Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

23 грудня 2020 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Скайап» (далі - ТОВ «Авіакомпанія Скайап», відповідач) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позивач зазначив, що 2 та 7 лютого 2020 року через офіційний вебсайт ТОВ «Авіакомпанія Скайап» придбав на себе, [PERSON] та [PERSON] на авіарейси з Києва до Батумі (Грузія) на 8 квітня 2020 року та з Батумі до Києва на 11 квітня 2020 року електронні квитки на загальну суму 13 406 грн. 26 березня 2020 року ТОВ «Авіакомпанія Скайап» повідомило позивача про повне обмеження авіасполучення в Україні, в тому числі, на період придбаних авіаквитків. 2 квітня 2020 року ТОВ «Авіакомпанія Скайап» повідомила позивача про можливість безкоштовної зміни дат подорожі на будь-яку впродовж року дату, за винятком окремих дат. 18 серпня 2020 року ТОВ «Авіакомпанія Скайап» повідомила позивача про можливість отримати промокод у розмірі 110 % або 120 % від вартості скасованих бронювань. 28 вересня 2020 року ТОВ «Авіакомпанія Скайап» повідомила позивача про скасування бронювань позивача та повернення на баланс особистого кабінету позивача 874 грн та 1778 грн., однак кошти повернуто не було. Посилаючись на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, просив стягнути кошти витрачені на квитки в розмірі 13 406 грн.; компенсацію за скасування рейсів PQ 431 та PQ 432 у розмірі 25 267 грн 28 коп.; та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 27 000 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 24 грудня 2020 року вказану позовну заяву передано судді Гусак О.С. (справа № 753/22148/20). 28 грудня 2020 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва, в якій ухвалою від 22 січня 2021 року виправлено описку, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного провадження. 4 січня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача відмовлено. 22 січня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено, задоволено клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 22 січня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково, витребувано у відповідача завірену належним чином копію ліцензії на перевезення пасажирів повітряним транспортом станом 2020 рік, довідку чи проводилась виплата (компенсація) коштів позивачу за результатами розгляду його претензії щодо повернення коштів та відшкодування моральної шкоди, в іншій частині - відмовлено. 1 лютого 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав про придбання позивачем зазначених вище квитків, однак зазначив що Авіаційними правилами України передбачено певний порядок повернення вартості квитків, які станом на час подання і відзиву позивачем дотримано не було. На обґрунтування необхідності відмови у задоволенні позову зазначив, що: позивач станом на 27 січня 2021 року не надав документи, що посвідчують особи всіх пасажирів, письмові звернення від них про повернення коштів; строк розгляду претензії позивача ТОВ «Авіакомпанія Скайап» на момент звернення до суду не закінчився; підстави для стягнення з відповідача компенсації та моральної шкоди позивачу відсутні, оскільки рейс скасовано не з вини ТОВ «Авіакомпанія Скайап», а у зв`язку з форс-мажорними обставинами: запровадження на території України карантину, ряд заборон та обмежень. позивачем не додано доказів, що підтверджують факт заподіяння моральної шкоди; 15 лютого 2021 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва задоволено заяви [PERSON] та [PERSON] про залучення їх у справу як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог. 15 лютого 2021 року у судове засідання прибули позивач, представник третіх осіб - [PERSON] . Розгляд справи відкладено на 5 березня 2021 року у зв`язку з необхідністю часу для ознайомлення позивача з відзивом на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд, вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні позову в частині стягнення коштів з відповідача в розмірі повної вартості квитків, виходить з такого. Частиною першою статті 910 ЦК України встановлено межі зобов`язань сторін уразі укладення ними договору перевезення. Зокрема, у разі сплати пасажиром за проїзд перевізник зобов`язується перевезти його до пункту призначення. Судом встановлено, що 2 та 7 лютого 2020 року позивач придбав електронні квитки сполученням Київ - Батумі на 8 квітня 2020 року на себе, [PERSON] , [PERSON] вартістю 2 229 грн, 2 229 грн, 2 238 грн відповідно та сполученням Батумі - Київ на 11 квітня 2020 року на цих самих осіб вартістю 2 291 грн, 2 291 грн, 2 127 грн. Всього на суму 13 405 грн. Станом на момент подачі позову кошти від позивача за авіаквитки його та інших двох пасажирів 8 та 11 квітня 2020 року з Києва до Батумі надійшли відповідачу, проте відповідачем послуг з надання авіаперевезення у ці терміни не надано, про що стверджує позивач та не заперечує відповідач. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся із претензією про виплату йому грошових коштів за квитки та за завдану моральну шкоду, яка надійшла відповідачу 5 жовтня 2020 року. 4 січня 2021 року відповідачем надана відповідь позивачу, в якій зазначено, що для виплати йому коштів за квитки необхідно надати письмове звернення на повернення коштів від інших пасажирів та належним чином засвідчені копії документів, що посвідчують особу всіх пасажирів, повернення коштів за квитки яких здійснюється. Відповідно до частини другої статті 100 Повітряного кодексу України правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів авіаперевізником встановлюються авіаційними правилами України та мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів. Зокрема, такі правила врегульовані Авіаційними правилами України «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу», затвердженими наказом Державної авіаційної служби України від 26 листопада 2018 року № 1239 (далі - Авіаційні правила). Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу XVIII вказаних правил повернення коштів здійснюється на рахунок власника банківської картки, якою оплачено перевезення. Повернення коштів здійснюється за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу, та документів, що підтверджують право на отримання грошових сум, визначених у пункті 3 цієї глави. Такі ж вимоги продубльовано у пункті 19.1.6 Правил повітряних перевезень та обслуговування пасажирів та багажу ТОВ «Авіакомпанія Скайап». У претензії до ТОВ «Авіакомпанія Скайап», яку здано до поштового відділення 1 жовтня 2020 року (а.с. 12), [PERSON] долучив копії придбаних авіаквитків та зазначив «всі інші документи для розгляду даної претензії ви маєте». Ідентифікація (звірення) відповідачем вказаних у витках відомостей можлива лише за отримання завіреної у встановленому законом порядку копії такого паспорта. Таким чином, судом встановлено, що позивач на момент звернення до суду не надав ТОВ «Авіакомпанія Скайап» документи, що посвідчують його особу, чим не виконав вимоги зазначених положень нормативно-правових актів для повернення коштів за невикористані авіаквитки. 2 березня 2021 року до суду надійшло клопотання генерального директора ТОВ «Авіакомпанія Скайап» про відкладення розгляду справи, призначеного на 5 березня 2021 року, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю представника відповідача - адвоката Сьомочкіної О.С. та перебуванням на самоізоляції інших працівників адвокатського об`єднання, з яким ТОВ «Авіакомпанія Скайап» підписаний договір про правову допомогу. 3 березня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав позов та заперечив проти висловлених у відзиві на позовну заяву доводів. Крім того, у відповіді на відзив [PERSON] зазначено, що 11 лютого 2021 року ним на адресу відповідача була надіслана заява від 10 лютого 2021 про повернення коштів за квитки та виплату компенсації. Аналогічні заяви були надіслані відповідачу третіми особами у справі, а саме: [PERSON] та [PERSON] , однак станом на 1 березня 2021 року кошти повернуті не були. 5 березня 2021 року у судове засідання прибули позивач та представник третіх осіб - адвокат Скалка О.В. Судом визнано причини неявки в суд представника відповідача поважними та задоволено клопотання про відкладення розгляду справу. Справу відкладено на 31 березня 2021 року. 11 березня 2021 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, зі змісту яких вбачається, що заяву [PERSON] отримано авіакомпанією 11 лютого 2021 року та зареєстровано за № 5033, а заяву [PERSON] отримано 16 лютого 2021 року зареєтровано за № 5056. За результатами обох заяв відповідачем було прийнято рішення про повернення коштів у розмірі 9041 грн на картку [NUMBER] у відповідній системі LiqPay, що підтверджується електронним повідомленням платіжної системи від 1 березня 2021 року про повернення коштів. Щодо стосується заяви [PERSON] , то ТОВ «Авіакомпанія Скайап» повідомила, що на день складення вказаних заперечень така заява не надходила, авіакомпанія наголошувала, що не відмовляється від повернення коштів за бронювання DZB1PN, які зарезервовані до повернення в особистому кабінеті позивача та готова проставити їх до повернення в будь-який час як тільки отримує вказану заяву. 31 березня 2021 року справу було знято з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді, наступне судове засідання було призначено на 27 квітня 2021 року. 5 квітня 2021 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Авіакомпанія Скайап» у розмірі 92053 грн 09 коп. 9 квітня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявнику. 5 березня 2021 року через канцелярію суду [PERSON] подано клопотання про збільшення позовних вимог. У судовому засіданні 27 квітня 2021 року вказану заяву позивач та представник третіх осіб підтримали. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення заяви заперечувала. Ухвалою суду від 27 квітня 2021 року заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог залишено без розгляду. 27 квітня 2021 року при з`ясуванні обставин справи до дослідженні доказів представник відповідача повідомила, що ТОВ «Авіакомпанія Скайап» після отримання документів, що посвідчують особу [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] 1 березня 2021 року здійснила повернення коштів у розмірі 9041 грн за авіаквитки бронювання HFARVH та 22 березня 2021 року повернула кошти у розмірі 4366 грн за авіаквитки за бронювання DZB1PN LiqPay. Оскільки позивач в судовому засіданні заперечував повернення вказаних коштів, представником відповідача було заявлено усне клопотання про витребування доказів, однак судом оголошено перерву до 24 травня 2021 року та надано час представнику відповідача для подачі письмового клопотання. Після надходження письмового клопотання від представника ТОВ «Авіакомпанія Скайап» ухвалою суду від 7 травня 2021 року було витребувано у [PERSON] належним чином завірені виписки з банку по належній йому платіжній картці 5437*65 за періоди з 1 по 2 березня 2021 року та за період з 22 по 24 березня 2021 року, з якої він сплачував кошти за придбані квитки. На виконання ухвали суду 21 травня 2021 року надійшло повідомлення, в якому [PERSON] зазначав, що немає можливості подати доказ, який витребовує суд з тих причин в ухвалі суду відсутня інформація щодо ідентифікації належності платіжної картки 5437*65 саме позивачу, просив вирішувати справу за наявними в матеріалах справи доказами. 21 травня 2021 року до суду надійшла заява від представника ТОВ «Авіакомпанія Скайап» адвоката Сьомочкіної О.С. про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 23250 грн. 24 травня 2021 року у судовому засіданні [PERSON] заявив клопотання про недопуск до судового засідання представника ТОВ «Авіакомпанія Скайап» Сьомочкіної О.С., посилаючись на відсутність у матеріалах справи документів на підтвердження її повноважень, зазначив, що договір про надання правової допомоги підписаний генеральний директором Хайнацьким Є.Б., в матеріалах справи відсутній наказ про призначення його генеральним директором ТОВ «Авіакомпанія Скайап». Суд допустив до участі у справі представника [PERSON] , але у зв`язку з тим, що у позивача виникли сумніви щодо повноважень генерального директора підписувати договір про надання правової допомоги та видавати довіреність на представника [PERSON] , витребував за клопотання позивача копії наказів про призначення генеральних директорів ТОВ «Авіакомпанія Скайап»: Хайнацького Є., та [PERSON] , і копію статуту ТОВ «Авіакомпанія Скайап». У судовому засіданні 24 травня 2021 року позивач заперечував проти повернення йому кошів за авіаквитки на картку, з якої було списано кошти на їх придбання, та заявив клопотання про витребування доказів у відповідача. Ухвалою суду від 24 травня 2021 року задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів та витребувано у товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Скайап»: - довідку чи проводилась виплата коштів [PERSON] за квитки: придбані на авіарейси: № 000-0007193351 на прізвище та ім`я [PERSON] , рейс PQ431 маршрут Київ - Батумі, дата вильоту - 08.04.2020, час вильоту 11:20; № 000-0007193353 на прізвище та ім`я [PERSON] , рейс PQ431 маршрут Київ - Батумі, дата вильоту - 08.04.2020, час вильоту 11:20; № 000-0007193354 на прізвище та ім`я [PERSON] , рейс PQ432 маршрут Батумі- Київ, дата вильоту - 11.04.2020; час вильоту 16:50; № 000-0007193352 на прізвище та ім`я [PERSON] , рейс PQ432 маршрут Батумі- Київ, дата вильоту - 11.04.2020, час вильоту 16:50; № 000-0007257844 на прізвище та ім`я [PERSON] , рейс PQ431 маршрут Київ - Батумі, дата вильоту - 08.04.2020, час вильоту 11:20; № 000-0007258845 на прізвище та ім`я [PERSON] , рейс PQ432 маршрут Батумі- Київ, дата вильоту - 11.04.2020, час вильоту 16:50; - довідку з банку про перерахунок коштів за вказані квитки (а саме: з якого рахунку було повернуто кошти, кому він належить, та кому належить рахунок, номер картки, на який повернуто кошти та в якому розмірі); На виконання ухвали суду про витребування доказів 24 червня 2021 року до суду надійшли довідка за підписом генерального директора ТОВ «Авіакомпанія Скайап» Сєроухова Д.