Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача про захист прав споживачів зазначивши, що ним, [PERSON] та ТОВ "СПОЖИВЧЦЕНТР" було укладено договір відповідно до якого було отримано позику, однак, ознайомившись зі змістом договору, він вважає, що укладений договір є недійсним, зважаючи на наступне: По-перше, ТОВ "СПОЖИВЧЦЕНТР" було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, проте, ним не було підписано даний договір. По-друге, прийняття пропозиції від Відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик Відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». По-третє, вважає укладений кредитний договір таким, що не відповідає чинному законодавству України та суперечить його вимогам посилаючись на відповідні норми. Також, звертає увагу, що Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту укладений ним та Відповідачем містить ознаки Кредитного договору. Зазначає, що в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Вважає що діяльність ТОВ "СПОЖИВЧЦЕНТР" є нечесною підприємницькою практикою, а отже правочин, здійснений з використанням такої практики, є недійсним. Ухвалою судді Іллічівсько го районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 травня 2021 року було відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвалою суду від 10.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подав суду письмову заяву, згідно якої просив суд розглянути справу у його відсутності та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача - Шкромида Ю.В., який діє на підставі положення ТОВ «Споживчий центр» про самопредставництво від 28.04.2021 року, позовні вимоги не визнав, надав суду відзив на позов, вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач не зазначає в позовній заяві жодної із підстав для визнання недійсним кредитного договору №06.03.2021-100001422 від 06.03.2021р. В позові відсутнє обґрунтування які норми ст.ст. 203, 215 ЦК України порушені та які повинен застосувати суд для визнання недійсним кредитного договору. Зазначає, що [PERSON] не укладав з ТОВ «Споживчий центр» кредитних договорів за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, а зазначений договір було укладено у звичайній паперовій формі та власноручно ним підписано у відділенні відповідача. Твердження позивача про те, що йому не була надана інформація, необхідна для укладення договору, є недостовірною та, на думку відповідача, наданою з метою створення штучних підстав для звернення з позовом та уникнення відповідальності за порушення договору. Волевиявлення позивача було вільним, договір відповідав його внутрішній волі, що він сам підтвердив при укладенні договору. Помилка позичальника щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину не має правового значення і не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, просить в задоволенні позову відмовити. Крім того 07.07.2021 року представником відповідача ТОВ «Споживчий центр» - Шкромидою Ю.В. було подано зустрічний позов про стягнення з [PERSON] заборгованості з повернення суми кредиту та сплати процентів за кредитним договором. Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 13.07.2021 року позовну заяву [PERSON] було об`єднано в одне провадження із зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості та справу призначено до судового розгляду. В обґрунтування зустрічних позовних вимог представник ТОВ «Споживчий центр» зазначив, що 06.03.2021 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 06.03.2021-100001422 (в подальшому договір), пунктом 1.3 якого передбачено, що Кредитор надає п озичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту - 7000 грн., на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення кредиту до 19.03.2021 року та платою за користування кредитом у розмірі 1960 грн. Пролонгація строку користування Кредитом здійснюється Позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом, що надає право Позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого року зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. Пролонгований строк дорівнює первинному строку та обраховується з дня сплати процентів, вказаних в цьому абзаці. Кількість пролонгацій не обмежена, однак право на пролонгацію втрачається, якщо в результаті пролонгації загальна сума процентів за договором досягне максимального розміру. 19.03.2021 року та 05.04.2021 року позичальник пролонгував строк користування кредитом, проценти станом на 03.06.2021 року досягли максимального розміру 14000,00 грн. У зв`язку з чим [PERSON] не повернув кредит у розмірі 6917,25 та не сплатив проценти в розмірі 9572,75 грн. У зв`язку з чим ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 16490, грн. і судові витрати у справі в розмірі 2270,00 грн. Просив справу розглядати за його відсутністю та у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі, а зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі. У відзиві на зустрічний позов [PERSON] зазначив, що із зустрічним позовом не погоджується у зв`язку з тим, що ТОВ «Споживчий центр» проценти за кредитом припиняються після спливу визначення строку кредитування. Що стосується суми розрахунку суми заборгованості то вважає її не підтвердженою, у зв`язку з відсутністю документів первинної бухгалтерської документації відносно видачі та його часткового погашення. Крім того, зазначив, що вважає кредитний договір недійним, у зв`язку з відсутністю в нього інформації, яка стосується суті наданих фінансових послуг передбачених ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та письмово його підтвердження. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та зміст спірних правовідносини, вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, а зустрічний позов ТОВ «Споживчий центр» підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Споживчий центр» № 230 від 28.04.2011 року, позивач зареєстрований як фінансова установа відповідно до Розпорядження Держфінпослуг. Згідно розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 438 від 28.02.2017 року, ТОВ «Споживчий центр» видано безстрокову ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту. На підставі Кредитного договору №06.03.2021-100001422 від 06.03.2021 року ТОВ «Споживчий центр» було надано [PERSON] кредит у розмірі 7000 грн., строком на 14 календарних днів. Згідно договору кредит у розмірі 7000 грн. та проценти у сумі 1960 грн. сплачуються до 19.03.2021 року. Пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом, що надає право позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого строку зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. Пролонгований строк дорівнює первинному строку та обраховується з дня сплати процентів, вказаних в цьому абзаці. Кількість пролонгацій не обмежена, однак, право на пролонгацію втрачається, якщо в результаті пролонгації загальна сума процентів за кредитними договором досягне максимального розміру. Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 881,64% річних. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, засвідченого підписом [PERSON] , 06.03.2021 року йому було надано фінансовий кредит в розмірі 7000 грн., строком на 14 днів, процентна ставка - 881,64 % річних, кредит у розмірі 7000 грн. та проценти у сумі 1960 грн. сплачуються до 19.03.2021 року. Згідно із квитанцією №0000050369 від 06.03.2021 [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 7000 грн. У відповідності до квитанції №0000050606 від 19.03.2021 року [PERSON] було сплачено проценти за користування кредитом в розмірі 1960 грн. Згідно із квитанцією №0000050607 від 19.03.2021 року [PERSON] було сплачено суму за повернення кредиту в розмірі 50 грн. У відповідності до квитанції №0000050922 від 05.04.2021 року [PERSON] було сплачено проценти за користування кредитом в розмірі 2467,25 грн. та суму за повернення кредиту в розмірі 32,75 грн. Відповідно до розрахунку ТОВ «Споживчий центр» сума заборгованості [PERSON] за період з 06.03.2021 по 01.07.2021 року становить 16490 грн. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач за первісним просить визнати договір позики, укладений між нею та ТОВ «Споживчий центр» недійсним, посилаючись на те, що відповідачем під час укладання договору не були дотримані вимоги Законів України «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування» та «Про електронну комерцію». Суд, дослідивши докази, вважає, що обставини, якими позивач за первісним обґрунтовує свої вимоги, зокрема, в частині недотримання порядку акцептування пропозиції в порушення положень абз. 3 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», з огляду на що договір не може бути прирівняний до укладеного у письмовій формі, не відповідають фактичним обставинам, що встановлені судом. Так, договір між позивачем та відповідачем № 06.03.2021-100001422 від 06.03.2021 року був укладений у простій письмовій формі, а тому до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином, при вирішенні спору підлягають застосуванню норми ЦК України, а також норми Законів України «Про споживче кредитування» та «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Згідно з ч.2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами(постанова КЦС ВС від 22.01.2020 року у справі №674/461/16-ц). Зі змісту спірних правовідносин вбачається, що позивачем за первісним позовом оспорюється сам факт укладання кредитного договору із відповідачем, однак, як встановлено судом, в оспорюваному договорі є підпис позичальника. Позивач за первісним позовом не оспорював договору з підстав того, що він не підписував його власноруч та не ставив перед судом питання про призначення почеркознавчої експертизи, тобто, доказів, які б спростовували факт укладання оспорюваного договору між сторонами у простій письмовій формі, [PERSON] не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». За змістом ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»(у редакції на час укладення оспорюваного договору)договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на час укладання кредитного договору). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. Суд не погоджується з доводами позивача за первісним позовом про те, що відповідач в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав йому відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті, оскільки це спростовується дослідженими судом письмовими доказами, які надані відповідачем - копіями кредитного договору та паспорта кредиту, які містять підпис позичальника [PERSON] та підтверджують факт ознайомлення його з даними документами; позивач за первісним позовом не спростував жодним доказом, що підпис у вказаних документах належить не йому. Відповідно до частин 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Позивач за первісним позовом у позові визначив спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав, що відповідачем було введено його в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема, розміру відсотків. Таким чином, позивач за первісним позовом зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Однак, ним не надано суду жодного належного доказу, який би підтверджував та доводив обставини ненадання відповідачем інформації про умови кредитування та на підтвердження того, що оспорюваний ним договір є несправедливим. Судом достовірно встановлено з матеріалів справи, що оспорюваний договір вчинений у письмовій формі, він, як і паспорт кредиту, підписаний позичальником (споживачем) [PERSON] , таким чином, позивач за первісним позовом, як позичальник, підписавши договір, ознайомився із запропонованими умовами та погодився з ними. До того ж позивач за первісним позовом, як позичальник, мав можливість протягом 14 днів з дня укладення договору (фактично протягом строку кредитування)відмовитися від даного договору без пояснення причин, у тому числі, в разі отримання ним грошових коштів (ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування»), однак, жодних дій щодо відмови від договору не вчинив, що в чергове свідчить про те, що він погодився з усіма істотними умовами договору. На підтвердження зазначеної обставини, свідчить і факт часткового виконання позивачем за первісним позовом зобов`язань за оспорюваним договором, що підтверджено нефіскальними чеками № 0000050606 від 19.03.2021 року про оплату [PERSON] процентів за користування кредитом у розмірі 1960 грн., № 0000050607 від 19.03.2021 року суми за повернення кредиту в розмірі 50 грн., та №0000050922 від 05.04.2021 року про оплату процентів за користування кредитом в розмірі 2467,25 грн. та суму за повернення кредиту в розмірі 32,75 грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про визнання договору позики недійсним не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано належних доказів на її обгрунтування. Що стосується зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід зазначити наступне. Судом встановлено, що 06.03.2021 року між ТОВ «Споживчий центр» та було укладено кредитний договір № 06.03.2021-100001422 (в подальшому договір), пунктом 1.3 якого передбачено, що Кредитор надає позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту - 7000 грн., на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення кредиту до 19.03.2021 року та платою за користування кредитом у розмірі 1960 грн. Пролонгація строку користування Кредитом здійснюється Позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом, що надає право Позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого року зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. Пролонгований строк дорівнює первинному строку та обраховується з дня сплати процентів, вказаних в цьому абзаці. Кількість пролонгацій не обмежена, однак право на пролонгацію втрачається, якщо в результаті пролонгації загальна сума процентів за договором досягне максимального розміру. 19.03.2021 року та 05.04.2021 року позичальник пролонгував строк користування кредитом, проценти станом на 03.06.2021 року досягли максимального розміру 14000,00 грн. У зв`язку з чим [PERSON] не повернув кредит у розмірі 6917,25 грн. та не сплатив проценти в розмірі 9572,75 грн. Копією чеку №00000503369 від 06.03.2021 року підтверджується отримання [PERSON] кредиту у розмірі 7000 грн. на підставі договору №06.03.2021-100001422 від 06.03.2021 року. До теперішнього часу відповідач за зустрічним позовом не сплатив позивачу заборгованість, чим порушив зобов`язання, встановлені договором. Як визначено частиною 2 статті 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. [PERSON] умови договору не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 16490,00 грн. Сума боргу стверджується обґрунтованим розрахунком боргу, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 6917,25 грн. та заборгованості по процентам в сумі 9572,75 грн. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що зустрічний позов ТОВ «Споживчий центр» підлягає повному задоволенню, оскільки відповідач зобов`язань по договору кредиту не виконав, а тому слід стягнути вказані в позовній заяві кошти в повному обсязі. Крім того, у відповідності із ст.141 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» понесені документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2270,00 грн.

Outcome: approved