Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до виконкому Житомирської міської ради, в якому просила визначити додатковий строк в два місяці з дня набрання законної сили рішенням суду для прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 28 листопада 2004 року. Позов обґрунтовувався тим, що 28.11.2004 р. померла матір позивача - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на 3/4 частини квартири [ADDRESS]. Посилаючись на те, що з вересня 2004 р. позивач виїхала за межі Житомирської області до Запорізької області на заробітки та не могла приїхати для оформлення спадщини через постійну зайнятість вказувала, що строк для прийняття спадщини пропущено нею з поважних причин, у звязку з чим звернулась до суду з даним позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Представник позивача в судовому засіданні поданий позов підтримав в повному обсязі із підстав, викладених у позовній заяві та просив його задовольнити. Представник виконкому Житомирської міської ради в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 28). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 28 листопада 2004 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ТП №260826 від 06.12.2004 року (а.с. 42). Після державної реєстрації 14 грудня 2012 року шлюбу [PERSON] та [PERSON], останній присвоєно прізвище «Гринчук», що стверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00016948977 від 03 серпня 2016 р. (а.с. 44). Позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище «Павлюк») є донькою померлої [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ТП №432109 від 06 травня 1975 р. та свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ТП №251157 від 19 червня 1994 р. (а.с. 45, 46). З матеріалів спадкової справи №02-31 вбачається, що 3 серпня 2016 р. [PERSON] приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON], а саме: квартири [ADDRESS] (а.с. 38). Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] №338/02-31 від 03.08.2016 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] (а.с. 51). Вирішуючи питання про можливість визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Статтею 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Так, позивач [PERSON] пропустивши встановлений законом шестимісячний строк подання заяви про прийняття спадщини як підставу поважності причини пропущеного строку посилалася на те, що у вересні 2004 р. виїхала за межі Житомирської області разом з своїм чоловіком на заробітки і до 28.06.2016 р. фактично знаходилася за межами Житомирської області та не могла приїхати для оформлення спадщини через зайнятість і далеку відсань від місця свого тимчасового знаходження. Згідно вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У абзаці шостому пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 роз"яснено, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо). Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 роз"яснено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Суд критично оцінює доводи представника позивача про те, що [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] 28 листопада 2004 року, впродож більш ніж як одинадцять років не мала можливості прийняти спадщину (заява про прийняття спадщини подана 3 серпня 2016 р.), через зайнятість та перебування у Запорізькій області, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин суду надано не було, та останні не можуть розцінюватися як поважні причини, що об"єктивно перешкоджали позивачу звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. З наявної в матеріалах справи копії паспорта [PERSON] вбачається, що остання з 31 січня 2001 р. була зареєстрована в [INFO] (а.с. 6). Інші відомості про місце проживання матеріали справи не містять. З огляду на викладене, враховуючи, що саме по собі проживання позивача в іншій місцевості, ніж Житомирська область не свідчить про поважність пропуску строку прийняття спадщини, при цьому доказів наявності інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини позивачем в порушення ст.ст. 11, 60 ЦПК України не надано, то суд дійшов висновку, що у задоволені позову слід відмовити за безпідставністю. Вказаний правовий висновок Верховного Суду України також, викладений у постанові від 4 листопада 2015 року (№ 6-1486цс15) про те, що якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Outcome: dismissed