Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Приватне акціонерне товариство "ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ" (далі - ПАТ "ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ") звернулось до суду із вищевказаним позовом, яким просило суд визнати відповідача такими, що втратив право користування житлом в гуртожитку ПАТ "ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ" за адресою: м. Харків, вул. Осипенко, 2-Б, в м. Харкові. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що [PERSON] як працівник ПАТ "ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ", з 22.10.1999 року зареєстрований у відомчому гуртожитку за адресою: м. Харків, вул. Осипенко, 2-Б. 10.11.2011 року [PERSON] звільнився з роботи та на даний час не працює на ПАТ "ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ", з гуртожитку вибув у січні 2011 року, та з цього часу не проживає там без поважних причин, а тому є таким, що втратив право користування вказаним житом у гуртожитку, який належить позивачу. Враховуючи, що місце проживання відповідача не відоме, та він позбавлений можливості без рішення суду зняти відповідача з реєстрації в гуртожитку, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав у вказаний у позові спосіб. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.03.2018 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.04.2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. 11.07.2018 року від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем реєстрації, а також шляхом опублікування оголошення у газеті "Слобідський край" № 105 від 06.06.2018 року. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з копії витягу з реєстраційного посвідчення КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", будівля літ. "А-2" /гуртожиток/ загальною площею 697,7 кв.м., розташована в місті Харкові по вулиці Осипенка за № 2-Б зареєстрована за Закритим акціонерним товариством заводом "Південкабель" на праві колективної власності на підставі договору купівлі-продажу №КП-373, посвідченого 5-ою ХДНК 23.06.1995 року за реєстраційним № 1-2895, переліку нерухомого майна, та записано в реєстрову книгу за реєстровим № 4519. Як вбачається з копії розпорядження № 223-К від 24.07.1996 року про прийняття на роботу, [PERSON] працював в ЗАТ завод "Південкабель" на посаді інструктора пожежної безпеки та сторожем. У зв'язку із прийняттям [PERSON] на роботу, позивачем було надано останньому гуртожиток для проживання за адресою: [INFO]. Відповідно до наказу № 162-к від 29.04.2011 року ПАТ "ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ", [PERSON] був звільнений з ПАТ "ЗАВОД ПІВДЕНКАБЕЛЬ" за власним бажанням. Відповідно до статті 127 ЖК Української РСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Згідно зі ст. 132 ЖК УРСР, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Таким чином, після свого звільнення [PERSON] фактично втратив правові підстави для проживання у гуртожитку, який був наданий йому як працівнику підприємства. Як вбачається з копії адресної картки реєстрації фізичної особи, [PERSON] з 22.10.1999 року зареєстрований у гуртожитку ЗАТ завод "Південкабель" за адресою: м. Харків, вул. Осипенка, 2-Б, та на час розгляду справи з реєстрації не знятий. Крім того, з акту від 20.02.2018 року адміністрації та мешканців гуртожитку, встановлено, що [PERSON] не проживає в гуртожитку з січня 2011 року та на даний час. Після звільнення з роботи на заводі [PERSON] виселився з гуртожитку, де мешкає на даний час не відомо. Главою 4 ЖК УРСР не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням. У статті 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Разом із тим, окрім відповідної глави ЖК УРСР, зазначене питання врегульоване лише у Примірному положенні про гуртожитки. У розділі VIII Примірного положення про гуртожитки, яким передбачено відповідальність за порушення правил надання жилої площі в гуртожитку, користування гуртожитками та їх утримання, зазначено, що особи, винні у порушенні правил користування гуртожитками, несуть відповідальність відповідно до законодавства. Оскільки правовий режим відповідної категорії гуртожитків згідно з Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК УРСР (висновок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладений в Аналізі судової практики застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків») Згідно зі ст.ст. 71,72 ЖК України у разі відсутності без поважних причин в житловому приміщенні більше шести місяців наймача або членів його сім'ї в судовому порядку зазначені особи визнаються такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи наявність достатніх доказів не проживання Відповідача у гуртожитку протягом тривалого періоду (більше шести місяців), суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням гуртожитку за адресою: м. Харків, вул. Осипенко, 2-б. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved