Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" (надалі -ПАТ "УкрСиббанк") звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позов тим, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11092414000 від 11.12.2006 року із змінами відповідно до додаткових угод №1 від 26.02.2008 року та №2 від 18.03.2009 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) у сумі 81560,00 швейцарських франків, а останній зобовязався повертати наданий кредит у тому обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток 1 до договору), але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі, не пізніше 10.12.2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1, 1.2. кредитного договору). Згідно з умовами вищевказаного договору, за користування кредитними коштами [PERSON] зобовязався сплатити проценти у розмірі 7,99% річних. Розмір процентної ставки може бути змінений (п.9.2 кредитного договору). Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком [PERSON], за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому кредитним договором (п.1.3 кредитного договору). Всупереч умов кредитних договорів відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентах протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобовязання. Позивач направив відповідачу вимогу від 23.02.2015 року про необхідність усунення порушень. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, станом на 12 травня 2015 року у [PERSON] утворилась заборгованість за кредитним договором №11092414000 від 11.12.2006 року в сумі 57143,87 шв.франків (пятдесят сім тисяч сто сорок три швейцарських франки 87 сан.) та пені у розмірі 27075,28 грн. (двадцять сім тисяч сімдесят пять грн. 28 коп.), з яких: 52755,15 шв.франків - заборгованість за кредитом, у тому числі, прострочена заборгованість у розмірі 3560,15 шв.франків за строк з 25.07.2014 року по 12.05.2015 року, 4388,72 шв.франків - заборгованість за процентами, у тому числі, прострочена заборгованість у розмірі 4015,70 шв.франків за строк з 01.06.2014 року по 30.04.2015 року, 12769,77 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 27.07.2014року по 12.05.2015 року, 14305,51 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 27.07.2014 року по 12.05.2015 року. Посилаючись на наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] в користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором №11092414000 від 11.12.2006 року в сумі 57143,87 шв.франків (пятдесят сім тисяч сто сорок три швейцарських франки 87 сан.) та пені у розмірі 27075,28 грн. (двадцять сім тисяч сімдесят пять грн. 28 коп.). 10.09.2015р. [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання кредитного договору удаваним, укладеним у національній валюті та виконаним повністю, який мотивує тим, що 11 грудня 2006 року між ПАТ УкрСиббанк та ним 11.12.2006 року було укладено договір про надання споживчого кредиту №11092414000 , і перед укладенням цього договору він попереджав представників відповідача, що кредит йому потрібен на споживчі потреби, а саме: для придбання житла, розраховуватись за яке він буде у національній валюті України. Проте, при укладенні договору представники відповідача пояснили, що в умовах стабільності національної валюти України не має значення, яка валюта зазначена у договорі. Але, якщо в кредитному договорі будуть вказані швейцарські франки, процентна ставка за користування кредитом буде значно менша, ніж у гривні, а отже буде меншим місячний платіж, і він зможе стабільно здійснювати погашення кредиту. У звязку з цим, в момент укладення договору він вважав умови кредитної угоди такими, що дозволяють отримати небхідну йому суму в національній валюті України- гривні, при вигідній відсотковій ставці. З пропозицією банку 11 грудня 2006 року він відкрив у відділенні №391 Волинського управління Західного регіонального департаменту акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» мультивалютний поточний рахунок №26205061420100 (гривня, долар, швейцарський франк) , а також поточний гривневий рахунок №26204061420101. Даний факт підтверджується договором №614201. Відповідно до п.1.1. кредитного договору банк зобовязується надати позичальнику, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 81560 швейцарських франків, що дорівнює еквіваленту 344099,93грн., за курсом Національного Банку України на день укладення договору. Відповідно доп.1.5 кредитного договору ,кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника №26205061420100 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням . 