Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі по тексту позивач, АТ КБ "ПриватБанк") звернулось до Валківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.08.2010 року у розмірі 127463,74 грн, що складається із заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 31.12.2018 року по 31.03.2020 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09.08.2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "ПриватБанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", та [PERSON] укладено договір № б/н, у відповідності до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов договору, [PERSON] зобов`язалась щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості та проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору № б/н від 09.08.2010 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала та не сплачувала щомісячні платежі. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 21.01.2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.08.2010 року у розмірі 13395,30 грн. У свою чергу відповідач заборгованість за вказаним кредитом не погасила та станом на 31.03.2020 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 519287,97 грн, а саме: 7376,25 грн заборгованість за кредитом; 506543,18 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 5368,54 грн - заборгованість за пенею. Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що 09.08.2010 року [PERSON] підписано анкету - заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, згідно якої остання у Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 30 % річних. Із змісту анкети - заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 09.08.2010 року вбачається, що відповідач згоден, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. До анкети - заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (далі - Умови та правила). Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил, клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, по перевитратам кредитного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п. 2.1.1.12.6. Умов та правил, за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів року, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. Пунктом 2.1.1.12.7.3 Умов та правил, відсотки за користування кредитом (кредитним лімітом) та/або овердрафтом нараховуються в дату їх сплати, передбачену п. 2.1.1.12.4. та п. 2.1.1.12.5. при цьому відсотки розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок кредиту та/або овердрафту коштів, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або овердрафт стають простроченим кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.12.13. Умов та правил, у разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом, які вказані в пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування, пп. 2.1.1.12.2., 2.1.1.12.6., 2.1.1.12.7., 2.1.1.12.6.2., 2.1.1.12.7.4. даних умов, відповідно ст. 212, 611, 651 ЦК України сторони погодили протягом періоду неналежного виконання позичальником зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки у розмірі фактично сплачених позичальником. Згідно положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З вищевикладеного випливає, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, в тому числі щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів тощо, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну сплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, 01.12.2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до Валківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним кредитом. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 21.01.2015 року (справа № 615/1922/14-ц) позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "ПриватБанк"суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 13395,30 грн, яка складається з: 7373,25 грн - заборгованість за кредитом; 4081,08 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 823,91 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 614,06 грн - штраф (процентна складова). Вказане судове рішення набрало законної сили, що підтверджується відміткою на копії судового рішення та інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень. Вищевикладені обставини свідчать про те, що банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, змінивши на власний розсуд умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів, а відтак строк виконання зобов`язань - як основного, так і акцесорних - є таким, що настав. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18) містяться висновки про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У той же час, нормами Цивільного кодексу України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів за користування кредитом, однак така вимога до суду не заявлялась. З огляду на викладене, позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.08.2010 року у розмірі 127463,74 грн, що складається із заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 31.12.2018 року по 31.03.2020 року, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд покладає судовий збір на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed