Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

18 березня 2013 року позивачка звернулася до суду з даним позовом в якому зазначила наступне. З 11 серпня 1988 року по липень 2008 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем.Шлюб розірвано на підставі рішення Ніжинського міськрайсуду, Чернігівської області від 08 травня 2009 року.Розірвання шлюбу зареєстровано в органах РАГСу 06 жовтня 2009 року. 25 серпня 2009 року Ніжинським міськрайсудом, Чернігівської області розглядалось питання поділу спільного сумісного майна подружжя і проведено поділ майна.Залишилось не поділеним недобудований житловий будинок [ADDRESS] та частина нежитлової будівлі площею 297,8 квадратних метрів по [ADDRESS] так як дані об"єкти не були завершені будівництвом. Відповідно до рішення Ніжинського міськрайсуду від 25 серпня 2009 року, яке набуло чинності 24 вересня 2009 року житловий будинок [ADDRESS] визнано спільним майном подружжя і зазначено, що сторони мають право на будівельні матеріали, обладнання, які були використані в процесі будівництва. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У травні 2012 року вона помітила, що відповідачем встановлено паркан по периметру земельної ділянки [ADDRESS], яка згідно рішення Ніжинського міськрайсуду від 25 серпня 2009 року визнана спільною сумісною власністю і передана їй у власність та розпочато будівельні роботи недобудованого житлового будинку. Відповідач не погоджував з нею, як співвласником, початок даних робіт, що є порушенням її права. Таким чином, в травні 2012 року відповідачем порушено її право в зв"язку з чим вона звертається до суду з позовом про визнання права власності на частку матеріалів, обладнання, які були використані в процесі будівництва будинку [ADDRESS]. Вказаним вище судовим рішенням позов [PERSON] в частині визнання за ним права власності на майно, як особистої власності приватного підприємця на всю нежитлову будівлю магазину площею 415,6 кв.м. по [ADDRESS] задоволено частково в розмірі 117,8 кв.м., у зв"язку з тим, що решта нежитлової будівлі не була здана в експлуатацію і на неї не було видано свідоцтво на право власності. Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України сторони мали право лише на матеріали, обладнання тощо, використані в процесі будівництва даної нежитлової будівлі магазину, але [PERSON] з такою вимогою до суду не звертався і тому дане питання залишилось судом не вирішено. На даний час частина нежитлової будівлі площею 297,8 кв.м. по [ADDRESS] введена в експлуатацію і використовується одноособово відповідачем, що на її думку є порушенням її права в спільній сумісній власності. В рішенні Ніжинського міськрайсуду від 25 серпня 2009 року зазначено, що рішенням виконкому Ніжинської міськради №503 від 28 серпня 2003 року [PERSON], як підприємцю, на земельній ділянці площею 0,0214 га, що знаходиться по [ADDRESS] дозволено побудувати магазин промислових товарів згідно розробленої і погодженої документації. На час постановлення рішення суду будівництво нежитлової будівлі не повністю завершене і право власності на нього в реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстроване тільки на магазин, [PERSON] замовив технічну документацію і інші частини даної будівлі будуть зареєстровані пізніше. Визнаючи право власності на частину нежитлової будівлі [ADDRESS], площею 117,8 кв.м. за [PERSON] як особисте майно, суд виходив з того, що відповідно до п.29 постанови Пленуму Верховного Суду №11 від 21.12.2007 року "Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" майно приватного підприємця чи фізичної особи підприємця не є об"єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистим майном приватного підприємця. Рішенням Конституційного Суду від 19.09.2012 року у справі №1-8/2012 р. зазначено, що статутний капітал та майно приватного підприємця є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до рішення Ніжинського міськрайсуду від 25.08.2009 року частина нежитлової будівлі площею 297,8 кв.м. [ADDRESS] залишилась не розподіленою. Відповідно вона є об"єктом спільної сумісної власності подружжя і одноособове використання даної частини приміщення відповідачем порушує її права. Також вказаним рішенням суду встановлено, що недобудований житловий будинок [ADDRESS], та нежитлова будівля [ADDRESS] є збудовані під час перебування її з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Також в рішенні суду зазначено, що відповідно до довідки Ніжинської ОДПІ від 19.06.2009 року №1491/9/17 обсяг виручки приватного підприємця [PERSON] за 2001-2009 роки склав 215173 гривні.