Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк") звернулось до суду з вказаним позовом. Зазначало, що 30 липня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк передав у власність [PERSON] 70 тис. доларів США під 15% річних строком до 30 липня 2015 року, а [PERSON] зобов'язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором. На забезпечення виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором між банком і [PERSON] 30 липня 2008 року було укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку банку належну їй на праві власності нежитлову будівлю (магазин-кафетерій) під літерою «А-1» з допоміжними спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. 05 лютого 2009 року між банком і [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору від 30 липня 2008 року, за умовами якого було сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту, крім того [PERSON] зобов'язалась повернути кредит у повному обсязі не пізніше 30 липня 2025 року. Посилаючись на те, що [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, і що ПАТ "Дельта Банк" є правонаступником прав та обов`язків акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту від 30 липня 2008 року, просило у рахунок виконання основного зобов'язання щодо сплати заборгованості у сумі 113542,59 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 907545 грн. 92 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нежитлову будівлю загальною площею 170,8 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом передачі вказаного предмету іпотеки іпотекодержателю у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем; зобов'язати Державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю загальною площею 170,8 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за ПАТ «Дельта Банк»; припинити право власності іпотекодавця [PERSON], в тому числі право володіння, користування та розпорядження нежитловою будівлею, загальною площею 170,8 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS]; виселити з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], іпотекодавця [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають та зареєстровані за вказаною адресою. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки іпотекодержателю у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем; зобов'язання Державної реєстраційної служби України здійснити державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю загальною площею 170,8 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за ПАТ «Дельта Банк»; припинення права власності іпотекодавця [PERSON], в тому числі права володіння, користування та розпорядження нежитловою будівлею, загальною площею 170,8 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги в частині припинення права користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS], і виселення з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], іпотекодавця [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають та зареєстровані за вказаною адресою, просив залишити без розгляду, посилаючись на те, що предметом іпотеки є нежитлове приміщення. Представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував. Представник Державної реєстраційної служби України просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Державної реєстраційної служби України здійснити державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю загальною площею 170,8 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за ПАТ «Дельта Банк», так як такі вимоги є передчасними. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши надані докази, дійшов наступних висновків. Установлено, що 30 липня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк передав у власність [PERSON] 70 тис. доларів США під 15% річних строком до 30 липня 2015 року, а [PERSON] зобов'язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором (а.с. 11-17). На забезпечення виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором між банком і [PERSON] 30 липня 2008 року було укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку банку належну їй на праві власності нежитлову будівлю (магазин-кафетерій) під літерою «А-1» з допоміжними спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33-36). 05 лютого 2009 року між банком і [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору від 30 липня 2008 року, за умовами якого було сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту, крім того [PERSON] зобов'язалась повернути кредит у повному обсязі не пізніше 30 липня 2025 року (а.с. 18-20). Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 08 грудня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» і публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» відступило право вимоги, зокрема, за укладеним 30 липня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і [PERSON] договором про надання споживчого кредиту, а ПАТ «Дельта банк» придбало право вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором, що не оспорюється сторонами по справі (а.с. 67-69). 14 березня 2012 року між ПАТ «Дельта банк» і товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Вердикт» укладено договір доручення, за умовами якого товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Вердикт» прийняла на себе зобов'язання за винагороду від імені ПАТ «Дельта банк» здійснювати юридичні та/або фактичні дії, спрямовані на повернення простроченої або загальної заборгованості за кредитними договорами боржників (а.с. 72-75), у зв'язку із чим товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Вердикт» звернулось до суду із вказаним позовом. Взяті на себе зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту [PERSON] належним чином не виконує, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, розрахунок якої надано банком (а.с. 40, 43-53). Через наявність заборгованості у позичальника по сплаті кредиту банк прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, про що направив повідомлення іпотекодавцю (а.с. 62-63). Зазначене повідомлення залишилось без реагування. Крім того судом установлено, що 11 грудня 2009 року [PERSON] зареєструвала шлюб, у зв'язку із чим змінила прізвище на Чорнокожик. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Зазначені положення не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Разом із тим, як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у пп. 38, 39 постанови від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. З урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому лише в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. За змістом пп. 4.1.1 - 4.2.4 договору іпотеки від 30 липня 2008 року іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку», з інших, передбачених законодавством України, підстав. Право визначення підстави і способу звернення стягнення належить іпотекодержателю. Ураховуючи, що ПАТ "Дельта Банк" не було реалізовано такий спосіб позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки як укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який би передбачав передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (ст. 37 Закону України "Про іпотеку") у рахунок виконання основного зобов`язання, у розділі 4 договору іпотеки "Звернення стягнення" такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки як набуття права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не передбачено, положення договору іпотеки про те, що право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю, не є встановленням такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки як набуття права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нежитлову будівлю загальною площею 170,8 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у рахунок виконання основного зобов'язання щодо сплати заборгованості у сумі 113542,59 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 907545 грн. 92 коп., шляхом передачі вказаного предмету іпотеки іпотекодержателю у власність, визнання на нього права власності за іпотекодержателем, припинення права власності іпотекодавця [PERSON], в тому числі права володіння, користування та розпорядження нежитловою будівлею, загальною площею 170,8 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], не підлягають задоволенню. Порушене право банку підлягає захисту шляхом звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку", а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Звертаючись до суду з вказаним позовом, ПАТ "Дельта Банк" таку вартість предмета іпотеки не визначило. Позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" до Державної реєстраційної служби України про зобов`язання здійснити державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю загальною площею 170,8 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за ПАТ «Дельта Банк» також не підлягають задоволенню. Разом із тим відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України позивач має право подати до суду заяву про залишення позову без розгляду. За таких обставин з огляду на заяву представника позивача про залишення без розгляду частини позовних вимог позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" в частині припинення права користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS], і виселення з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], іпотекодавця [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають та зареєстровані за вказаною адресою, слід залишити без розгляду.

Outcome: dismissed