Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що вона народилася [INFO] в м. Баку, Азербайджан. Зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . 30 грудня 2011 року вона одружилась з [PERSON] , [INFO] . 01 травня 2014 року її чоловік, [PERSON] вступив до лав Добровольчого Українського Корпусу «Правий сектор». У лавах ДУК «Правий сектор» він брав участь у бойових діях, захищаючи незалежність та територіальну цілісність України в зоні проведення бойових дій на сході України з 10 травня 2014 року, що підтверджується довідкою штабу національного захисту Дніпропетровської області від 04 вересня 2014 року та довідкою №387 від 11 жовтня 2015 року, виданою 7-м запасним батальйоном Добровольчого Корпусу «Правий Сектор» . У кінці лютого - на початку березня 2014 року перекинуті з Росії війська без розпізнавальних знаків окупували Кримський півострів. З цього моменту фактично розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України. Збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків. 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головною розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. 15 квітня 2014 року з метою забезпечення додержання прав і свобод людини і громадянина, захист інтересів держави, державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах окупації Верховною Радою України був прийнятий Закон про тимчасово окуповані території. Цей Закон визначив статус частини території України, як тимчасово окупованої внаслідок збройної '"агресії Російської Федерації, встановив особливий правовий режим на цій території, визначив особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької Народної Республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської Народної Республіки» (27 квітня 2014 року). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Україною, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписами ч. 2 ст. 61 ЦПК України. Заявниця посилається на те, що з 10 травня 2014 року її чоловік, [PERSON] проходив військову службу у складі Добровольчого Українського Корпусу «Правий сектор», захищаючни езалежність, суверенітет та територіальну цілісність України в зоні проведення бойових дій на сході України. 12 серпня 2014 року [PERSON] разом з іншими військовослужбовцями та бійцями «Правого сектору» їхали на бойове завдання. Перебуваючи в місті Мар`їнка Маріїнського району Донецької області, неподалік від міста Донецька, військовослужбовці потрапили в засідку до проросійських бойовиків та були обстріляні з вогнепальної зброї. Внаслідок цього обстрілу чоловік заявниці отримав несумісні з життям поранення та загинув. 22 серпня 2014 року [PERSON] поховали. Залишились очевидці та постраждалі в цій трагедії, які надали письмові свідчення щодо загибелі її чоловіка. За повідомленням інформаційно-аналітичного центру Ради національної безпеки і оборони України від 13 серпня 2014 року, українські військові вели активний наступ на околицях Донецька, в результаті якого були відрізані основні шляхи постачання проросійських бойовиків зброєю та іншими засобами ведення бойових дій.. Крім цього, телеканал новин «UA перший» на Інтернет-сайті 13 серпня 2014 року опублікував відео «Бойовики обстріляли автобус "Правого сектора" - є жертви», в якому зазначається, що проросійські бойовики обстріляли автобус з бійцями батальйону «Правий сектор», в результаті якого загинуло 12 бійців, ще 13 було взято в полон. Довідкою №17 дск від 01 червня 2016 року чоловіка заявниці було визнано таким, що був залученим до складу сил, які брали участь в боях за незалежність України в період з 10 травня по 12 серпня 2014 року з підпорядкуванням керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в Донецькій та Луганській області . Лікарським свідоцтвом про смерть №546/ЛЕ, було встановлено, що загибель [PERSON] сталася [INFO] в районі м. Мар`їнка Маріїнського району Донецької області внаслідок військових дій від вогнепальної та іншої звичайної зброї. Причиною смерті стало розтрощення декількох ділянок тіла . Свідоцтвом про смерть була встановлена смерть її чоловіка [INFO] в місті Мар`їнка Маріїнського району Донецької області, про що міститься відповідний актовий запис №1696 від 21.08.2014 року . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області № 686/23879/15-ц від 28 квітня 2016 року [PERSON] було визнано учасником бойових дій на сході України в Донецькій області у складі ДУК «Правий сектор» та загиблим в місті Мар`їнка Маріїнського району Донецької області під час виконання бойового завдання. Заявниця посилається на те, що саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, її чоловік, [PERSON] був поранений та загинув в м. Мар`їнка Мар`їнського району Донецької області 12 серпня 2014 року. Вважає, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації проти України на території Донецької області було порушено невід`ємне право на життя її чоловіка, передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Заявниця просить встановити юридичний факт загибелі [PERSON] [INFO] , при виконанні обов`язку військової служби 12 серпня 2014 року в місті Мар`їнка Маріїнського району Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. У судовому засіданні заявниця та її представник вимоги підтримали, просили заяву задовольнити, з підстав, викладених у заяві. Представники заінтересованих осіб у судове засідання, повідомлені належним чином, не прибули. Заслухавши пояснення заявника, представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. З ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Це право також гарантовано статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчої влади. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в м. Баку, Азербайджан. Зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . 30 грудня 2011 року вона одружилась з [PERSON] , [INFO] . 01 травня 2014 року чоловік заявниці, [PERSON] вступив до лав Добровольчого Українського Корпусу «Правий сектор». У лавах ДУК «Правий сектор» він брав участь у бойових діях, захищаючи незалежність та територіальну цілісність України в зоні проведення бойових дій на сході України з 10 травня 2014 року, що підтверджується довідкою штабу національного захисту Дніпропетровської області від 04 вересня 2014 року та довідкою №387 від 11 жовтня 2015 року, виданою 7-м запасним батальйоном Добровольчого Корпусу «Правий Сектор» . У кінці лютого - на початку березня 2014 року перекинуті з Росії війська без розпізнавальних знаків окупували Кримський півострів. З цього моменту фактично розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України. Збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головною розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. 15 квітня 2014 року з метою забезпечення додержання прав і свобод людини і громадянина, захист інтересів держави, державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах окупації Верховною Радою України був прийнятий Закон про тимчасово окуповані території. Цей Закон визначив статус частини території України, як тимчасово окупованої внаслідок збройної '"агресії Російської Федерації, встановив особливий правовий режим на цій території, визначив особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької Народної Республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської Народної Республіки» (27 квітня 2014 року). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року №1932-ХІІ. збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Україною, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписами ч. 2 ст. 61 ЦПК України. Судом встановлено, що з 10 травня 2014 року чоловік заявниці, [PERSON] проходив військову службу у складі Добровольчого Українського Корпусу «Правий сектор», захищаючи незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України в зоні проведення бойових дій на сході України. 12 серпня 2014 року [PERSON] разом з іншими військовослужбовцями та бійцями «Правого сектору» їхали на бойове завдання. Перебуваючи в місті Мар`їнка Маріїнського району Донецької області, неподалік від міста Донецька, військовослужбовці потрапили в засідку до проросійських бойовиків та були обстріляні з вогнепальної зброї. Внаслідок цього обстрілу чоловік заявниці отримав несумісні з життям поранення та загинув. 22 серпня 2014 року [PERSON] поховали. Залишились очевидці та постраждалі в цій трагедії, які надали письмові свідчення щодо загибелі її чоловіка. За повідомленням інформаційно-аналітичного центру Ради національної безпеки і оборони України від 13 серпня 2014 року, українські військові вели активний наступ на околицях Донецька, в результаті якого були відрізані основні шляхи постачання проросійських бойовиків зброєю та іншими засобами ведення бойових дій.. Крім цього, телеканал новин «UA перший» на Інтернет-сайті 13 серпня 2014 року опублікував відео «Бойовики обстріляли автобус "Правого сектора" - є жертви», в якому зазначається, що проросійські бойовики обстріляли автобус з бійцями батальйону «Правий сектор», в результаті якого загинуло 12 бійців, ще 13 було взято в полон. Довідкою №17 дек від 01 червня 2016 року [PERSON] було визнано таким, що був залученим до складу сил, які брали участь в боях за незалежність України в період з 10 травня по 12 серпня 2014 року з підпорядкуванням керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в Донецькій та Луганській області . Лікарським свідоцтвом про смерть №546/ЛЕ, було встановлено, що загибель [PERSON] сталася [INFO] в районі м. Мар`їнка Маріїнського району Донецької області внаслідок військових дій від вогнепальної та іншої звичайної зброї. Причиною смерті стало розтрощення декількох ділянок тіла . Свідоцтвом про смерть була встановлена смерть [PERSON] [INFO] в місті Мар`їнка Маріїнського району Донецької області, про що міститься відповідний актовий запис №1696 від 21.08.2014 року . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області № 686/23879/15-ц від 28 квітня 2016 року [PERSON] було визнано учасником бойових дій на сході України в Донецькій області у складі ДУК «Правий сектор» та загиблим в місті Мар`їнка Маріїнського району Донецької області під час виконання бойового завдання . Суд приходить до висновку, що внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України на території Донецької області було порушено невід`ємне право на життя [PERSON] , передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Слід встановити юридичний факт загибелі [PERSON] [INFO] , при виконанні обов`язку військової служби 12 серпня 2014 року в місті Мар`їнка Маріїнського району Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Outcome: approved