Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

18.02.2015 позивач звернувся в суд з даним позовом. Посилався на те, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Після його смерті на ім'я [PERSON] - його дружини, 01.10.2003 було видано свідоцтво про право на спадщину по закону на житловий будинок [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,2960 га, призначену для обслуговування та будівництва житлового будинку. Після цього, мати зареєструвала в БТІ на своє ім'я житловий будинок, а державний акт про право власності на своє ім'я переоформити не встигла та документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку є державний акт, виданий на ім'я батька. [INFO] померла його мати [PERSON]. Після її смерті залишилося майно у вигляді: земельних ділянок, розташованих по [ADDRESS], призначеної для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,046 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку площею - 0,25 га, жилого будинку, загальною площею 31,9 кв.м., розташованого за тією ж адресою. Мати вище зазначене майно прийняла як спадщину після смерті чоловіка. Він своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та державним нотаріусом 12.02.2015 йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом було відмовлено, тому оформити своє право на спадщину через нотаріальну контору він не може, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку на ім'я матері відсутній. Тому просив визнати за ним право власності на вище зазначене майно, яке залишилося після смерті його матері [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, в позові просив розглядати справу у його відсутності на позові наполягав. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти прийняття рішення не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). [INFO] помер батько позивача [PERSON]. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла дружина [PERSON], яка 01.10.2003 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] на приватизованій земельній ділянці 0,2960 га., та на земельну ділянку площею 0,2960 га, призначену для обслуговування та будівництва будинку - 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства (а.с.5). [INFO] померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с.4). Після смерті [PERSON] спадщину прийняв [PERSON], який 12.02.2015 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з відповідними господарчими будівлями та спорудами за [ADDRESS] (а.с.6). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.02.2015 [PERSON] є власником житловогоо будинку, об'єкта житлової нерухомості загальною площею 31,9 кв.м., житловою площею 11 кв.м за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.02.2015, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,2960 га. за адресою: [ADDRESS] через відсутність оригіналу документу, що підтверджує право власності (а.с.8). Згідно витягів відділу держземагенства у Волноваському районі за №444 від 17.02.2015 земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,046 га., які розташовані по [ADDRESS], належать [PERSON] (а.с.10). Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до частини 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Зі змісту ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" та за нормою ч. 1 ст. 1258 ЦК України, справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Згідно ст. 182 ЦК України та ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, суд вважає, що [PERSON] реалізував своє право на прийняття спадщини за законом після померлої [PERSON], шляхом подачі відповідних заяв нотаріусу про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк (за ст.1270 ЦК України - 6 місяців з часу відкриття спадщини, тобто за ч. 2 ст. 1220 ЦК України з дня смерті), та не здійснював відмову від прийняття спадщини. Позивач довів належними та допустимими доказами наявність свого права власності на земельні ділянки за адресою [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, шляхом визнання за [PERSON] права власності на земельні ділянки по [ADDRESS]. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що право власності на земельні ділянки не може бути визнане іншим шляхом, тому повинно бути захищено в судовому порядку. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у суду є всі підстави для визнання за позивачем права власності на земельні ділянки. На підставі ст.ст. 328, 392 ЦК України,

Outcome: approved