Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Представник позивача ТзОВ "ФК "Довіра та Гарантія" звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, на обґрунтування якого вказав, що 29.08.2012 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 711RNCA122420001 та видано кредит в сумі 569 655 грн. 00 коп строком до 29.08.2014 року. ТзОВ "ФК "Довіра та Гарантія" є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «Правекс-Банк». Позичальник за період користування кредитними коштами, здійснив часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість позичальника перед банком не погашена. Внаслідок несплати коштів, визначених умовами договору, станом на 29.10.2016 року у відповідачки наявна заборгованість в розмірі 198125 грн. 32 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 105024 грн. 17 коп., проценти - 3242 грн. 03 коп., пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 87 725 грн. 61 коп., пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 2 133 грн. 51 коп. На підставі наведеного просив суд стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості на користь ТзОВ "ФК "Довіра та Гарантія", а також судові витрати. Відповідач [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Правекс-Банк» (правонаступник ТзОВ "ФК "Довіра та Гарантія") про визнання недійсним договору № 711RNCA122420001 від 29.08.2012 року, визнання недійсним договором застави № 711RNCA122420001 від 29.08.2012 року та стягнення на її користь 39305,01 грн. зайво отриманих коштів. Мотивувала тим, що з 29.08.2012 року між нею та АКБ «Правекс-Банк» було укладено кредитний договір № 711RNCA122420001 на суму 569655,00 грн. з процентною ставкою 12,5% річних та датою повернення 29.08.2014р., цільове призначення кредиту - часткова оплата вартості транспортного засобу. Для забезпечення виконання основного договору також було укладено договір застави та договір страхування транспортного засобу. Вважає, що зазначений кредитний договір та як похідний від нього договір застави не відповідають законності з огляду на таке. У відповідності до положень ст.ст. 1054, 1055 ЦК України кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту. Укладений між ними кредитний договір визначений, як споживчий кредит, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення. У договорах за участю фізичної особи - споживача, слід враховувати вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст.1054 ЦК України). Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. З аналізу Договору про надання споживчого Кредиту №711RNCA122420001 від 29.08.2012р. видно, що в його змісті відсутні встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для його укладення, а саме: -Кредитний договір, містить тільки пункти щодо відповідальності Позичальника і не містить жодного пункту щодо відповідальності кредитодавця, -Текст Додатку №1 надрукований кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту Кредитного договору. -існує істотний дисбаланс прав та обов`язків кредитодавця і позичильника на користь банку. При укладенні договору споживчого кредиту №711RNCA122420001 від 29.08.2012р. в його додатку №1 (який згідно п.11.4 є невід`ємною частиною основного договору) містяться значення, які не передбачені текстом кредитного договору такі, як різні комісії, плати за відкриття рахунку, послуги нотаріуса. У зв`язку із цим вважає, що при укладенні оспорюваного кредитного договору відповідач не дотримався законності, а тому порушив її права як споживача фінансових послуг. Зважаючи на вищевикладене вважає, що при укладенні кредитного договору її було введено в оману щодо фактичних і істотних умов кредитного договору, а тому позовну вимогу про визнання його недійсним слід задоволити та відповідно як наслідок, визнати недійсним договір застави, оскільки цей договір є похідним від основного. У зв`язку з чим на виконання умов недійсного правочину банком зайво отримано 39305,01 грн., які підлягають стягненню у її користь. 12.11.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду залучено до справи ТзОВ "ФК "Довіра та Гарантія" в якості правонаступника. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити за необгрунтованістю. Представник відповідача в судовому засіданні зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити, в задоволенні позову ТзОВ "ФК "Довіра та Гарантія" відмовити. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає наступне. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 29.08.2012 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 711RNCA122420001. Кредит було надано з метою своєчасної оплати позичальником вартості автомобіля, що купується, за договором купівлі-продажу №НП 290801 від 29.08.2012 року, а також з метою оплати страхових платежів згідно договорів страхування автомобіля, укладення яких здійснюється на підставі і з врахуванням вимог п. 6.1.8 та 6.1.9. кредитного договору. Банк має право надати позичальникові кредит в національній валюті на загальну суму 569 655 гривень, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені кредитним договором. Кредит надається строком з 29.08.2012 року до 29.08.2014 року зі сплатою 12,5 процентів річних (Том 1, а.с.7-11). 14.09.2012 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу № 711 RNCA122420001, відповідно до якого [PERSON] для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов"язань (як Позичальника) перед заставодержателем кредитним договором № 711RNCA122420001 від 29.08.2012 року та можливих змін та доповнень до нього передає в заставу заставодержателю транспортний засіб PORSCHE модель PANAMERA 4S реєстраційний номер [NUMBER] . 31.05.2017 року між ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" та ПАТ КБ "Правекс-банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитними договорами №2, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 711RNCA122420001 від 29.08.2012 року, укладеним між ПАТ КБ "ПРАВЕКС-БАНК" та [PERSON] перейшло до ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія". Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 1-5 ст. 203 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У свою чергу, вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обов`язків за угодою, є виконанням угоди. Відповідно до ст.ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Відповідно до п.п. 4 та 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з пунктом 11.8 Кредитного договору шляхом укладення та підписання позичальником даного Договору Позичальник підтверджує факт письмового його повідомлення про умови надання кредиту, а також про всі збори, проценти, тарифи,комісії та інші елементи вартості кредиту по даному Договору згідно п.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів". Позичальником було підписано Додаток № 1 до Кредитного Договору, в якому зазначено ануітентний графік погашення суми кредиту та інформацію, щодо сукупної вартості кредиту та реальної відсоткової ставки. Крім того, Позичальником [PERSON] було підписано Пам"ятку клієнта за програмою кредитування на придбання транспортного засобу та підписано Додаток № 1 та Додаток № 2 до пам"ятки клієнта, в яких було надано вичерпану інформацію щодо процентної ставки, термінів і наповнення, а також інформацію стосовно ануітентного графіку погашення суми кредиту та відомості стосовно сукупної вартості кредиту та реальної відсоткової ставки. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов`язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за цим договором несе споживач. Пунктом 14 цієї постанови визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] була ознайомлений з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується її особистим підписом. Кошти були перераховані на відповідний рахунок. Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних і допустимих доказів протилежного позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано. Крім того, встановлено, що [PERSON] не була обмежена часом ознайомлення з умовами кредитного договору, отримання юридичної допомоги, обрання іншої банківської установи. Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний кредитний договір несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору [PERSON] ознайомилася та погодилася з його умовами. Ухвалою суду від 04.09.2019 року по даній справі призначено судову технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступне запитання: Яким розміром (кегелем) шрифту надрукований Кредитний договір №711RNCA122420001 від 29.08.2012 року укладений між [PERSON] і Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Правекс банк» та Додаток 1 до цього договору? Однак, 20 листопада 2019 року матеріали цивільної справи були повернуті до суду, оскільки вартість проведення експертизи не була оплачена [PERSON] . Посилання позивача за зустрічним позовом про те, що Текст Додатку №1 надрукований кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту Кредитного договору не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки зазначені обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Враховуючи нікчемність визначення Банком будь-яких зборів та комісій, та оскільки позивач не ставить питання про стягнення з відповідача [PERSON] будь-яких із зазначених платежів, підстав для визнання кредитного договору в цілому суд не вбачає. Відповідно до розрахунку заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № 711RNCA122420001 від 29.08.2012 року станом на 29.10.2016 року складає 198 125,32 гривень, з якої: заборгованість за кредитом - 105024,17 гривень, проценти - 3242,03 гривень, заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату кредиту - 87725,61 гривень, заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 2133,51 гривень (Том 1, а.с. 15-16). Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Згідно розділу «Донецька область» вказаного Додатку, до Переліку включено м. Єнакієве. Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] З наданого розрахунку заборгованості вбачається нарахування пені за несвоєчасну сплату кредиту, в сумі 87725,61 гривень та пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, в сумі 2133,51 гривень, яка не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки [PERSON] переселилася з населеного пункту, де проводилася антитерористична операція, а її зобов"язання підпадає під дію ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»(а.с. 15-16). Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Довіра та Гарантія", оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що між сторонами існували договірні відносини, які виникли внаслідок укладення між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] кредитного договору № 711RNCA122420001. Через порушення умов Договору з боку позичальника своєчасне погашення кредиту та відсотків не відбулося, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом та відсотками, яку відповідач у добровільному порядку не погасила, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 711RNCA122420001 від 29.08.2012 року станом на 29.10.2016 року в розмірі 108 266 (сто вісім тисяч двісті шістдесят шість) гривень 20 копійок, з яких: заборгованість за кредитом - 105024,17 гривень, проценти - 3242,03 гривень, що відповідає розрахунку заборгованості наданим позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за первісним позовом при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 2971,90 грн. відповідно до квитанції. Таким чином стягненню підлягають 1623 грн. 87 коп. сплаченого судового збору ( 108266,20 грн : 198125,32 грн = 0,5464%; 2971,90 грн х 0,5464% = 1623 грн. 87 коп.). На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 202, 205, 215-235, 1054 ЦК України,

Outcome: partial