Г. (а.с. 227, т.1). та довідка АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 228 т. 1). 5 липня 2021 року позивач в судове засідання не прибув, подав клопотання про відкладення розгляду справи. Судове засідання було відкладено на 13 серпня 2021 року. 13 серпня 2021 року до суду [PERSON] та представник третіх осіб [PERSON] не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені в установленому законом порядку, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали. У судове засідання 13 серпня 2021 року прибула представник відповідача адвокат Сьомочкіна О.С. Просила долучити до матеріалів справи статут ТОВ «Авіакомпанія Скайап», який було витребувано за клопотанням [PERSON] . Суд долучив до матеріалів справи статут ТОВ «Авіакомпанія Скайап» і відклав судове засідання на підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України на 13 вересня 2021 року. В судове засідання призначене на 13 вересня 2021 року прибув [PERSON] , представник третіх осіб [PERSON] та представник відповідача Сьомочкіна О.С. 13 вересня 2021 року [PERSON] повторно просив недопустити представника відповідача адвоката Сьомочкіну О.С. до участі у справі в якості представника відповідача, з тих підстав, що на його думку [PERSON] не уповноважений був підписувати договір про надання правової допомоги від 1 січня 2018 року і довіреність від 17 червня 2020 року, зазначив, що судом не витребувано протоколу загальних зборів на підставі якого [PERSON] призначено директором. Судом було допущено до участі у справі представника відповідача адвоката Сьомочкіну О.С., так як в матеріалах справи наявні документи, які підтверджують її повноваження передбачені ч. ч. 3 , 4 ст. 62 ЦПК України, зокрема ордер (а.с. 77, т. 1), та довіреність (а.с. 75, т. 1). Щодо доводів [PERSON] що довіреність та договір про надання правової допомоги підписані неуповноваженою особою спростовуються наданими відповідачем доказами, які були витребувані судом за клопотання позивача. Так, відповідно до наказу № 2-К від 17 серпня 2017 року директором ТОВ «Авіакомпанія Скайап!» призначено Хайнацького Є.Б. На день підписання договору про надання правової допомоги від 1 січня 2018 року, укладеним між адвокатським об`єднанням «МОНТІС» та ТОВ «Авіакомпанія Скайап» та видачі довіреності на [PERSON] (17 червня 2020 року) [PERSON] був директором ТОВ «Авіакомпанія Скайап», і як директор товариства був уповноважений підписувати вказані документи. 13 вересня 2021 року протокольними ухвалами суду було відмовлено у задоволенні клопотання про виключення з числа доказів статуту ТОВ «Авіакомпанія Скайап», який і було витребувано за клопотанням самого ж позивача, та відмовлено у задоволенні клопотання позивача щодо витребування у відповідача оригіналів письмових доказів, які подані ним. Після відмови у задоволенні вказаних клопотань [PERSON] було заявлено відвід судді Гусак О.С. на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України. Ухвалою суду від 13 вересня 2021 року заяву про відвід судді Дарницького районного суду м. Києва Гусак О.С. визнано необґрунтованою та відмовлено у її задоволенні. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 10 ст. 84 ЦПК України передбачено у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Під час з`ясування обставин справи, представником відповідача було повідомлено про повернення [PERSON] коштів за квитки 1 березня та 22 березня 2021 року, за його та третіх осіб заявами, як зазначено у відповіді на відзив самим позивачем, що такі було подано 10 та 11 лютого 2021 року (а.с. 124, т. 1) разом з копіями документів, що посвідчують особу. Оскільки позивачем заперечувався факт повернення коштів, то ухвалами суду було витребувано докази про які зазначено вище. На виконання ухвали суду позивачем було надано пояснення в якому [PERSON] зазначав, що немає можливості подати доказ, який витребовує суд з тих причин, що в ухвалі суду відсутня інформація щодо ідентифікації належності платіжної картки 5437*65 саме позивачу, просив вирішувати справу за наявними в матеріалах справи доказами. Згідно п. п. 4, 5 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні. На запитання суду у судових засіданнях 13 вересня та 12 жовтня 2021 року чи з платіжної картки № [NUMBER] перераховувались кошти на придбання квитків, [PERSON] відповів що, в нього платіжних карток близько п`яти і він не пам`ятає з якої картки здійснював перерахування коштів на придбання квитків. На запитання суду чи належить йому картка [NUMBER] [PERSON] чіткої відповіді не дав, вказуючи на те, що суд не повністю зазначає рахунок, тому він відповіді на запитання суду не надає. Відповідно до пункту 25.1 статті 25 Закону "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 5 квітня 2001 року № 2346-III (далі - Закон № 2346-III) для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України. Пунктом 25.2 статті 25 Закону № 2346-ІІІ передбачено, що ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем. За змістом пункту 38.2 статті 38 Закону № 2346-ІІІ електронні документи на переказ, розрахункові документи та документи за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що містять банківську таємницю, під час їх передавання засобами телекомунікаційного зв`язку повинні бути зашифровані згідно з вимогами відповідної платіжної системи, а за їх відсутності - відповідно до законів України та нормативно-правових актів Національного банку України. На виконання ухвали суду від 24 травня 2021 року про витребування доказів відповідачем ТОВ «Авіакомпанія Скайап» було надано довідку за підписом генерального директора ТОВ «Авіакомпанія Скайап» Сєроухова Д.Г. (а.с. 227, т.1). Даною довідкою ТОВ «Авіакомпанія Скайап» підтверджує повне повернення коштів за авіаквитки, придбані з використанням адреси електронної пошти [INFO] , а саме: в сумі 9041 грн за бронювання HFARVH (ID платежу 1234584034) за квитки: № 000-0007193351 на ім`я ANATOLII GASIUK № 000-0007193352 на ім`я ANATOLII GASIUK № 000-0007193353 на ім`я VASIL GASIUK № 000-0007193354 на ім`я [PERSON] здійснено 1 березня 2021 року, код повернення APH 05457081060033822354713. В сумі 4366 грн за бронювання DZB1PN (ID платежу 1238944587) за квитки: № 000-0007257844 на ім`я YURIY GASIUK № 000-0007258845 на ім`я [PERSON] було здійснено 22 березня 2021 року, код повернення APH 05457081081034611037852. На виконання ухвали суду відповідачем було надано довідку АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 228 т. 1), зі змісту якої вбачається повне повернення грошових коштів щодо купівлі авіаквитків на картку платника [NUMBER] з рахунку [NUMBER] , що належить ТОВ «Авіакомпанія Скайап» саме 1 березня 2021 року, номер бронювання HFARVH, у розмірі 9041 грн щодо квитків які були придбані 2 лютого 2020 року (ID транзакції в Liqpay 1234584034), і 22 березня 2021 року, номер бронювання DZB1PN у розмірі 4366 грн. щодо квитків які були придбані 7 лютого 2020 року (ID транзакції в Liqpay 1238944587). Оскільки позивачем не надано доказів на спростування його доводів, що кошти 1 та 22 березня 2021 року на його картку повернуто не було, виписки з банку щодо його картки з якої він сплачував вартість квитків, яку було витребувано ухвалою суду, [PERSON] не надав, на запитання суду чіткої відповіді не надає, він безпідставно ухиляється від надання доказів, а відповідачем надано докази, що такі кошти були повернуті на рахунок з якого оплачувались квитки, суд дійшов висновку, що такі кошти у розмірі 13407 грн., були повернуті позивачу [PERSON] за придбанні 2 та 7 лютого 2021 року ним квитки на його ім`я та ім`я третіх осіб. Виписка з Приватбанку з номером рахунка, який належить ТOB «Авіакомпанія Скайап», ID транзакції та аналогічною сумою до повернення в аналогічні дати транзакцій містить номер бронювання позивача, який повністю збігається із номером бронювання, зазначений у квитках та на який і сам позивач посилається у позовній заяві. Доводи позивача що надані відповідачем докази не є належними і підлягають вилученню з матеріалів справи, як і всі інші документи, що наявні в матеріалах справи, оскільки вони підписані неуповноваженими особами та не надані в оригіналі, є необгрунтованими та безпідставними. З огляду на наведене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача шкоди в розмірі повної вартості квитків задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні позову в частині стягнення компенсації та моральної шкоди суд виходить з такого. Частинами першою статті 105 Повітряного кодексу України передбачено право пасажира на отримання компенсації у разі скасування рейсу. Водночас частиною третьою цієї статті встановлено, що якщо перевізник може надати підтвердження того, що причиною скасування рейсу була дія непереборної сили або надзвичайна ситуація, якій не можна було запобігти, навіть якби було вжито усіх заходів він не зобов`язаний виплачувати компенсацію. Листом від 30 березня 2020 року відповідачем повідомлено позивача про те, що згідно з рішенням РНБО України авіасполучення зупинено з 17 березня до 24 квітня 2020 року, у зв`язку з цим рейси в цей період здійснюватись не будуть. Рішенням РНБО України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», введеним в дію Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020, у зв`язку з поширенням територією України та країн світу гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), вирішено КМУ вжити ряд заборон та обмежень. Зокрема, постановою КМУ від 23 березня 2020 р. № 228 «Питання перевезень авіаційним транспортом» заборонено з 12 год. 00 хв. 24 березня 2020 р. до 24 квітня 2020 р. прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою. Крім того, постановою КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 на всій території України установлено карантин з 12 березня до 22 травня 2020 року, тобто, в тому числі, у період планового здійснення перевезень позивача, [PERSON] та [PERSON] (8-11 квітня 2020 року). Доводи позивача на те, що відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", передбачено обов`язкову видачу сертифікатів щодо форс-мажорних обставин, на увагу не заслуговують, оскільки юридичний факт встановлення Кабінетом Міністрів України карантинних обмежень віднесено до форс-мажорних обставин. Посилання позивача на норми Закону України "Про торгово-промислові палати України" є нерелевантними стосовно правил обслуговування пасажирів повітряних перевезень, оскільки в його плеамбулі зазначено, що він визначає загальні правові, економічні та соціальні засади створення торгово-промислових палат в Україні, встановлює організаційно-правові форми і напрями їх діяльності, а також принципи їх взаємовідносин з державою. Така мета закону виключає застосування його положень до інших, в тому числі відносин, що виникають у сфері повітряних перевезень. Авіаційними правилами України «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу», затвердженими наказом Державної авіаційної служби України від 26 листопада 2018 року № 1239 вимога про засвідчення Торгово-промисловою палатою неможливості виконання перевезення кожного пасажира у зв`язку з форс-мажорними обставинами світового маштабу непередбачена. Таким чином, причиною скасування рейсу була надзвичайна ситуація, якій не можна було запобігти, навіть якби було вжито усіх заходів перевізником чи державою Україна, тому у частині стягнення компенсації за скасування рейсів слід відмовити. Статтею 23 ЦК України закріплено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Згідно з частиною третьою статті 101 Повітряного кодексу України на повітряні перевезення, крім питань, які врегульовані цим Кодексом, правилами повітряних перевезень пасажирів та вантажів, міжнародними договорами України, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживачів під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), відповідно до закону. Межі поняття «продукція» окреслені пунктом 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема продукцієює будь-яка послуга, що надається. Таким чином, надання послуг з авіаперевезень в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є продукцією. Законом України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» визначено поняття дефекту продукції, тобто, в цьому випадку, неналежного надання послуг з авіаперевезень. Для доведення завданої моральної шкоди внаслідок неналежного авіаперевезення відповідно до статті 6 вказаного закону потерпілий повинен довести такі три аспекти: наявність шкоди; наявність дефекту в продукції; наявність причинно-наслідкового зв`язку між дефектом в продукції та шкодою. При цьому, зі змісту статті 711 ЦК України (Відповідальність за шкоду, завдану внаслідок недоліків товару) вбачається, що наслідком завдання моральної шкоди має бути каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть. Позивачем не наведено доказів ушкодження здоров`я внаслідок ненадання відповідачем послуг з авіаперевезень, тому у цій частині слід відмовити у задоволенні позову. Крім того суд враховує, що такі послуги були ненадані відповідачем внаслідок форс-мажорних обставин, які сталися на території, як України так і Грузії, та були загальними для всіх. З огляду на наведене суд дійшов висновку про відмову у позові у повному обсязі.

Outcome: dismissed