Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в якому просила визнати дійсним договір № 5489 від 24.09.1996 року купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , укладений на товарній біржі «Южная» між [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] , як продавцем. Після виконання приписів ст.ст. 27, 187 ЦПК України,ухвалою від 01.02.2021 року, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та надано можливість позивачу надати в судове засідання копію Свідоцтва про право на спадок по заповіту посвідченого першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 08.02.1996 року за № 62-967, яке зареєстровано бюро технічної інвентаризації 23.02.1996 року за реєстровим № 18475. 28.04.2021 року суддею Черенковою Н.П. витребувано у КП «Миколаївське МБТІ» завірену належним чином копію свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 21.05.2021 року на адресу суду від КП «Миколаївське МБТІ» надійшла копія Свідоцтва про право на спадщину за заповітом №2-967 від 08.02.1996 р. на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.06.2021 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача - адвокат Білецький О.П. до судового засідання не з`явився, просив про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з`явилася, про час та місце підготовчого судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об 'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Матеріалами справи встановлено, що 24.09.1996 року між [PERSON] та [PERSON] на товарній біржі «Южная» укладений договір № 5489 купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та зареєстрованого у Миколаївському МБТІ 25.09.1996 року за реєстр. №18475. Дана квартираналежала відповідачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 08.02.1996 року за № 2-967, яке зареєстровано в МБТІ 23.02.1996 року за реєстровим № 18475. За домовленістю сторін будинок проданий за 1350,00 гривень. Тобто, усі умови договору купівлі - продажу сторонами виконано повністю. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розглядуцивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений у вересні 1996 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю - продаж майна. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу»: біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю - продаж, поставку та обмін товарів, допущених дообігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України "Про товарну біржу" не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати непосвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. Відповідно до ст. 209 ЦК України, правочин, якийв чинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі - продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі - продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] . З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору купівлі-продажу № 5489 від 24.09.1996 року, оформленого на товарній біржі «Южная», дійсним. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved