Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар'їнського районного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлового будинку "А-1" з прибудовами "а-1", "аґ1" загальною площею 63,4 квадратних метри, в тому числі жилою площею 30,3 квадратних метри, з господарськими спорудами: сарай "Б1", погріб "Бп", сарай "Г1", гараж "В1", вбиральня "У1", огорожа, ворота. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON], за її посиланням, має право в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року та як спадкоємець за законом третьої черги після смерті [PERSON]. Юридично оформити свої права власника на вказане спадкове майно шляхом отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину позивач не має можливості в зв'язку з неналежним свого часу успадкуванням вказаними спадкодавцями спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Посилаючись на норми ст.ст. 16, 328, ч. 2 ст. 331, 386, 392, 1220, 1235, 1263 ЦК України, [PERSON] вважає наявними підстави для судового захисту її оспорюваних прав. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, в порядку ст. 158 ЦПК України, надіслала на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в її відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє. Відповідач Красногорівська міська рада Мар'їнського району Донецької області у судове засідання не направила свого представника, надіславши на адресу суду заяву з клопотанням розглянути справу за позовом [PERSON] в відсутність органу місцевого самоврядування, при цьому заперечень по суті позовних вимог не мають. Третя особа районне комунальне підприємство "Мар'їнське бюро технічної інвентаризації" у судове засідання не спрямувала свого представника, надіславши на адресу суду відгук на позовні вимоги [PERSON] з відсутністю заперечень відносно технічної частини позову та висловленням думки про ухвалення рішення до розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Предметом позову є право власності на домоволодіння [ADDRESS]. Згідно довідки районного комунального підприємства "Мар'їнське бюро технічної інвентаризації" № 06-124 від 12 лютого 2014 року право власності на вказане домоволодіння зареєстровано за [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії ІІ-НО [NUMBER]), після його смерті в порядку ст. 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) відкрилась спадщина. Спадкування після смерті [PERSON] здійснювалось за законом, оскільки заповіту в порядку ст. 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкодавцем не залишено. Статтями 529, 530 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено дві черги спадкоємців за законом. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] стали його дружина [PERSON], та діти [PERSON], [PERSON]. 30 січня 1978 року Мар'їнською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину, за яким [PERSON], [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями житлового будинку [ADDRESS] в рівних частках, тобто по 1/3 кожному. Реєстрація права власності на будинок спадкоємцями згідно з Інструкції "Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у місцях, селищах міського типу Української РСР" від 31 січня 1966 року, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1996 року не проведена. [INFO] року помер [PERSON]. За життя [PERSON] не скористався наданим ст. 1234 ЦК України правом на залишення заповіту, тому спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], в силу ст. 1261 ЦК України, є матір померлого - [PERSON], спадкоємцем другої черги, в силу ст. 1262 ЦК України, є брат померлого - [PERSON]. В позовній заяві вказано, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є його матір [PERSON]. Разом з тим, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України доказів прийняття спадщини в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України - не надано, тому такі посилання суд не приймає до уваги. [INFO] року померла [PERSON]. [PERSON] в порядку ст. 1234 ЦК України залишила заповіт. Згідно заповіту, посвідченого 11 листопада 2008 року державним нотаріусом Красногорівської державної нотаріальної контори [PERSON] на випадок своєї смерті здійснила розпорядження щодо залишення належного їй майна - [PERSON], позивачу по даній цивільній справі. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту позовної вбачається твердження, що до складу спадкового майна після смерті [PERSON] входить право власності на 2/3 частки домоволодіння [ADDRESS]. Однак, письмових доказів таких посилань суду не надано, підтверджено лише належність померлій [PERSON] 1/3 частки вказаного нерухомого майно на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 січня 1978 року. Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачено порядок прийняття спадщини. Доказів прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України суду не надано. З позовної заяви вбачається твердження, що позивач подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак доказів виконання вимог ст. 1269 ЦК України суду не надано. В матеріалах справи наявний витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 17213322, виданий Красногорівською державною нотаріальною конторою 11 листопада 2008 року про реєстрацію заповіту [PERSON], однак про заведення спадкової справи після смерті спадкодавця - доказів не надано. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладені в постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям державними нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. На думку суду у позивача [PERSON] не має підстав для звернення до суду за захистом своїх, як вона стверджує, порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів, оскільки доказів порушення її прав - не надано. Позовна заява про визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку без звернення до нотаріальної контори, - передчасно заявлена. 24 серпня 2013 року помер [PERSON], після його смерті до спадкування відкрилась спадщина в вигляді 1/3 частки домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], належне спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 3 січня 1978 року. Згідно ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Позивач [PERSON] є рідною тіткою [PERSON] по батьківській лінії (родинні відносини підтверджено наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER], посвідки про народження № [NUMBER], свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER]). 17 жовтня 2013 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON], що підтверджено витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 35423650. Свідоцтва про право на спадщину не видавалося. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладені в постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям державними нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Таким чином, після прийняття спадщини, відкритої після смерті [PERSON], померлого [INFO] року позивач [PERSON] мала можливість звернутися до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до гл. 7 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається громадянинові за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. [PERSON], не надаючи доказів відмови нотаріуса в видачі свідоцтва про право на спадщину, самостійно прийшла до висновку, що отримати свідоцтво на спадкове майно не може. Разом з тим, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Оскільки позивач не надав доказів про те, що нотаріус відмовив в оформленні права на спадщину шляхом винесення відповідної постанови, суд залишає без задоволення вимоги про визнання права власності на спадщину. Крім того, суд зауважує на помилковість посилань, як обґрунтованість вимог, на статтю ст. 392 ЦК України. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту належності позивачу права власності на спірне майно. Такий позов може бути заявлено титульним власником, права якого оспарюються, заперечуються або не визнаються іншими особами. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання слугує підтвердження позивачем своїх прав на майно. Зазначене підтверджується ст. 392 ЦК України, на яку посилається позивач, та зовсім не відповідає тому способу захисту своїх прав та інтересів який обрала [PERSON] З урахуванням вказаного, законних підстав для задоволення позову немає і суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі ст.ст. 1220, 1228, 1263, 1269, 1270 Уивільного кодексу України,

Outcome: dismissed