12 грудня 2006 року він отримав в касі відділення ПАТ УкрСиббанк кредитні кошти готівкою, в національній валюті, в сумі 328 686,8 грн. Кошти були видані з гривневого рахунку №26204061420101, що підтверджується заявою на видачу готівки №22 від 12 грудня 2006 року, яку він підписав у банку при отриманні коштів і один з примірників якої зберігається у нього, а також випискою за особовим рахунком №26204061420101, код валюти UAN, за період з 11.12.2006р. по 30.07.2015р. 11 грудня 2006 року він уклав договір купівлі-продажу квартири, а 12 грудня 2006 року він, використавши вищевказані кредитні кошти,здійснив повний розрахунок за придбану квартиру , яка знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул.Шота Руставелі, 13/17 і є його єдиним житлом. Квартира була придбана ним по ціні 344 147 грн., оплату проведено в гривнях України. Квартиру він придбав у фізичної особи-громадянина України, розрахунок здійснювався готівкою, тому реквізити його банківських рахунків у договорі купівлі-продажу не зазначались. Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу від 11.12.2006р. та заявою продавця про повний розрахунок від 12.06.2006р. Відповідно до п.1.2.2 кредитного договору , погашення кредиту здійснюється шляхом внесення грошових коштів на рахунок банку №3739211092414. Фактичне погашення кредиту він здійснював різними валютами доларами США, швейцарськими франками, а також гривнями, шляхом внесення як на рахунок банку, зазначений у кредитному договорі, так і на свій поточний рахунок. Така можливість була передбачена розділом 10 кредитного договору та пунктами 2.6.2., 2.6.3 договору банківського рахунку №614201, укладеного одночасно з кредитним договором. Зазначені пункти договорів передбачають погашення кредиту шляхом списання банком коштів в будь-якій валюті, у тому числі, в національній, з його поточних рахунків - мультивалютного та гривневого, відкритих одночасно з оформленням кредитної угоди. Отже, уже в момент оформлення кредитного договору банк передбачав можливість його погашення позичальником в іншій, ніж валюта договору, формі, в т.ч у національній валюті. В період з січня 2007 року по жовтень 2008 року він здійснював погашення кредиту доларами США шляхом внесення їх на свій мультивалютний рахунок в ПАТ «УкрСиббанк», що підтверджується копіями виписок за особовим рахунком 26205061420100 з кодом валюти USD за період з 11.12.2006р. по 30.07.2015р. Це було обумовлено тим , що придбати швейцарські франки, на відміну, від доларів США, було майже неможливо, по причині їх відсутності в продажу , про що було відомо йому і банку. З листопада 2008 року, з появою швейцарських франків у продажі в ПАТ "УкрСиббанк"він вже мав можливість здійснювати погашення кредиту у цій валюті через касу банку, а також з січня 2011 року у вказаній валюті через свій мультивалютний рахунок. До цього часу ніякого руху франків по його рахунку не було, в тому числі, і в грудні 2006 року. За відсутності в банку відповідної іноземної валюти, погашення кредиту здійснювалось ним без її купівлі, шляхом внесення коштів у гривнях на його мультивалютний рахунок. Вищевказані обставини свідчать проте, що договір, оформлений у вигляді надання кредиту в іноземній валюті, насправді був укладений з метою надання споживчого кредиту в національній валюті України. Саме таку потребу переслідував він, як позичальник, і саме для задоволення такої потреби банк надав йому кредитні кошти. Усвідомлення даного факту банком підтверджується і тим, що договір купівлі-продажу квартири був укладений ним з продавцем нерухомості в гривні, що було відомо відповідачу та що він схвалював, оскільки саме цю квартиру, придбану ним у резидента України банк отримав в іпотеку , в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, а іпотечний договір був укладений в той самий день, що і кредитний договір 11 грудня 2006 року. Крім того, застава цієї ж квартири передбачена як забезпечення кредиту в самому кредитному договорі. Отже, відповідач заздалегідь знав про формальне порушення ним кредитного договору: адже за кредитним договором він мав розраховуватись з продавцем квартири у швейцарських франках. Відповідач заздалегідь знав, що укладення ним угоди з резидентом України продавцем нерухомості - відповідно до вимог чинного законодавства можливе лише у національній валюті і саме тому здійснив видачу кредитних коштів у гривні. З вищенаведеного слідує, що насправді договір про надання споживчого кредиту №11092414000 був удаваним та був вчинений з метою приховання іншого правочину, який сторони вчинили в дійсності, а саме: надання кредиту в національній валюті України. Зазначене слідує з наступних фактичних обставин: договір про надання споживчого кредиту в іноземній валюті суперечить діючому законодавству України, оскільки вказана в ньому мета кредитування придбання нерухомості фізичною особою громадянином України, позичальником, у фізичної особи-громадянина України, продавця, за швейцарські франки на території України не може бути реалізована без порушень чинного законодавства України та без порушення банком своїх обовязків агента валютного контролю. Посилаючись на вищенаведене, [PERSON] просить суд визнати договір про надання споживчого кредиту №11092414000 від 11.12.2006р., із змінами, відповідно до додаткових угод №1 від 26.02.2008р. та №2 від 18.03.2009р., удаваним правочином; визнати договір про надання споживчого кредиту №11092414000 від 11.12.2006р., із змінами відповідно до додаткових угод №1 від 26.02.2008р. та №2 від 18.03.2009р., укладеним в національній валюті України в сумі 344099, 93 грн. на умовах, визначених в договорі; визнати зобовязання позичальника щодо повернення кредиту та сплати відсотків по договору про надання споживчого кредиту в національній валюті, укладеному 11 грудня 2006 року, виконаними повністю. Представник позивача в судовому засіданні первісний позов підтримав, зустрічний позов не визнав, подавши суду письмове заперечення на нього, згідно з яким просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання кредитного договору удаваним, та щодо визнання кредитного договору, укладеного в національній валюті, як безпідставними. Відповідач та його представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, а зустрічний позов просили задовольнити. Заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Як вбачається із змісту ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 03 серпня 2015 року між публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та [PERSON] між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого з 21.12.2009року є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11092414000 від 11.12.2006 року із змінами відповідно до додаткових угод №1 від 26.02.2008 року та №2 від 18.03.2009 року. Відповідно до умов даного кредитного договору позивач надав [PERSON] кредит (грошові кошти) у сумі 81560,00 швейцарських франків, а відповідач зобовязався повертати наданий кредит у тому обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток 1 до договору), але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі, не пізніше 10.12.2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1, 1.2. кредитного договору). Як вбачається з матеріалів справи, згідно з умовами вищевказаного договору, за користування кредитними коштами [PERSON] зобовязався сплатити проценти у розмірі 7,99% річних. Розмір процентної ставки, згідно вказаного договору, може бути змінений (п.9.2 кредитного договору). Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком [PERSON], за період з моменту фактичного надання коштів до повернення відповідачем коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому кредитним договором (п.1.3 кредитного договору). Згідно з п. 7.1. кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит, відповідач сплачує позивачу пеню, у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, від суми гривневого еквіваленту, суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що банк взяті на себе зобовязання по кредитному договору виконав в повному обємі. Однак, всупереч умов кредитного договору, відповідач належним чином не виконує його умови, в звязку з чим, станом на 12 травня 2015 року, у [PERSON] утворилась заборгованість за кредитним договором №11092414000 від 11.12.2006 року в сумі 57143,87 швейцарських франків (пятдесят сім тисяч сто сорок три швейцарських франки 87 сан.) та пені у розмірі 27075,28 грн. (двадцять сім тисяч сімдесят пять грн. 28 коп.), з яких: 52755,15 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, у тому числі, прострочена заборгованість у розмірі 3560,15 швейцарських франків за строк з 25.07.2014 року по 12.05.2015 року, 4388,72 швейцарських франків - заборгованість за процентами, у тому числі, прострочена заборгованість у розмірі 4015,70 швейцарських франків за строк з 01.06.2014 року по 30.04.2015 року, 12769,77 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 27.07.2014року по 12.05.2015 року, 14305,51 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 27.07.2014 року по 12.05.2015 року. Відповідач за первісним позовом [PERSON] заявив клопотання про призначення по даній справі економічної експертизи та про витребування від ПАТ "УкрСиббанк" документів, згідно яких здійснювалось прийняття готівки від нього, в рахунок погашення кредиту та процентів за кредитним договором, та на яких обліковується видача йому кредиту, нарахування, процентів, прострочена заборгованість по кредиту та процентами за кредитним договором. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2016 року по даній справі було призначено судову економічну експертизу. З висновку судової економічної експертизи №7160, складеного 28 лютого 2017 року, проведеної експертами Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, вбачається , що у звязку з відсутністю документів бухгалтерського обліку банку, обґрунтувати суми коштів у національній та іноземній валюті, які були внесені позичальником [PERSON] на погашення кредиту та відсотків, немає можливості, а тому, суд не приймає до уваги висновок експерта, оскільки не встановлено обставин щодо повернення чи неповернення відповідачем за первісним позовом кредитних сум. Крім того, судом встановлено, що згідно оспорюваного кредитного договору, [PERSON] отримав кредит в іноземній валюті, в сумі 81560 швейцарських франків, які було, на підстави поданої ним заяви, перераховано на його поточний рахунок №26204061420101 у гривневому еквіваленті, та з вказаного поточного рахунку було видано відповідачу кошти в гривневому еквіваленті, які він отримав в касі відділення ПАТ «УкрСиббанк» готівкою, що підтверджується заявою на видачу готівки №22 від 12 грудня 2016 року, підписаною відповідачем, а також випискою за особовим рахунком №26204061420101. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Як слідує із змісту ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, [PERSON] не довів факт укладення правочину удаваним, спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Таким чином, суд не приймає посилання позивача про те, що кредитний договір є удаваним правочином, оскільки під час укладання кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов цього договору, точно визначили в договорі свої наміри. При цьому, сторони не мали на меті інших цілей, ніж ті, що передбачені чинним законодавством України для кредитних договорів, а саме: банк зобовязався надати позичальнику кредит у відповідному розмірі в іноземній валюті, а позичальник зобовязався повернути кредит у тій же валюті, в якій він його отримав, у строки, встановлені договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Позивачем не подано суду достовірних доказів, які свідчили б про наявність підстав для визнання кредитного договору удаваним правочином, тобто таким, що укладений в національній валюті. Як пояснив в судовому засіданні представник банку, одержуючи кредит, [PERSON] мав реальну можливість одержати кошти в національній валюті України гривні, проте прийняв рішення про одержання кредитних коштів у швейцарських франках, а саме: 81560 швейцарських франків, що в еквіваленті в гривні на час укладення договору становило 340997,55 грн. Згідно статті 47 Закону України Про банки і банківську діяльністьбанки мають право на розміщення іноземної валюти від свого імені. Частиною 3 статті 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. А тому, не заслуговує на увагу суду посилання позивача на відсутність індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, оскільки для укладення кредитного договору в валюті законодавством не було передбачено необхідність отримання банком індивідуальної ліцензії. За таких обставин, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства Укрсиббанк про визнання кредитного договору удаваним, укладеним у національній валюті та виконаним повністю, є безпідставним, а тому в його задоволенні слід відмовити. Отже, з [PERSON] слід стягнути в користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором №11092414000 від 11.12.2006р. в сумі 57143,87 швейцарських франків та заборгованість по пені в сумі 27075,28грн. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, підлягають до задоволення вимоги позивача публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про відшкодування відповідачем понесених судових витрат в сумі 3654 грн.

Outcome: approved