Відповідач протягом 2001-2009 років займався підприємницькою діяльністю і отримував доходи за рахунок майна, яке рішенням суду визнано особистою власністю приватного підприємця і не віднесено до спільної власності подружжя, вона вважає, що має право на половину доходів отриманих від такої діяльності. В позові до суду просила: - визнати право спільної сумісної власності подружжя на майно, що було набуто за час шлюбу з [PERSON], а саме: на половину частини нежитлової будівлі площею 297,8 кв.м. по [ADDRESS] та виділити дану частку в натурі; - визнати право спільної сумісної власності подружжя на майно, що було набуто за час шлюбу з [PERSON], а саме: на 1/2 частину вартості будівельних матеріалів, обладнання тощо, які використані під час будівництва житлового будинку [ADDRESS] та стягнути з відповідача відповідні кошти. - Стягнути з [PERSON] 1/2 частину доходів отриманих від здійснення підприємницької діяльності за період з 04 січня 2001 року по 06 жовтня 2009 року. Також надала суду заяву про уточнення позовних вимог.В заяві зазначила, що в справі є висновок судової будівельно-технічної експертизи від 15.10.2013 року.За даним висновком вона просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку від нерозділеної частини нежитлової будівлі площею 297,6 кв.м. по [ADDRESS], яка є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виділити їй в натурі згідно варіанту №1 висновку експертизи, як другому співвласнику в спірних приміщеннях (приміщення №4 та квартирі №2), які залишились нерозділеними: коридор, котельню, сходи 2-3, сходову клітину 2-4, прихожу, житлові кімнати 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, кухню, туалет, котельню 2-12, всього площею 149,5 кв.м., вартістю 1071252 грн., що становить 9/20 частки.Стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію за отримання надлишку при розподілі в сумі 111058,50 грн.Суду пояснила, що приміщення кафе розташоване на першому поверсі, а житлова квартира розташована на другому поверсі.При такому поділу в спільному користуванні з відповідачем будуть приміщення та всі комунікації. Також просила визнати за нею право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів, що були використані при будівництві житлового будинку [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на її користь половину вартості будівельних матеріалів в розмірі 204125,61 грн. Також просила стягнути з [PERSON] на її користь 1/2 частку отриманих ним доходів від підприємницької діяльності в розмірі 154016,70 грн. В суді позивачка підтримала позовні вимоги за обставин викладених вище. При цьому пояснила, що вона бажає розділити доходи отримані від здійснення підприємницької діяльності відповідача в розмірі 154016,70 грн., за період їх перебування в зареєстрованому шлюбі з 04.01.2001 року по 06 жовтня 2009 року, оскільки ці доходи були вкладені відповідачем в бізнес. Представник відповідача - [PERSON] позовні вимоги визнав частково. При цьому пояснив, що він не заперечує щодо права позивачки на 1/2 частину недобудованого будинку за [ADDRESS].Щодо стягнення вартості частки заперечує, оскільки на це відсутнє бажання відповідача. Вважає, що дохід від підприємницької діяльності поділу не підлягає. Так як був отриманий сторонами в період перебування них в шлюбі та спільного проживання. Тому даний дохід використаний сторонами. Щодо інших вимог, то вважає, що позивачці слід відмовити в позові, оскільки то є особистим майном [PERSON] Суд, вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до слідуючого висновку. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 1988 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.9). 06 жовтня 2009 року в органах РАЦС проведено розірвання шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.8). На а.с.10-13 знаходиться технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS], станом на 11.03.2009 року в якому вказаний власник - [PERSON]. Відповідно до листа-відповіді Ніжинської ОДПІ за №2906/9/17-112 від 21.03.2013 року [PERSON] зареєстрований, як приватний підприємець 04.01.2001 року. За період з 2001 року по 2009 рік перебував на спрощеній системі оподаткування та отримав наступний обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) з початку терміну дії Свідоцтва про сплату єдиного податку, згідно наданих звітів до Ніжинської ОДПІ, а саме: за 2001 рік обсяг вручки склав 128814,90 грн.. за 2002 рік обсяг виручки склав 166648,55 грн., за 2003 рік обсяг виручки склав 203520,00 грн., за 2004 рік обсяг виручки склав 161803,40 грн., за 2005 рік обсяг виручки склав 131440,00 грн., за 2006 рік обсяг виручки склав 145650,00 грн., за 2007 рік обсяг виручки склав 134300,00 грн., за 2008 рік обсяг виручки склав 138730,00 грн., за 2009 рік обсяг виручки склав 329160,00 грн.