Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання недійсним кредитного договору та договору застави, скасування обтяження з автомобіля, що перебуває в заставі Відповідача. В обґрунтування позову позивачі зазначили, що укладений кредитний договір № 6531663 від 11.07. 2008 року а також договір застави транспортного засобу №6531702 від 11.07.2008 року укладено з порушенням норм законодавства України, оскільки позивачем [PERSON] не було надано згоди на оформлення кредиту для покупки автомобілю, оскільки це є спільною власністю подружжя. В судовому засіданні позивачі підтримали позовну заяву, просили її задовольнити в зв'язку з тим, що Позивачем [PERSON] не було надано згоди на розпорядження спільною сумісною власністю подружжя - автомобілем марка Daewoo, модель Lanos, рік випуску 2008, тип легковий-В, колір чорний, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Представник Відповідача Щербак Є.С., яка діє на підставі довіреності, в судовому засідання проти задоволення позову заперечувала, в обґрунтування своїх заперечень посилається на той факт, що при укладенні спірного договору застави позивачкою [PERSON] надавалася нотаріально посвідченої заява про надання згоди на передачу автомобіля у заставу банку. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний банк" правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» та громадянином України [PERSON] був укладений Кредитний договір № 6531663 від 11.07. 2008 року, згідно умов якого йому було видано 12 891,00 доларів США. В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором було укладено Договір застави транспортного засобу №6531702 від 11.07.2008 року, згідно умов якого в заставу ПАТ «ПУМБ» було передано автомобіль: марка Daewoo, модель Lanos, рік випуску 2008, тип легковий-В, колір чорний, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Договором застави встановлено суть, розмір та строк виконання забезпечених заставою зобовязань. Позивачі вважають, що Кредитний договір № 6531663 від 11.07. 2008 року та Договір застави транспортного засобу №6531702 від 11.07.2008 року є недійсними, оскільки укладені сторонами з порушенням чинного законодавства - не була отримана згода Позивача [PERSON] на розпорядження спільною сумісною власністю подружжя. Однак, рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2013р. позов Публічного Акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, яким стягнуто з [PERSON], на користь Публічного Акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" заборгованість за кредитним договором № 6531663 від 11.07.2008 року в розмірі 68567,71 грн., яке набрало законної сили. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України у п. 7 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 8 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Обґрунтовуючи позов про визнання оспорюваного правочину недійсним позивач посилалась на те, що при його укладенні було порушено вимоги ч. 1 ст. 203 ЦК України, а також ст. 65 СК України. Позивач зазначає, що при укладенні оспорюваного правочину було порушено вимоги ст. 65 СК України, оскільки договір застави укладений без її згоди, тобто одного з подружжя, а тому це є однією з підстав для визнання його недійсним. Частиною 2 ст. 65 СК України встановлено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Статтею 203 ЦК України передбачено, зокрема, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтями 638, 639 ЦК України закріплено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Таким чином, жодна із вищезазначених норм не містить припису щодо наявності згоди одного із подружжя при укладанні одним із них договору, крім договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, тому її відсутність в даному випадку не спричиняє ніяких правових наслідків, зокрема, недійсність договору. Згідно з вимогами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що посилання позивача на ст.65 СК України є безпідставними, оскільки останні регулюють відповідно правовідносини між подружжям стосовно їх майна, набутого за час шлюбу у разі розпорядження таким майном. Суд вважає, що укладаючи договір застави права позивачки як співвласника цього майна не порушені і тому її згода на укладання вказаного договору на час його укладання потрібна не була. Таким чином, в зазначених нормах закону йдеться про правочини щодо відчуження майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а не про договір застави рухомого майна. Крім того, твердження позивача [PERSON], що нею, як дружиною заставодавця, не надана письмова згода на оформлення кредиту для покупки автомобіля не відповідає дійсності, оскільки представником Відповідача до матеріалів справи надано копію нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 11.07.2008 року, якою [PERSON] дає згоду своєму чоловіку [PERSON] на передачу в заставу з метою забезпечення кредитних зобов'язань перед ЗАТ «ПУМБ» автомобіля марки Daewoo Lanos, рік випуску 2008, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], який був придбаний ними в зареєстрованому шлюбі і є спільною власністю подружжя. Таким чином, твердження позивачів про ненадання [PERSON] згоди на укладення договору застави спростовується матеріалами справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed