Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] про стягнення заборгованості по орендній платі звернулась [PERSON] З зустрічним позовом до [PERSON] про визнання правочину в частині недійсним звернулась ФОП [PERSON] В судовому засіданні позивач та представник позивача за первісним позовом розмір заявлених позовних вимог збільшили, просять суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі з врахуванням інфляції за період з 16 травня 2017 року по 16 жовтня 2017 року в розмірі 29673,02 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 16 травня 2017 року по 16 жовтня 2017 року в розмірі 728,00 грн., пеня в розмірі 5983,18 грн.,компенсацію за перші два місяці оренди в розмірі 15 400,00 грн., неустойку в розмірі 18000,00 грн., а всього 69 784,20 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 698,00 грн. Заявлений зустрічний позов не визнали та просить суд відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача за первісним позовом заявлені позовні вимоги [PERSON] не визнали та просять суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Заявлений зустрічний позов повністю підтримали, просять суд його задоволити з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві, а договір оренди нежитлового приміщення, підписаний 12 грудня 2016 року [PERSON], як орендодавцем та фізичною особою-підприємцем [PERSON], як орендарем, у п.3.1. якого зазначено розмір орендної плати в сумі 9000 (дев'ять тисяч) грн., визнати недійсним у частині зазначення в п.3.1. такого договору про те, що «Орендна плата за цим договором становить 9000 (дев'ять тисяч гривень) на місяць та є незмінною до 11 грудня 2017 року (крім випадків, передбачених пп 3.2.)» і в частині зазначення у п.6.5. відповідного договору положення про те, що «У разі дострокового розірвання цього договору з ініціативи орендаря до закінчення дії даного договору, орендар компенсує орендодавцю орендну плату за перші 2 (два) місяці, виходячи із суми 7700,00 грн. (сім тисяч сімсот гривень 00 копійок) за місяць із врахуванням попередніх проплат»; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн. Заслухавши учасників судового процесу,свідків, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги за первісним позовом підлягають до задоволення, а заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 грудня 2016 року між сторонами по справі було укладено договір оренди нежитлового приміщення. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні договором оренди нежитлового приміщення від 12 грудня 2016 року, укладеним між [PERSON], в подальшому «орендодавець» з однієї сторони та ФОП [PERSON], надалі «орендар», з другої сторони було укладено договір (надалі - договір оренди), відповідно до п.1.1. якого орендодавець зобов'язаний передати, орендар зобов'язується прийняти у тимчасове користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS], загальна площа приміщення складає 64 м.кв. Відповідно до п.1.2. договору оренди об'єкт, що надаватиметься в оренду, буде нежитловим приміщенням, що належатиме орендодавцю на праві власності. Відповідно до п.1.3. договору оренди мета оренди: для розташування перукарні. Відповідно до п.2.1. договору оренди орендар вступає у володіння та користування об'єктом, що надається в оренду з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Відповідно до п.3.1. договору оренди орендна плата за цим договором становить 9000 грн. (дев'ять тисяч гривень) на місяць та є незмінною до 11 грудня 2017 року (крім випадків, передбачених пп.3.2.). Відповідно до п.3.2. договору оренди розмір орендної плати може бути змінено сторонами у разі коливань курсу долара США на 30% і більше та стабільності такого курсу протягом 2-х місяців. Відповідно до п.3.4. договору оренди орендар звільняється від орендної плати на період 2 (два) місяці з моменту вказаного у п.2.1. Відповідно до п.3.5. договору оренди орендну плату за перший оплачуваний місяць орендар зобов'язаний сплатити до 05 січня 2017 року. Відповідно до п.3.6. договору оренди орендна плата сплачується орендарем до 10 числа поточного місяця на підставі п.3.1. даного договору. Відповідно до п.4.1.2. договору оренди орендар зобов'язаний: вносити своєчасно і в повному обсязі орендну плату в термін, передбачений п.3 даного договору. Відповідно до п.4.3.1. договору оренди орендодавець зобов'язаний передати орендарю в оренду приміщення згідно з цим договором. Відповідно до п.5.1. договору оренди за невиконання або неналежне виконання зобов'язань згідно з договором оренди сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Відповідно до п.5.2. договору оренди за несвоєчасну сплату орендної плати та інших платежів орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення сплати. Відповідно до п.5.5. договору оренди у випадку залишення орендарем приміщення без письмового попередження та без передачі приміщення по акту прийому-передачі, орендар відшкодовує збитки, які виникли у результаті цих дій, в т.ч. упущену вигоду, при цьому орендар не звільняється від орендних платежів. Відповідно до п.6.1. договору оренди даний договір укладено до 11 грудня 2017 року включно. Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про протилежне. Відповідно до п.6.2. договору оренди цей договір може бути розірваний з ініціативи будь-якої із сторін при умові попередження протилежної сторони за 1 (один) місяць. Відповідно до п.6.5. у разі дострокового розірвання цього договору з ініціативи орендаря до закінчення дії даного договору, орендар компенсує орендодавцю орендну плату за перші 2 (два) місяці, виходячи із суми 7700,00 грн. (сім тисяч сімсот гривень 00 копійок) за місяць із врахуванням попередніх оплат. Відповідно до п.6.8. договору оренди по закінченню або припиненні дії цього договору, незалежно від причин, орендар зобов'язаний повернути всі ключі від приміщень та звільнити приміщення від власного майна. У випадку невиконання цього зобов'язання після 7 (семи) днів з моменту припинення дії договору орендодавець має право змінити всі дверні замки за рахунок суборендаря, описати та взяти під охорону, за рахунок орендаря, майно. З дослідженого в судовому засіданні акту прийому-передачі приміщення від 12 грудня 2016 року вбачається, що орендодавець [PERSON], з одного боку, яка передає і орендар ФОП [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] з другого боку, приймає нежитлове приміщення загальною площею 64 м.кв. за адресою [ADDRESS]. Приміщення придатне для використання згідно призначення - здійснення діяльності перукарні. Отже, приміщення на момент передачі позивачем відповідачу знаходилось в стані, придатному до використання за призначенням, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки по справі [PERSON], який проводив ремонт приміщення перед передачею його в оренду, а також [PERSON], який був присутній під час передачі приміщення. Позивач стверджує, що на день подання позову до суду 15 травня 2017 року, відповідач (Орендар) не оплатив період користування приміщенням з 12 лютого 2017 року по 11 травня 2017 року, тобто за 3 (три) місяці по 9 000, 00 (дев'ять тисяч) грн. на місяць, загальна сума становить 9000,00 х 3 = 27 000, 00 грн. Відповідач по справі в ході судового розгляду не надала жодного доказу на спростування факту наявності заборгованості. Відтак, є підстави вважати доведеною наявність заборгованості по оплаті за оренду приміщення. Крім цього, відповідно до пункту 5.2. Договору, за несвоєчасну сплату орендної плати Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. Загальна сума пені складає станом на день подання позову 1 528, 27 грн. 16 жовтня 2017 року позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог. Оскільки відповідач не виконав зобов'язання у належний строк, то зобов'язання зі сплати заборгованості не припинилось, а відтак позивач має право на донарахування штрафних санкцій, викликані триваючим невиконання зобов'язання та відповідно збільшити розмір позовних вимог. Пеня нарахована за період з 16 травня 2017 року (день, наступний за днем подання позову) до 16 жовтня 2017 року і складає 4 454, 91 грн. Загальний розмір пені за період з 12 лютого 2017 року до 16 жовтня 2017 року 1 528, 27 грн. + 4 454, 91грн. = 5 983,18 грн. Позивач стверджує, що Орендар,що прострочив сплату орендної плати зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на день подання позову інфляційне збільшення боргу становить 517,41 грн., а 3 % річних на суму боргу складає 168,00 грн., що підтверджується розрахунком доданим до позовної заяви та дослідженим в ході судового розгляду. 16 жовтня 2017 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначено, що інфляційне збільшення боргу за період з 16 травня 2017 року до 16 жовтня 2017 року 2 155,61 грн., а також три проценти річних від простроченої суми за період з 16 травня 2017 року до 16 жовтня 2017 року 560, 00 грн., що підтверджується розрахунком доданим до заяви про збільшення позовних вимог та дослідженим в ході судового розгляду. Таким чином, загальний розмір інфляційного збільшення боргу за період з 12 лютого 2017 року до 16 жовтня 2017 року складає 517,41 грн. + 2 155,61 грн. = 2 673,02 грн. Три проценти річних від простроченої суми за період з 12 лютого 2017 року до 16 жовтня 2017 року складає 168,00 грн. + 560,00 грн. = 728,00 грн. Крім того, позивач стверджує, що відповідач (Орендар) фактично розірвала Договір в односторонньому порядку, залишила приміщення не дочекавшись підписання Акту приймання-передачі (повернення) приміщення та не передавши ключі, показники лічильників тощо. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом, відповідно до пункту 6.2. Договору він може бути розірваний з ініціативи будь-якої зі Сторін при умові попередження протилежної сторони за 1 (один) місяць, однак повідомлення про намір розірвати Договір надійшло від відповідача (Орендар) до Орендодавця 12 квітня 2017 року. Свідок у судовому засіданні [PERSON] підтверджує, той факт, що станом на 12 квітня 2017 року Орендарі залишили приміщення, вивезли своє обладнання, проте не передали ключі позивачу та не здійснили інших дій, щодо повернення приміщення, визначених пунктом 6.8. Договору. Відповідно до частини 2 статті 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Відтак, до моменту підписання Акту приймання - передачі (повернення) приміщення договір діє і Орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату. Відповідно до пункту 6.5. Договору, у разі дострокового розірвання цього Договору з ініціативи Орендаря до закінчення дії даного Договору, Орендар компенсує Орендодавцю орендну плату за перші 2 (два) місяці, виходячи із суми 7 700, 00 грн. за місяць, тобто 15 400,0 (п'ятнадцять тисяч чотириста) грн. Позивач вказує, що відповідно до статті 785 ЦК України в разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Оскільки на день подання позову відповідач - Орендар не виконала обов'язку щодо повернення приміщення, отже позивач має право вимагати сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Строк прострочки передачі на день подання позову складав 1 місяць, відтак розмір неустойки становить 9 000 грн. х 2 = 18 000, 00 (вісімнадцять тисяч) грн. Таким чином, відповідач належно не виконала обов'язок щодо передачі приміщення, самовільно, без письмового попередження залишила приміщення, прострочила сплату орендних платежів, а відтак, зобов'язана сплатити на користь позивачки : сума простроченої орендної плати 27 000,00 грн. з врахуванням інфляції - 27 000,00 грн. + 2 673,02 грн. = 29 763,02 грн. та 3 % річних на суму боргу в розмірі 728, 00 грн., а також пеню в розмірі - 5 983,18 грн., суму компенсації за перші два місяці оренди 15 400, 00 грн. та суму неустойки згідно статті 785 ЦК України 18 000, 00 грн., а всього 69 874,02 грн. (шістдесят дев'ять тисяч вісімсот сімдесят чотири , 02 грн.) Відповідачем по справі подано зустрічний позов про визнання правочину в частині недійсним. Відповідач стверджує, що укладений ними договір є договором позички, який в подальшому, на її думку "замінявся" на договір оренди, як зазначено в абзац 2 стор. 2 зустрічного позову. З таким твердження суд не може погодитись, оскільки відповідачем не доведено,що укладений нами договір оренди нежитлового приміщення від 12 грудня 2016 року (надалі - Договір) містить пункти, які вказують на таку заміну (її порядок, строки, передачу майна за двома окремими договорами тощо). Зобов'язання про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація) призводить до припинення первісного зобов'язання (частина 2 статті 604 ЦК України). Відтак, якби сторони мали на меті здійснити новацію, необхідно було б передбачити процедуру повернення майна та його нової передачі - чого не було зроблено сторонами по справі. Отже, спірний договір оренди нежитлового приміщення від 12 грудня 2016 року містить всі ознаки договору оренди: назва договору - " Договір оренди нежитлового приміщення "; найменування сторін - орендар та орендодавець (стаття 283 ГК України), а не позичкодавець і користувач (стаття 827 ЦК України); строковий характер - з моменту підписання сторонами акту-приймання передачі - пункт 2.1. Договору і до 11 грудня 2017 року - пункт 6.1. Договору (зміст таких пунктів не заперечується відповідачем ФОП [PERSON]); наявність плати за користування - про це визначено цілий розділ 3 Договору. На відміну від оренди для договору позички характерно загалом безоплатний його характер, оскільки відповідно до частини 2 статті 827 ЦК України користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. Той факт, що сторони Договору домовились про звільнення Орендаря від орендної плати на два місяці не перетворює договір оренди на договір позички і тим більше не може свідчити про недійсність Договору загалом, оскільки є загальною господарською практикою. Окрім того, можливість "звільнення від плати" за договором найму (оренди) допускається (за аналогією) цивільним законодавством і таке словосполучення - "Наймач звільняється від плати" є у частині 6 статті 762 ЦК України, щоправда в іншому контексті. У частині 5 статті 762 ЦК України встановлено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Таким чином ЦК України допускає, що сторони у договорі можуть передбачити інший порядок внесення орендної плати, а принцип свободи договору допускає можливість звільнення від плати за договором на певний строк. У стаття 627 ЦК України наголошується, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Оскільки між сторонами виник спір щодо тлумачення окремих пунктів договору, то відповідно до ч. 2 ст. 213 та ст.637 ЦК суд може здійснити тлумачення змісту правочину (умов договору). Пункт 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.01.2017 року вказує, що під час тлумачення змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з'ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо і в такий спосіб неможливо визначити справжню волю осіб, що вчинили правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, які мають істотне значення. Відтак, оскільки укладаючи Договір ФОП [PERSON] мала намір користуватись майном іншої особи для забезпечення власної підприємницької діяльності загалом за плату, то зміст пункту 3.4. Договору необхідно тлумачити як можливість орендаря певний час не сплачувати орендну плату саме за договором оренди (а не як позичку). У зустрічній позовній заяві ФОП [PERSON] просить визнати недійсним пункти 3.1. та 6.5. Договору оренди нежитлового приміщення від 12 грудня 2016 року. При цьому підставами визнання їх недійсними вказує одночасно статтю 228 ЦК України, а також статтю 230 ЦК України. У статті 228 ЦК України зазначено, що правочин, який порушує публічний порядок є нікчемним, а у пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що ними є: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. ФОП [PERSON] в абзаці 3 на сторінці 4 зустрічного позову вказує, що пункт 6.5. Договору "має бути визнаний нечинним, оскільки він порушує публічний порядок (дозволяє заднім числом змінити договір позички на договір оренди.... та призводить до заволодіння грошовими коштами, належними мені), вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.. " - кінець цитати. Нікчемний правочин загалом не потребує визнання його нечинним та аналызуючи таку обставину на предмет її відповідності нормі статті 228 ЦК України. Враховуючи той факт, що мова йде про приватну власність то "інтереси держави і суспільства" жодним чином не можуть бути порушенні будь-яким змістом даного договору, відтак, аналізу потребує лише така підстава як - відповідність чи не відповідність вимогам закону пункту 6.5. Договору. Вказаний пункт Договору розміщений у розділі 6 Договору "Строк дії та умови зміни, розірвання договору" та встановлює санкцію за дострокове розірвання договору з ініціативи Орендаря. Наявність такої умови у договорі не суперечить жодній нормі законодавства, а отже виходячи з принципу свободи договору може бути погоджена сторонами та є законною. При цьому, у разі належного виконання договору Орендарем до завершення строку дії договору і за відсутності ініціативи Орендаря на дострокове його розірвання - така умова взагалі не застосовується. Відтак, умова договору, що міститься у пункті 6.5. Договору жодним чином сама по собі не "дозволяє заднім числом змінити договір позички на договір оренди ", як стверджує ФОП [PERSON] Окрім того, у постанові Пленуму Верховного Суду України наголошується, що при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. На підтвердження наявності умислу у діях позивача [PERSON] відповідач ФОП [PERSON] вказує, що " в період дії договору [PERSON] не повідомляла про недостатню суму орендної плати '' (останній абзац стор. 4 зустрічного позову). Проте, позивачем [PERSON] вказувалось у позовній заяві про той факт, що за період дії Договору ФОП [PERSON] взагалі не сплачувала орендну плату. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що ФОП [PERSON] не доведено, що пункти 3.1. та 6.5. Договору порушують публічний порядок, а також наявність умислу у позивача [PERSON] щодо такого змісту договору. Крім того, не відповідає обставинам справи та нормам права також твердження ФОП [PERSON] про те, що пункти 3.1. та 6.5. Договору повинні бути визнані недійсними як такі, що погоджені під впливом обману. Стаття 230 ЦК України та пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року N 9 визначають, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. (Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.) Таким чином, обман має місце за таких умов: умисел в діях відповідача; істотність значення обставин справи, щодо яких ніби то є обман; сам факт обману. При цьому наявність таких обставин в судовому засіданні повинна довести ФОП [PERSON] Посилання ФОП [PERSON] на те, що сама наявність оспорюваних умов в договорі свідчить обман та про їх недійсність є необгрунтованими і не підтверджується жодними доказами - а відтак, умисел в діях [PERSON] відсутній. Відповідач ФОП [PERSON] стверджує, що сума орендної плати складає не 9 000 грн., а 1 000 грн. Разом з тим, екземпляр договору, який на думку відповідачки підтверджує такий факт, не містить підписів сторін на сторінці, де вказано розмір орендної плати. Натомість, екземпляр договору, який надано позивачкою містить підписи сторін на кожній сторінці, в тому числі на сторінці де вказано розмір орендної плати в сумі 9 000 грн. Відповідач, а також свідок відповідача [PERSON] підтвердили, що договір ФОП [PERSON] підписувала після того як він нею був прочитаний, виправлений і підписання відбувалося в приміщенні за нормальних умов, які давали можливість бачити документ, який підписується. Відтак, волевиявлення на укладення договору було вільним та висловленим без примусу чи обману. На підтвердження такої ціни договору ФОП [PERSON] наводить наступні мотиви: площа приміщення потребувала ремонту, тому така ціна. Потребу в ремонті ФОП [PERSON] підтверджує посиланням на: акт санітарно-епідеміологічного обстеження об'єкта від 22 березня 2017 року. Суд не приймає такий доказ, оскільки акт складений лише через 3 місяці після передачі приміщення в оренду, а відтак не може підтвердити його стан на момент передачі та визначення ціни договору. До матеріалів справи позивачем подано інший Акт прийому-передачі приміщення, в пункті 1 якого зазначено, що " приміщення придатне для використання згідно призначення - здійснення діяльності перукарні". Такий стан приміщення підтвердили також допитані свідки позивача: [PERSON], який проводив ремонт приміщення, та вказав, що після завершення ремонту , що мало місце перед передачею в оренду, приміщення відповідало вимогам замовника і там можна було розміщувати перукарню; [PERSON], також підтвердив належний стан приміщення, що передавалось відповідачу. Крім того, на підтвердження факту проведення ремонту до передачі приміщення в оренду були надані та досліджені в судовому засіданні квитанції про придбання матеріалів для ремонту, а також квитанції про придбання керамічних електропанелей, що відображені в акті прийому - передачі приміщення. Про наявність електропанелей в орендованому приміщенні станом на початок використання приміщення вказує і свідок відповідача [PERSON] Стан приміщення підтверджується також фотографіями приміщення, на яких видно, що воно відповідає меті оренди, які були досліджені судом, на даних фотографіях відображено електропанелі, про що було зафіксовано в Акті прийому-передачі приміщення. Таким чином, вказані докази в сукупності є достатніми та із достовірністю свідчать про належний стан приміщення, яке було передано в оренду. На підтвердження ціни договору ФОП [PERSON] наводить податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку за 1 квартал 2017 року. Проте, такий розрахунок суд не може прийняти як неналежний та достовірний доказ, оскільки він складений самостійно ФОП [PERSON], а відтак не може вказувати на суми, що були отримані [PERSON] При укладенні договору оренди приміщення з фізичними особами, які не є СПД встановлені особливості оподаткування, передбачені ПК України, а саме, що об'єкт оподаткування доходів фізичної особи-орендодавця у цьому випадку визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше від мінімальної суми орендного платежу за повний або неповний місяць оренди (пп. 170.1.2 ПК). При цьому, СПД орендар є податковим агентом, що сплачує податкові платежі за орендаря фізичну особу. Тому, належним доказом, який може підтвердити факт сплати податку за орендодавця є квитанції про таку оплату. Крім того, до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку за 1 квартал 2017 року, суд відноситься критично, оскільки він поданий за 1 квартал 2017 року, тобто за січень - березень 2017 року і у ньому вказано, що сума нарахованого доходу - 3000 (три тисячі) грн. Однак, сторони по справі не заперечують той факт, що у січні 2017 року Орендар - СПД - була звільнена від сплати орендної плати, а тому і не мусила нараховувати дохід для орендодавця. Позивач наголошує, що орендна плата за жоден місяць Орендарем - не сплачувалась, що підтверджується також поданою [PERSON] декларацією про майновий стан і доходи за 2017 рік . Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Факт сплати орендної плати може бути підтверджений лише певними доказами, а саме: оскільки Орендар є Фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, а у договорі форма розрахунку не визначена, відтак за загальним правилом статті 1087 ЦК України розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. При цьому, відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» факти здійснення господарських операцій фіксуються у первинних документах. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. В листі Мінфіну від 30.05.2016 № 31-11410-09-10/15182 вказано, що первинними документами, що підтверджують факт здійснення платником податку операції з постачання послуг із оренди майна за договором оренди, можуть бути: акт приймання-передачі послуг із оренди майна за відповідним договором оренди, який підтверджує факт надання таких послуг; платіжний документ, що підтверджує оплату за послуги із оренди майна. Оскільки ФОП [PERSON] не надала суду платіжних документів про сплату орендних платежів - то такі обставини не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 4 статті 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій встановленою. На підтвердження факту обману та ціни договору ФОП [PERSON] вказує також на обставини укладення договору та стверджує про підміну документів. Проте, такі обставини викладені ФОП [PERSON] суд вважає недостовірними, виходячи з наступного: процес переговорів тривав кілька днів; перший варіант тексту договору був сторонами скорегований, що підтвердив свідок [PERSON]; наступного дня текст договору з відповідними виправленнями був підписаний [PERSON] та залишений у розпорядженні ФОП [PERSON] для ознайомлення; ще через день [PERSON] підійшла у приміщення до ФОП [PERSON] де остання передала їй вже підписаний нею текст договору. Наданий [PERSON] текст договору підписаний на кожній сторінці як орендарем так і орендодавцем, а відтак видається сумнівним, що ФОП [PERSON] підписувала б кожну сторінку договору за обставин, коли [PERSON] особисто "прикривала аркуші". В момент підписання тексту договору [PERSON] була вагітною, що могло призвести до її неуважності і підписанні окремих аркушів, що не становили текст договору, на які тепер посилається ФОП [PERSON] Тому, на думку суду , зі сторони підприємця є зловживання. Ціна договору - вартість орендної плати про яку сторони домовились визначена вільно, в процесі переговорів, виходячи з принципу свободи договору. Розмір орендної плати щомісячно у розмірі 9 000 гри. за приміщення 64 м2 - тобто 140, 6 грн. за м2 є середнім розміром орендної плати за приміщення у вказаному районі. Що підтверджує і поданою позивачем довідкою агентства нерухомості "Атлас і С". Враховуючи вище викладені обставини, суд вважає, що наведені ФОП [PERSON] докази не підтверджують наявність умислу в діях відповідача [PERSON], істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману, а відтак, відсутні підстави визнання недійсними пунктів 3.1. та 6.5. Договору оренди нежитлового приміщення від 12 грудня 2016 року. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що позивачем за первісним позовом повністю доведено належними та допустимими доказами заявлені нею позовні вимоги, які не спростовані відповідачем за первісним позовом, тому заявлені позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. Позивачем за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами заявлених нею позовних вимог, а відповідачем [PERSON] повністю спростовані позовні вимоги, тому заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом є не обґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 640,00 грн. згідно квитанції від 15 травня 2017 року та 58,00 грн. згідно квитанції від 20 жовтня 2017 року, рішення прийнято на користь позивача за первісним позовом, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved