Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

31.03.2015 року позивачка, [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання їх спільної дитини, встановлення порядку участі батька у виховання дитини та стягнення аліментів з відповідача на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частина від заробітку відповідача щомісячно із дня пред"явлення позову. Позов мотивований тим, що з відповідачем позивачка перебувала у шлюбі від якого народився син - [PERSON], [INFO]. Після розлучення син залишився проживати із матір"ю. Підставою звернення до суду стало те, що між батьками виникають непорозуміння з приводу участі батька у вихованні та утриманні сина. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені вимоги, наполягали на їх задоволенні, при цьому також зазначили, що не заперечують проти порядку участі батька у вихованні сина, який запропонований у висновку Управління служб у справах дітей. Відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував проти визначення місця проживання сина разом із матір"ю, погодився із порядком участі його у вихованні сина запропонований Управління служб у справах дітей, але просив визначити можливість спільного відпочинку із сином у зимовий період під час зимових канікул. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, відповідач заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/2 частина від заробітку, оскільки на його утриманні також знаходиться дружина, їх спільна малолітня дитина, а також від допомагає дружині утримувати її малолітню дитину від іншого шлюбу. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей виконавчого комітету департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судовому засіданні підтримала висновок щодо визначення місця проживання дитини та порядку участі батька у вихованні сина. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. З приводу визначення місця проживання дитини - [PERSON], [INFO], фактично спору між сторонами не має. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи відсутність заперечень батька щодо визначення місця проживання сина, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини за її постійним місцем проживання разом з матір»ю - позивачкою. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то суд зазначає наступне. Судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб 07.04.2007 року , який рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.02.2012 року розірвано. Під час перебування у шлюбі в них народився син - [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних стосунків сторони почали проживати окремо і син залишився проживати разом із матір"ю - [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, і це зобов'язаний робити також відповідач. Таким чином, як встановлено в судовому засіданні відповідач на даний час є працездатним, має постійне місце роботи, також має на утриманні малолітню дитину від іншого шлюбу. Відповідач у судовому засіданні підтвердив що має постійний дохід у вигляді заробітної плати. Оскільки відповідач працює та має регулярний дохід у вигляді щомісячної заробітної плати, суд приходить до висновку щодо визначення розміру аліментів у частці від доходу. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених . Суд у відповідності зі ст. 182 та ст.183 СК України, та із врахуванням всіх обставин справи, а також перевіривши доводи сторін в повному обсязі, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та того, що на утриманні відповідача находиться ще малолітня дитина, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти, на утримання сина [PERSON], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.03.2015 року (тобто з моменту звернення позивачки у суд) до досягнення дитини повноліття . Крім того, позивачкою у позові зазначено, що між сторонами виникають непорозуміння з приводу участі батька у вихованні сина. У своєму позові [PERSON] просила встановити наступний порядок участі батька у вихованні сина - [PERSON]: - кожної другої середи місця з 18-00 до 20-00 год., без присутності матері; - кожної суботи з 10-00 до 19-00 год. Без присутності матері, як за місцем проживання матері, так і батька. Відповідно до висновку Управління служб у справах дітей виконавчого комітету департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 274 від 27.05.2015 року зазначено за доцільне визначити наступний порядок участі батька у вихованні дитини, визначивши час: - кожної середи місяця з 18.00 год. до 20.00 год., - перша, третя субота місяця з 10-00 год до 18-00 год. неділі; - другий, четвертий понеділок місяця з 18-00 год. до 20-00 год., - один тиждень взимку та один місяць влітку для оздоровлення дитини. У відповідності до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Вказаною нормою закону гарантовано право того з батьків, хто проживає окремо, на особисте побачення з дитиною, тобто без присутності інших осіб, в тому числі й іншого з батьків. Частиною 2 ст. 159 СК України встановлено, що суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи лише в окремих випадках і якщо це викликано інтересами дитини. В цьому випадку суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, місця та часу їхнього спілкування. Виходячи з викладеного, суд вважає необхідним надати батьку можливість спілкування та участі у вихованні сина, при цьому приходить до висновку про збільшення часу побачень, надавши право побачень батьку з дитиною відповідно до запропонованого графіку висновком № 274. В той же час, виходячи з положень ст. 157 СК України, якою батькам гарантоване право на особисте побачення з дитиною, суд вважає правильним обумовити побачення батька з дитиною без присутності матері [PERSON]. При цьому суд виходить із наступного. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства передбачено», що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ці норми закріплені також в де вказано, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Вказані норми, що до відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини передбачені і Конвенцією ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), а саме стаття 18 Конвенції наголошує, що батьки несуть основну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 142 Сімейного Кодексу України зазначає, що діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. В ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а також батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Згідно із частиною 8 статті 7 СК України, «регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Отже, із системного тлумачення частини 1 статті 3 Конвенції "Про права дитини", ст.ст. 7, 141, 159 СК України, випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування батька з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, оскільки дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що для забезпечення інтересів дитини, з метою найбільшого створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов'язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з ним, необхідно визначити спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина шляхом більшого часу для систематичних побачень. Крім того, суд вважає за доцільне встановити час для спільного оздоровчого відпочинку батька з сином протягом літнього періоду та у період зимових канікул. Однак, при цьому суд вважає за доцільне, враховуючи інтереси матері та дитини, покласти на батька обов»язок узгоджувати період виїзду з дитиною на оздоровчий відпочинок та місце такого відпочинку з урахуванням стану здоров»я дитини та інших обставин, які можуть бути перешкодою для такого відпочинку. Це не суперечить інтересам дитини, не перешкоджає її нормальному розвитку і відповідає обсягу обов'язків та прав батька щодо сина.

Outcome: partial