Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Добровеличківської РДА Кіровоградської області, [PERSON] , відділу у Добровеличківському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування розпоряджень, скасування реєстрації земельної ділянки та визнання договору оренди землі недійсним і скасування його державної реєстрації, в якому зазначила, що вона є власницею земельної ділянки [NUMBER] площею 8,10 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, що посвідчується державним актом на право власності на землю серії [NUMBER] , виданим Піщанобрідською сільською радою народних депутатів 10.05.2000 на підставі рішення сесії Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області №165 від 07.04.2000. З довідки відділу у Добровеличківському районі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 03.12.2018, позивач дізналася, що вказана земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі та їй присвоєно кадастровий номер [NUMBER] . Під час звернення до відділу у Добровеличківському районі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області з проханням зареєструвати належну їй земельну ділянку, позивач дізналася, що її земельна ділянка належить до державної форми власності та згідно договору від 20.04.2007 передана в оренду на 20 років відповідачу [PERSON] , про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру від 07.11.2018. Також, позивач з`ясувала, що розпорядженням голови Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 29.01.2003 №30-р надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки. Розпорядженням голови Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 29.12.2003 №628 було погоджено продовження терміну договору оренди земель державної власності на території Піщанобрідської сільської ради. 20.04.2007 між Добровеличківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та [PERSON] укладено договір оренди землі, за умовами якого в оренду була передана земельна ділянка площею 8,1 га, кадастровий номер [NUMBER] , що розташована на території Піщанобрідської сільської ради. На підставі розпорядження голови Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 22.12.2011 №851-р були внесені зміни до спірного договору оренди землі та оформлені відповідною угодою, згідно якої договір укладається на 20 років. Враховуючи, що відповідач Добровеличківська районна державна адміністрація не мала права передавати в оренду земельну ділянку, яка належить позивачу без відома та згоди останньої, тому розпорядження голови Добровеличківської РДА Кіровоградської області є протиправними та підлягають скасуванню, а договір оренди земельної ділянки від 20.04.2007 недійсним із скасуванням державної реєстрації земельної ділянки. Сторона позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю та обґрунтувала їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Стверджували, що про порушення свого права [PERSON] дізналася в листопаді 2018 року, коли отримала витяг з ДЗК. Позивач додала, що державний акт на право приватної власності на землю вона отримала в 2000 році, а починаючи з 2001 року не проживала в селі Перемога Добровеличківського району Кіровоградської області. Відразу після одержання правовстановлюючого документу на земельну ділянку вона намагалася здати її в оренду, однак, їй повідомили, що вказані дії вона зможе вчинити після отримання паспорта громадянина України, якого вона отримала в 2015 році. Стверджувала, що починаючи з 2000 року по день отримання витягу з ДЗК доля належної їй земельної ділянки не була відома. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлених вимог не визнала повністю. На обґрунтування своїх доводів, зазначила, що на момент отримання державного акту на право приватної власності на землю позивач не була громадянкою України, а тому, відповідно до ст.81 ЗК України не мала права на земельну ділянку із числа земель сільськогосподарського призначення, на що вказує й рішення сесії Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області №224 від 05.09.2000 року, яким відмінено рішення сесії Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області № 163 від 07.04.2000 року в частині передачі земельної частки ( паю) в натурі із земель колективної власності Даніловій Т.В . Додала, що рішення Піщанобрідської сільської ради № 165 від 07.04.2000 року, яке зазначене в державному акті на право приватної власності на землю, виданому на ім`я позивача, взагалі не містить відомостей про передачу позивачеві земельної ділянки у власність. Вважає, що [PERSON] дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права в 2000 році, коли отримала державний акт на право приватної власності на землю, а тому пропустила строк позовної давності. З огляду на ті обставини, що стороною позивача не надано доказів про наявність поважних причин пропуску цього строку і не заявлено клопотань про його поновлення, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити саме в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Представник відповідача - Добровеличківської РДА Кіровоградської області в судовому засіданні заявлені вимоги визнала повністю та заявила, що дійсно, внаслідок дій посадових осіб РДА було порушено право власності позивача. Відділ у Добровеличківському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи по суті, явку свого представника в судове засідання повторно не забезпечив . Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши заяви по суті спору та письмові докази дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Судом з`ясовано, що позивач [PERSON] є власницею земельної ділянки [NUMBER] площею 8,10 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії [NUMBER] , виданим Піщанобрідською сільською радою народних депутатів 10.05.2000. Водночас рішенням двадцятої сесії Піщанобрідської сільської ради від 05.09.2000, вирішено відмінити рішення Піщанобрідської сільської ради від 07.04.2000 №163 щодо передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності громадянці [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі 8,1 га так як вона не є громадянкою України. Розпорядженням голови Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 29.01.2003 №30-р, [PERSON] надано в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку [NUMBER] площею 8,10 га, яка знаходиться на території Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області Розпорядженням голови Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 29.12.2003 №628, погоджено продовження терміну договору оренди землі, укладеного між Добровеличківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та [PERSON] щодо земельної ділянки державної власності площею 8,1 га на території Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області ( контур №50 ). 20.04.2007 року між Добровеличківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області ( орендодавець ) та [PERSON] ( орендар) укладено договір оренди землі, згідно умов якого перший передав останньому в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області площею 8,1 га. Строк дії договору - п`ять років. На підставі розпорядження голови Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 22.12.2011 №851-р були внесені зміни до вказаного вище договору, які оформлені відповідною угодою, згідно якої основний договір укладається на 20 років та збільшено розмір орендної плати. Відповідно до довідки виконавчого комітету Піщанобрідської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області №1061 від 22.02.2019, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.11.2018 НВ-3506206012018, договору оренди землі від 20.04.2007 №123, а також угоди про внесення змін до договору оренди землі від 20.04.2007 №123, [PERSON] на території сільської ради користується земельною ділянкою сільськогосподарського призначення державної власності, кадастровий номер [NUMBER] на умовах оренди загальною площею 8,1 га на підставі договору оренди земельної ділянки укладеного 20.04.2007 між Добровеличківською районною адміністрацією та гр. [PERSON] , який діє до 20.04.2027. З довідки відділу у Добровеличківському районі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 29.10.2018 №31-11-0.22-610/110-18, встановлено, що відповідно до наявних у Відділі книг записів реєстрації державних актів прав власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі - [PERSON] зареєстровано та видано державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 10.05.2000 №386. Запис щодо реєстрації вказаного державного акту не скасовано. З довідки відділу у Добровеличківському районі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 03.12.2018 №256/410-18, встановлено, що земельна ділянка, право власності на яку гр. [PERSON] посвідчено державним актом на право приватної власності серії [NUMBER] зареєстрована у Державному земельному кадастрі, присвоєно кадастровий номер [NUMBER] . Враховуючи досліджені в судовому засіданні документи, суд зазначає, що пунктом 10 статті 28-1 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення " Закону України "Про Державний земельний кадастр " визначено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набуття чинності цим Законом, є дійсними. Також згідно із пунктом 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Право власності громадян та юридичних осіб на землю гарантується ст.14 Конституції України. Відповідно до положень ч.2 ст.14 Конституції України це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Суд приймає до уваги доводи відповідача, що рішенням двадцятої сесії Піщанобрідської сільської ради від 05.09.2000, прийнято рішення про відміну рішення Піщанобрідської сільської ради від 07.04.2000 №163, водночас суд зазначає, що позивач отримала документ, що підтверджує її право власності на земельну ділянку, а саме державний акт на право власності земельною ділянкою [NUMBER] , який зареєстрований у Державному земельному кадастрі. В судовому порядку зазначений акт не скасований та не оспорений. Правомірність отримання позивачем у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та одержання Державного акта на цю земельну ділянку ніким не оспорювалася . Прецедентна практика Європейського суду з прав людини як джерела права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), згідно з якою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна. Таким чином, отримавши відповідне рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування, [PERSON] мала усі правові підстави розраховувати на законний перебіг подій, що є правомірним очікуванням щодо непорушності її права власності. Разом з тим в судовому засіданні з`ясовано, що земельна ділянка, яка є власністю позивача, перебуває в оренді [PERSON] на підставі договору оренди землі від 20.04.2007 №123, а також угоди про внесення змін до договору оренди землі від 20.04.2007 №123, які укладені з Добровеличківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області. Відповідно до відомостей Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, державним реєстратором вносився запис на земельну ділянку державної форми власності із кадастровим номером [NUMBER] , згідно якого 20.04.2007 зареєстровано право оренди землі строком дії на 20 років на підставі договору оренди землі від 20.04.2007, укладеного між [PERSON] та Добровеличківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області. У зв`язку із орендою зазначеної земельної ділянки Добровеличківська районна державна адміністрація Кіровоградської області винесла ряд оскаржуваних розпоряджень, а саме: від 29.01.2003 №30-р про надання в оренду земельної ділянки [PERSON] ; від 29.12.2003 №628-р про погодження продовження терміну оренди земель державного земельного фонду на території Піщанобрідської сільської ради; від 22.12.2011 №851-р про поновлення терміну дії договору оренди землі. Відповідно до положень ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України). Отже за таких обставин суд погоджується з доводами позивача про те, що розпорядження Добровеличківської районної державної адміністрації : від 29.01.2003 №30-р про надання в оренду земельної ділянки [PERSON] ; від 29.12.2003 №628-р про погодження продовження терміну оренди земель державного земельного фонду на території Піщанобрідської сільської ради; від 22.12.2011 №851-р про поновлення терміну дії договору оренди землі, - прийняті з порушенням діючого земельного законодавства, а тому вони не можуть залишатися чинним і підлягають скасуванню. Також положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним. За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин за приписами ч. 3 ст. 215 ЦК України може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Статтею 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що Добровеличківська районна державна адміністрація не мала прав та повноважень розпоряджатися земельною ділянкою в особі орендодавця, так як земельна ділянка належить на праві приватної власності [PERSON] , яка не мала волевиявлення на укладення договору оренди землі з [PERSON] від 20.04.2007, а тому спірний договір оренди землі має бути визнаний недійсним. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до абзацу 2 п. 3 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції № 1844/5 від 14.12.2012, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 18 грудня 2012 року за №2102/22414, відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно використовуються державним реєстратором для встановлення наявності (відсутності) записів про державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації прав та під час розгляду заяв про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, заяв/запитів на отримання інформації з Державного реєстру прав. Пункти 1, 2 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачають, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. В своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. У справі «Стретч проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на її майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння майном та, відповідно, відбулось порушення ст.1 Першого протоколу Конвенції». З огляду на наведене, відповідач-1 акцентував увагу на тому, що він не може відповідати за помилки державних органів при укладенні договору оренди (якщо такі мали місце), а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при укладенні договору оренди припустилися помилки. Доводи представника відповідача [PERSON] щодо пропуску позивачем строку позовної давності суд вважає необґрунтованими, оскільки, з пояснень сторони позивача, встановлено, що про порушення свого права вона дізналася в листопаді 2018 року, коли отримала витяг з ДЗК. Будь-яких доказів, які б спростували такі доводи стороною відповідача не надано. З огляду на ті обставини, що порушення прав позивача відбулося з вини Добровеличківської РДА Кіровоградської області тому судові витрати слід покласти саме на останню. На підставі ст.ст.116,122,125,126,152,153,155 ЗК України, ст.ст.15,16,21,203,215,321,373,378, ст.ст. 3,9,19,26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",

Outcome: approved