Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту залучення та безпосередньої участі у забезпеченні проведення антитерористичної операції. В обґрунтування вимог зазначив, що з весни 2014 року разом з іншими активістами здійснював волонтерську діяльність, допомагав воїнам, вимушеним переселенцям, здійснював поїздки з гуманітарною допомогою до розташувань військових в зону проведення АТО у Донецькій та Луганській областях, але відповідні документи не оформлював. Тому з метою визначення йому статусу учасника війни просив суд встановити факт його добровільного залучення та безпосередньої участі у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, як працівника благодійної організації «Благодійний фонд «Полтавська громада разом» у період з травня 2014 року по 23 квітня 2016 року. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, вимоги заяви підтримує, просить задовольнити. Представник Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної в м.Полтаві ради до суду не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, фактично не заперечує проти задоволення вимог та при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність заявника та представника заінтересованої особи на підставі наявних у справі даних і доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що заявник [PERSON] був волонтером Благодійної організації «Благодійний фонд «Полтавська громада разом» (а.с.17-22 - статут). Згідно положень частин 1 та 2 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Встановлення вказаного факту потрібно [PERSON] для отримання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з метою отримання соціальних прав та гарантій. Ст. 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно ч. 1 ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України "Про основи національної безпеки України" об'єктами національної безпеки, між іншим, є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону (ст. 65 Конституції України). Даній статті Конституції України кореспондує стаття 1 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" щодо того, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов'язком громадян України. У преамбулі Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" зазначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни. Частиною 5 статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Відносно військовослужбовців Збройних Сил, які приймають участь у бойових діях в районах проведення антитерористичної операції на державному рівні розроблено механізм встановлення статусу учасника бойових дій. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2016 року встановлена підвідомчість судам розгляд згідно аналогічних правовідносин даної категорії заяв в порядку окремого провадження. Відповідно до частини 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Звертаючись до суду з відповідною заявою, заявник [PERSON] посилається на те, що встановлення відповідного факту є необхідним з метою отримання статусу учасника війни. Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» від 7 жовтня 2014 року N33/6/а визначені такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, зокрема, Донецька і Луганська області - з 07 квітня 2014 року. Таким чином, з 07 квітня 2014 року територія Донецької та Луганської областей визнана районом проведення антитерористичної операції, на якій був запроваджений спеціальний правовий режим. Як встановлено дослідженими в справі доказами, заявник неодноразово як працівник благодійної організації «Благодійний фонд «Полтавська громада разом», у період з травня 2014 року по 23 квітня 2016 року (в межах вимог), здійснюючи волонтерську діяльність, виїздив до Донецької та Луганської областей з гуманітарною допомогою, яку доставляв бійцям та громадському населенню. Пунктом 13 частини 1 статті 9 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасниками війни вважаються працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у порядку, встановленому законодавством. При цьому згідно зі ст. 1 Закону України «Про волонтерську діяльність» волонтерська діяльність це добровільна, соціально спрямована, неприбуткова діяльність, що здійснюється волонтерами шляхом надання волонтерської допомоги. Оскільки пунктом 13 частини 1 статті 9 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не передбачено, чи поширюється дана норма на випадки добровільного залучення особи до участі у забезпеченні проведення антитерористичної операції, на підставі ч.8 ст.8 ЦПК України суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин аналогію права. [PERSON] позбавлений можливості надати довідку керівника Антитерористичного центру при СБУ, Генерального штабу Збройних Сил про добровільне забезпечення або добровільне залучення особи до забезпечення проведення антитерористичної операції у зв'язку з її відсутністю. В той же час факт добровільного забезпечення [PERSON] проведення антитерористичної операції підтверджується дослідженими судом доказами: посвідченнями про відрядження (а.с.4-16), довідками з військових частин (а.с.30,31), грамотами, подяками (а.с.32-36), актами прийому-передачі, публікаціями в пресі. Вказаний факт має для заявника юридичне значення, іншим шляхом зазначений факт встановити неможливо. У п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, а також листі Верховного суду України «Судова практика про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року роз'яснено, що справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умови, якщо заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення і чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. На підставі викладеного суд вважає за необхідне встановити факт того, що заявник [PERSON] в період з травня 2014 року по 23 квітня 2016 року був добровільно залучений та брав безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо у районах антитерористичної операції у період її проведення.

Outcome: approved