Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

09 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади м. Дружківки в особі виконкому Дружківської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Вказала, що 24 січня 1952 року [PERSON] та [PERSON], які є її батьками, уклали шлюб. 12 червня 1982 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. 03 лютого 1983 роки її батьки розлучилися. [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті [PERSON] спадщину не прийняла. [INFO] року також помер брат позивача [PERSON]. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 10 червня 1960 року належав будинок [ADDRESS]. Пізніше вулиця Пушкіна була перейменована на вулицю [PERSON], будинок перенумерований з № 15 на №19. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Майно належало останньому на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 10 червня 1960 року. Оскільки спадщина відкрилася після його смерті [INFO] року, тобто 01 січня 2004 року, то вважає за необхідним застосовувати законодавчі норми на час відкриття спадщини, тобто ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 525 ЦК України часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошення його померлим - день, який зазначений в статті 21 цього кодексу. Позивач фактично прийняла спадщину після батька на зазначене майно, тому що вступила в його управління та володіння. Також, [PERSON] доглядала за матір'ю і разом з нею мешкала за даною адресою. Позивач дбала про будинок, робила ремонт та сплачувала комунальні платежі. Довгий час вона підтримує будинок та господарські споруди у належному стані. У червні 2015 року позивач зверталася до Державної нотаріальної контори м.Дружківка з метою оформлення права власності на спадщину, але нотаріус усно відмовив їй у видачі свідоцтва про право власності. Причиною відмови є пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини. Інших спадкоємців на майно, крім неї, не має. Таким чином, метою її звернення до суду є оформлення права на спадщину і одержання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок. Позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на будинок [ADDRESS] з належними до нього надвірними побудовами. У судове засіданні позивач [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином. До суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позові наполягає. Представник відповідача територіальної громади м. Дружківки в особі виконкому Дружківської міської ради Донецької області у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує проти заявленого позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке. 24 січня 1952 року одружилися [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). [INFO] року у них народилася донька [PERSON] (а.с.7). 12 червня 1982 року позивач [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Після укладання шлюбу вона змінила прізвище на [PERSON] (а.с.8). 03 лютого 1983 року розірвано шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 16 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області, [INFO] року у місті Дружківка Донецької області помер [PERSON] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про смерть серії № [NUMBER], виданого 18 квітня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління у Донецькій області, [INFO] року у віці 85 років у місті Дружківка Донецької області померла [PERSON] (а.с.11). Свідоцтвом про право особистої власності від 10 червня 1960 року №4686кн.14, виданого Дружківським міським комунальним господарством Сталінської області зазначено, що домоволодіння [ADDRESS], належить [PERSON] (а.с.13). У довідці № 99 від 16 червня 2016 року, виданій виконавчим комітетом Райської селищної ради зазначено, що з 1994 року [PERSON] проживала і здійснювала догляд за своєю матір'ю [PERSON] (а.с.14). Довідками, наданими ДКАТП, ДТЕК «Донецькобленерго» та ПАТ «Донецькоблгаз» підтверджено, що [PERSON] є споживачем комунальних послуг у будинку [ADDRESS] (а.с.18-22). Також, позивач підтримувала у належному стані будинок [ADDRESS] (а.с.24). За інформацією Дружківської державної нотаріальної контори від 25 серпня 2016 року № 829/01-16 після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, заяви про прийняття або відмову від спадщини до Дружківської нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилась та відповідне свідоцтво не видавалося. Суд, проаналізувавши докази по справі, вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на спадщину підлягають задоволенню. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до 01 січня 2004 року, а тому застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ст.529 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивач [PERSON] виконала всі умови, передбачені законом, для прийняття спадщини як спадкоємець першої черги. Інших спадкоємців, окрім неї, немає. Але позивач позбавлений права отримати свідоцтво про право на спадщину у встановленому законом порядку через причини, які від неї не залежать. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Суд встановив, що в свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] від 10 червня 1960 року, власником будинку був вказаний спадкодавець [PERSON] (а.с.13). За інформацією, наданою виконавчим комітетом Дружківської міської ради № 30-3890-01 від 06 вересня 2016 року, рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради від 06 травня 1981 року № 212 «Про перейменування вулиць міста Дружківки і селищ міського типу, підпорядкованих міській раді», відповідно до додатку до рішення виконавчого комітету пункту «ІІІ- сел. Райське» [ADDRESS] Рішенням виконавчого комітету Райської селищної ради від 14 вересня 2016 року № 18 змінено поштову адресу об'єкту нерухомого майна - житлового будинку з [ADDRESS] Проаналізувавши докази, суд вважає, що є всі законні підстави для визнання за позивачем права власності на цей житловий будинок, оскільки право власності на нього за [PERSON] було зареєстровано у відповідності до законодавства.

Outcome: approved