Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги зменшила, зменшені підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що вона з 19.09.2018 року по 6.11.2018 року працювала на посаді фахівця по роботі з клієнтами ТОВ „РЕЙНАРС УКРАЇНА". 31.10.2018 року директор ТОВ „РЕЙНАРС УКРАЇНА" [PERSON] повідомив про її звільнення з займаної посади у зв`язку з невідповідністю займаній посаді. При цьому позивача неодноразово змушували написати заяву про звільнення за власним бажанням, на що вона не погоджувалась. 31.10.2018 року позивачу було видано повідомлення про звільнення на підставі ч.2, ст.28 КЗпП України за не проходження випробувального терміну. Хоча [PERSON] має дві вищі освіти і досвід роботи з клієнтами. Вважає, що відповідач при прийнятті її на роботу не ознайомив з посадовою інструкцією, а також не роз`яснені стандарти відповідача по роботі з клієнтами. Тому просить визнати наказ про її звільнення незаконним, поновити її на роботі, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Представники відповідача ТОВ „РЕЙНАРС УКРАЇНА" Більдій А.Г. та Садова О.П. судовому засіданні позов не визнали, надавши суду пояснення аналогічні змісту відзиву на позовну заяву, зазначивши, що 19.09.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено трудовий договір про прийняття позивача на посаду фахівця по роботі з клієнтами. При укладенні трудового договору з метою перевірки відповідності позивача займаній посаді їй було встановлено випробувальний термін 3 місяці. Під час проходження випробувального терміну було встановлено, що позивач не відповідає виконуваній роботі та займаній посаді. 31.10.2018 року [PERSON] було письмово повідомлено про звільнення з посади на підставі ч.2, ст.28 КЗпП України і винесено наказ №14-К від 31.10.2018 року про звільнення її з 6.11.2018 року. Позивачу було детально роз`яснено причини звільнення та надано можливість звільнитись за власним бажанням, але вона відмовилась від такої можливості. 6.11.2018 року [PERSON] була звільнена з посади фахівця по роботі з клієнтами ТОВ „РЕЙНАРС УКРАЇНА" відповідно до ч.2, ст.28 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю займаній посаді та виконуваній роботі та проведено належний розрахунок. Протягом випробувального терміну позивач проявила себе як конфліктний працівник, нездатний налагодити комунікаційні зв`язки з клієнтами та контрагентами. На її поведінку почали поступати скарги та доповідні від працівників відповідача, бесіди з нею позитивного результату не дали. Тому було вирішено розірвати з позивачем трудовий договір. 3-тя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, але у направлених поясненнях 3-ї особи до суду просив розглянути справу у його відсутність та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.129-131). Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 43 Конституції України зазначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Як наголошує ст.2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники мають право на … звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Як зазначає ст.2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ /СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. Як встановлено у судовому засіданні, 18.09.2018 року позивач [PERSON] звернулась до генерального директора ТОВ „РЕЙНАРС УКРАЇНА" [PERSON] з заявою про прийняття її на посаду фахівця по роботі з клієнтами ТОВ „РЕЙНАРС УКРАЇНА" з 19.09.2018 року з випробувальним терміном 3 місяці (а.с.41). Наказом №12-К від 18.09.2018 року [PERSON] була прийнята на посаду фахівця по роботі з клієнтами ТОВ „РЕЙНАРС УКРАЇНА" з 19.09.2018 року з випробувальним терміном 3 місяці (а.с.42). Також 19.09.2018 року [PERSON] та ТОВ „РЕЙНАРС УКРАЇНА" уклали між собою трудовий договір, згідно п.1.2 якого було обумовлено, що посада, строк договору та строк випробування визначається в наказі Генерального директора про прийняття працівника на роботу (а.с.8-13). За приписами ч.1, ст.26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. Як зазначено ч.1, ст.27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців. Таким чином, сторони погодили між собою укладення трудового договору з проходженням випробувального терміну позивачем протягом 3 місяців. Однак, протягом випробувального терміну на поведінку позивача почали поступати скарги та доповідні записки від працівників відповідача з вимогою вжити заходів. Так, працівниця [PERSON] звернулась до менеджера (управителя) з логістики ТОВ „РЕЙНАРС УКРАЇНА" [PERSON] з доповідною запискою від 26.10.2018 року про конфліктну ситуацію з [PERSON] , яка сталась 25.10.2018 року, в результаті якої позивач ображала її, необґрунтовано пред`являла звинування, погрожувала звернутись до ЗМІ, повідомила, що завдасть компанії великих неприємностей, тощо (а.с.43-44). 26.10.2018 року до менеджера (управителя) з логістики ТОВ „РЕЙНАРС УКРАЇНА" [PERSON] з доповідною запискою звернулась працівник [PERSON], зазначивши, що безпідставно [PERSON] створила конфліктну ситуацію, безпричинно підвищувала на неї голос, погрожувала поставити її на місце і про несення нею особистої відповідальності (а.с.46). 29.10.2018 року менеджер (управитель) з логістики ТОВ „РЕЙНАРС УКРАЇНА" [PERSON] звернулась з доповідною запискою до генерального директора відповідача [PERSON] про конфліктну ситуацію у відділі логістики, що склалась. Вона проінформувала керівника про створення позивачем недопустимих відносин між останньою і іншими працівниками, чисельні скарги працівників відділу на поведінку [PERSON] , додавши, що розмови і бесіди між нею і позивачем позитивного результату не дали. Вказані обставини були підтверджені у судовому засіданні допитаними в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Крім того, 3.10.2018 року ТОВ „РЕЙНАРС АЛЮМІНІУМ РУС" звернулось до ТОВ „РЕЙНАРС УКРАЇНА" з листом, в якому просило замінити [PERSON] як менеджера по роботі з клієнтами відповідальну за операції з ТОВ „РЕЙНАРС АЛЮМІНІУМ РУС", оскільки вона не вірно складає первинні документи і є складною у спілкуванні (а.с.48). Згідно вимог ч.2, ст.28 КЗпП України у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення. 31.10.2018 року [PERSON] була письмово повідомлена ТОВ „РЕЙНАРС УКРАЇНА" про звільнення її з посади на підставі ч.2, ст.28 КЗпП України з 6.11.2018 року. Даним повідомленням позивачу було детально роз`яснено причини її звільнення (а.с.5; 49). 6.11.2018 року наказом №14-К від 31.10.2018 року [PERSON] була звільнена з посади фахівця по роботі з клієнтами ТОВ „РЕЙНАРС УКРАЇНА" відповідно до ч.2, ст.28 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю займаній посаді та виконуваній роботі (а.с.50) та проведено належний розрахунок. Відповідно до змісту Постанови Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №826/27339/12, провадження №К/9901/15288/18 у період випробуваного терміну роботодавець з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатності виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки за трудовим договором. У разі якщо роботодавець в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право розірвати з працівником трудовий договір з причини незадовільного результату випробування. Прийняти таке рішення роботодавець має право у будь-який час протягом іспитового строку, в т.ч. не чекаючи дня закінчення цього строку. При цьому роботодавцеві надано право самостійно визначати, чи відповідає працівник роботі, на яку його прийнято. Висновок роботодавця про невідповідність працівника роботі має бути обґрунтованим і документально підтвердженим. Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що оскільки ТОВ „РЕЙНАРС УКРАЇНА" в період проходження [PERSON] випробувального терміну прийшло до негативного висновку відповідності позивача роботі, яка їй доручалась, тому відповідач мав право розірвати з працівником [PERSON] трудовий договір з причини незадовільного результату випробування. Такий негативний висновок був документально підтвердженим доказами, описаними вище, і повністю знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. За таких обставин звільнення позивача відбулось на законних підставах, будь-яких порушень, вказаних позивачем, відповідачем не вчинялось, тому в задоволенні частини позову [PERSON] про визнання наказу про її звільнення незаконним слід відмовити. Оскільки позовні вимоги позивача про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про визнання наказу про звільнення незаконним, тому вони також не підлягають задоволенню. Згідно ст.133;141 ЦПК України оскільки суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі, тому судовий збір, від якого була звільнена позивач при зверненні до суду, відноситься за рахунок держави.

Outcome: dismissed