проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , при цьому разом із ним проживали та були зареєстровані його дружина [PERSON] і його дочка [PERSON] , що підтверджується довідкою КСН № 4 Прилуцької міської ради від 06.12.2018 року № 024/4-09-5295 (а.с.15). 23 листопада 1988 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований 23.11.1988 року Відділом РАЦС Прилуцького МВК Чернігівської області, про що 23.11.1988 року в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис за № 536, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.17). [PERSON] народилася [INFO] , батьки: [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). 06.02.2014 року, [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Радченко С.В, зареєстрований в реєстрі за № 167, відповідно до якого він заповів все належне йому майно [PERSON] (а.с.19). На підставі договору купівлі-продажу від 01.07.1986 року [PERSON] набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Згідно даного купівлі-продажу від 01.07.1986 року придбаний [PERSON] житловий будинок є дерев`яним будинком житловою площею 24,2 кв.м, загальною площею 37,8 кв.м. (а.с.22). В результаті знесення колишнього будинку під літ. А-1 і будівництва нових об`єктів, а саме житлового будинку під літ. В-1, прибудови під літ. в-1, тамбурів під літ в'-1, в''-1, в'''-1, сараю Г-1, сараю г-1, вбиральні під літ. У, огорожі лід літ. N-1 свідчать Декларація про готовність об"єкта до експлуатації від 31.12.2015 року та технічний паспорт від 27.11.2015 року. Відповідно до Декларації про готовність об"єкта до експлуатації від 31.12.2015 року серія та номер: ЧГ 182153651896, технічного паспорта, та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно введений в експлуатацію збудований житловий будинок має загальну площу 245,7 кв.м., в тому числі житлову 128,7 кв.м. (а.с.23-25,30-33). Земельна ділянка площею 0,1 га кадастровий номер 7410700000:02:005:0422 для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.12.2013 року (а.с.26). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є дочка спадкодавця [PERSON] , яка є спадкоємцем за заповітом на ѕ частини спадкового майна, і дружина спадкодавця [PERSON] , яка є спадкоємцем на обов"язкову ј частину спадкового майна, при цьому свідоцтва про право на спадщину не видавалось, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Прилуцького міського нотаріального округу Радченко С.В. від 16.09.2020 року № 315/02-14 (а.с.28). Відповідно до Звіту (Висновку) про оцінку нерухомого майна від 19.09.2020 року, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ПП "Експерт" ринкова вартість житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями) становить 212953,00 гривень, а відповідно вартість Ѕ частини житлового будинку становить 106476,50 гривень (а.с.34). У відповідності до ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування. Відповідно до ч. 1 статті 62 Сімейного кодексу України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Правила статті 62 СК України передбачають єдиний наслідок її застосування за наявності існування умов, визначених у цій статті. Таким наслідком є зміна правового режиму особистого майна одного з подружжя, яке внаслідок спільних дій чи затрат подружжя істотно збільшилося у вартості, на інший правовий режим спільної власності. Тобто режим особистого майна одного з подружжя трансформується у правовий режим спільної сумісної власності подружжя. Стаття 62 СК України не містить жодних вказівок стосовно врахування вартості особистого (роздільного) майна, вкладеного у змінене майно, що стає спільним майном подружжя. Положення статті 62 СК України розраховані на випадки, коли особисте майно за рішенням суду визнається спільним (у разі істотного збільшення вартості особистого майна) і, отже, включається до складу спільного майна подружжя, а в подальшому таке майно підлягає поділу між подружжям у рівних частках. Таким чином, стаття 62 СК України містить спеціальні норми, які враховують особливості конкретних випадків. Спеціальні норми права - це норми, що встановлюються з метою конкретизації та деталізації, врахування своєрідності та особливостей будь-якого виду суспільних відносин, що регулюється загальною нормою права. Фактично спеціальні норми є винятками із загальних норм та встановлюють правила поведінки, відмінні від передбачених загальними нормами права. Згідно статті 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, при цьому, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки у праві спільної сумісної власності є рівними, а у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що оскільки збудований у період шлюбу будинок, є спільною сумісною власністю подружжя, то позивачеві належить Ѕ частина будинку з надвірними будівлями. Отже, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved