Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд: -стягнути з [PERSON] майнову шкоду, завдану його неправомірними діями на користь позивача у розмірі 146 375,22 грн.; -стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Галицька" на користь позивача заборгованість по страховому відшкодуванню у розмірі 100 000,00 грн., пеню у розмірі 35 134,25 грн., 3% річних з простроченої суми у розмірі 3 312,33 грн. та суму інфляційних збитків у розмірі 6 770,00 грн.; -стягнути солідарно відповідачів моральну шкоду у розмірі 24 637,52 грн.; Свої вимоги позивач вмотивував тим, що 18.05.2018 близько 16:50 по вул. Кіквідзе в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Audi A6, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля марки КІА Sportage, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача. Згідно з постановою Печерського районного суду міста Києва у справі про адміністративне правопорушення №757/27517/18-п від 10.10.2018 винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] . Позивач вказує на те, що відповідно до звіту № 4044 від 21.11.2018 вартість відновлюваного ремонту його автомобіля становить 246 375,22 грн. Позивачу відомо, що відповідно до страхового полісу №АМ/2975767 цивільна відповідальність автомобіля [PERSON] застрахована в Приватному акціонерному товаристві Страхова компанія "Галицька", а страхова сума до відшкодування за заподіяння шкоди третім особам згідно з договором становить 100 000,00 грн. Зі слів позивача, 23.10.2018 ним було подано заяву про страхове відшкодування з усіма необхідними документами до ПАТ СК «Галицька». Розглянувши дану заяву, ПАТ СК «Галицька» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування. Позивач вказує, що на прохання представника ПАТ СК «Галицька», оскільки сума виплати є значною, за заявою позивача виплата страхового відшкодування повинна була здійснюватись у період з лютого 2019 по серпень 2019. Останній платіж повинен був відбутись 31.08.2019. Позивач вказує, що на момент подання позову ПАТ СК «Галицька» не було проведено жодних виплат. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.12.2020 було відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представник позивача просила суд розглядати справу без їх участі, позов підтримала. Відповідачі в судове засідання не з`явились, своїх представників не направили, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені, причини своєї неявки та позицію щодо позову суду не повідомили. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.05.2018 близько 16:50 по вул. Кіквідзе в м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля марки КІА Sportage, державний номер [NUMBER] , під керуванням позивача та автомобіля марки Audi A6, державний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №039970 ВІД 18.05.2018 та змістом постанови Печерського районного суду міста Києва від 10.10.2018 у справі №757/27517/18-п. Вже згаданою постановою Печерського районного суду міста Києва від 10.10.2018 у справі №757/27517/18-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, по факту згаданої ДТП, що мала місце 18.05.2018. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль марки КІА Sportage, державний номер [NUMBER] , належить позивачу. Згідно з полісом № АМ/2975767 від 03.04.2018 на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , як водія автомобіля марки Audi A6, державний номер [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ СК «Галицька» за заподіяння шкоди завданої майну, у межах 100 000 грн., розмір франшизи нуль гривень. 23.10.2018 позивачем було подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду в ПрАТ СК «Галицька». 23.10.2018 позивачем було подано до ПрАТ СК «Галицька» заяву про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з ДТП 18.05.2018. 05.02.2019 позивачем було направлено заяву № 556 ПрАТ СК «Галицька», де він просив заяву подану ним 23.10.2018 вважати недійсною, та повідомив, що згоден із сумою страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн., та вказав період нарахування коштів з 28.02.2019 по 31.08.2019. У відповіді на адвокатський запит відповідача ПрАТ СК «Галицька» від 25.04.2019 під №468 вказано, що вся виплата відшкодування в узгоджений термін до 31.08.2019 буде завершена згідно з умовами заяви від 05.02.209 за вх. № 556 в розмірі страхового відшкодування 100 000,00 грн. на банківській рахунок позивача. Згідно зі звітом від 24.11.2018 № 4044 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу легкового автомобіля КІА Sportage, державний номер [NUMBER] , наданим позивачем та складеним ФОП [PERSON] (суб`єктом оціночної діяльності), матеріальний збиток, завданий власникові цього транспортного засобу в результаті його пошкодження при ДТП, становить 246 375,22 грн. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Згідно із статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. З урахуванням статті 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з частиною першою статті 16 Закону України "Про страхування", за змістом якої договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 8 Закону України "Про страхування" страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. За ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. З постанови ВС від 01.07.2020 у справі № 554/858/19 вбачається, що особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. До подібних правових висновків дійшов ВСУ у постанові від 03.12.2014 у справі № 6-183цс14. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №761/6406/16-ц встановив, що у разі прострочення страхової виплати зі страхової компанії стягується, окрім самої виплати, 3% річних за весь період прострочення, інфляційні втрати, а також пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З огляду на ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто, в результаті аналізу правових норм з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини суд приходить до наступного висновку. В силу вимог ст. 979 ЦК України та п.п. 27.1, 27.3 статті 27, п. 36.5 ст. 36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у цій ситуації страхова виплата позивачу мала бути нарахована в період з 05.02.2019 по 31.08.2019. Необхідні документи позивачем для виплати страхового відшкодування за спричинення йому внаслідок страхового випадку майнової шкоди Приватному акціонерному товариству Страховій компанія "Галицька" були подані. Цивільне законодавство ґрунтується на презумпції протиправності поведінки, яка призвела до шкоди, виходячи з принципу генерального делікту: спричинення шкоди особі або майну слід розглядати як протиправне, якщо законом не встановлено інше. Проте, в ході розгляду справи суду не було надано доказів, що спростовують презумпції протиправності поведінки водія, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у відповідача. А отже, вимога позивача про стягнення з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Галицька" на його користь заборгованості по страховому відшкодуванню у розмірі 100 000,00 грн. є законною і підлягає задоволенню. З огляду на порушення строків виплати страхового відшкодування позивачу Приватне акціонерне товариство Страхова компанія "Галицька" з огляду на узгоджений сторонами графік виплати страхового відшкодування повинно йому також сплатити 3% річних, інфляційні втрати та пеню: за невчасне перерахування 5 000 грн. за період з 01.03.2019 по 29.11.2019: 3% річних у розмірі 112,60 грн., інфляційні втрати у розмірі 136,00 грн. та пеню у розмірі 1 281,51 грн.; за невчасне перерахування 10 000 грн. за період з 01.04.2019 по 29.11.2019: 3% річних у розмірі 199,73 грн., інфляційні втрати у розмірі 180,00 грн. та пеню у розмірі 2 256,26 грн.; за невчасне перерахування 15 000 грн. за період з 01.05.2019 по 29.11.2019: 3% річних у розмірі 262,60 грн., інфляційні втрати у розмірі 118,50 грн. та пеню у розмірі 2 944,11 грн.; за невчасне перерахування 15 000 грн. за період з 01.06.2019 по 29.11.2019: 3% річних у розмірі 224,38 грн., інфляційні втрати у розмірі 13,50 грн. та пеню у розмірі 2 498,22 грн.; за невчасне перерахування 15 000 грн. за період з 01.07.2019 по 29.11.2019: 3% річних у розмірі 187,40 грн., інфляційні втрати у розмірі 88,50 грн. та пеню у розмірі 2 066,71 грн.; за невчасне перерахування 20 000 грн. за період з 01.08.2019 по 29.11.2019: 3% річних у розмірі 198,90 грн., інфляційні втрати у розмірі 240,00 грн. та пеню у розмірі 2 168,22 грн.; за невчасне перерахування 20 000 грн. за період з 01.09.2019 по 29.11.2019: 3% річних у розмірі 147,95 грн., інфляційні втрати у розмірі 302,00 грн. та пеню у розмірі 1 590,68 грн. А всього за вказаний період ПрАТ СК «Галицька» повинно сплатити позивачу: 3% річних у розмірі 1 333,56 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 078,50 грн. та пеню у розмірі 14 805,71 грн. Так як з огляду на наданий позивачем звіт про визначення вартості матеріального збитку йому було завдано внаслідок ДТП шкоди у розмірі 246 375,22 грн, у відповідності до ст. 1194 ЦК України вимога позивача про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 146 375,22 грн. є законною і підлягає задоволенню. Разом з тим, позивачем не було надано доказів того, що йому було завдано моральної шкоди і у заявленому ним у позовній заяві розмірі, тому в цій частині суд позов залишає без задоволення. З огляду на часткове задоволення позову, в порядку ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь позивача з [PERSON] судовий збір у розмірі 1 463,75 грн., а з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» - 1 172,17 грн., що прямо пропорційно задоволеним вимогам. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідачів солідарно витрати на проведення дослідження вартості відновлювального ремонту у розмірі 3 000 грн., то суд не може задовольнити таке клопотання, так як ці витрати у розумінні ст. 133 ЦПК України не є судовими витратами, оскільки вказане дослідження не є судовою експертизою. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). На підставі викладеного,

Outcome: partial