(а.с.35). [PERSON] є власником нежилого приміщення "магазин" по [ADDRESS], приміщення 4, загальною площею 176,6 кв.м., вхід в підвал "а3", що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Ніжинської міської ради від 09.07.2010 року (а.с.37). Право власності зареєстровано в КП "Ніжинське МБТІ", реєстровий №30920365, номер запису 1486, в книзі 14, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.07.2010 року (а.с.38). На а.с.50-55 знаходиться технічний паспорт на вказане приміщення станом на 03.02.2010 року з якого вбачається, що нежитлове приміщення №4 складається з підвалу ПД та входу до підвалу а3. [PERSON] є власником нежитлової будівлі "магазин" по [ADDRESS], приміщення 4, загальною площею 117,8 кв.м., ганок "а", ганок "а1", що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Ніжинської міської ради від 20.04.2007 року (дублікат) (а.с.57). Право власності зареєстровано в КП "Ніжинське МБТІ", реєстровий №17891414, номер запису 1195, в книзі 10, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.08.2009 року (а.с.56). На а.с.58-62 знаходиться технічний паспорт на вказане приміщення станом на 03.02.20-10 року. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], загальною площею 149,5 кв.м., житловою площею 68,7 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Ніжинської міської ради від 09.07.2010 року (а.с.63). Право власності зареєстровано в КП "Ніжинське МБТІ", реєстровий №30920322, номер запису 14661, в книзі 92, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.07.2010 року (а.с.64). На а.с.65-66 знаходиться технічний паспорт на вказане приміщення станом на 03.02.2010 року з якого вбачається, що зазначена квартира складається з чотирьох житлових кімнат, кухні, 2-х котелень, санвузла, коридору, прихожої, сходів та сходової клітини. На а.с.108 є розрахунок стягнення коштів з [PERSON], отриманих від здійснення підприємницької діяльності за період з 04.01.2001 року по 06.10.2009 року, проведений [PERSON] в якому сума до стягнення значиться 154016,70 грн. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №С-201 від 15.10.2013 року наданого Чернігівською регіональною торгово-промисловою палатою вартість будівельних матеріалів, які були використані при будівництві житлового будинку [ADDRESS], з урахуванням їх фізичного зносу становить 408251,22 грн. По тексту експертизи зазначено, що експертами встановлено, що житловий будинок А, веранда а, веранда а1, підвальне приміщення А1, які знаходяться на території земельної ділянки [ADDRESS], не введені в експлуатацію (а.с.138-170). По тексту експертизи зазначено, що вартість приміщення №4 (кафе), загальною площею 176,6 кв.м. становить 1432031,00 грн. Розподіл виконується у висновку без врахування входу до підвалу 4-2, площею 28,5 кв.м., оскільки ця площа не ввійшла до площі 297,8 кв.м., що зазначена в ухвалі Ніжинського міськрайонного суду, Чернігівської області від 02.07.2013 року про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Вартість квартири №2, загальною площею 149,5 кв.м. становить 1071252,00 грн. Можливі варіанти поділу 297,6 кв.м. будівлі [ADDRESS] (приміщення №4 (кафе) та квартири №2) на 1/2 та на 1/2 частини викладені експертом в двох варіантах та показані на додатках №1-8 до висновку, вартість ідеальної частки кожного із співвласників становить 1182310,50 грн., в одиницях площі кожного становить 148,80 кв.м.(а.с.138-170). Відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду, Чернігівської області від 25 серпня 2009 року, яке набуло чинності 24 вересня 2009 року визнано, що не належить до спільної сумісної власності подружжя і є особистою приватною власністю [PERSON], як майно приватного підприємця: нежитлова будівля магазину "А", площею 117,8 кв.м., ганок а, ганок а1 і земельна ділянка площею 0,0214 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право спільної сумісної власності подружжя на майно, що було набуто за час шлюбу з [PERSON], а саме: на земельну ділянку площею 0,2624 га, що розташована по [ADDRESS]. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання за нею права спільної сумісної власності подружжя на майно, що було набуто за час шлюбу з [PERSON], а саме: недобудований житловий будинок, загальною площею 263,8 кв.м., що розташований по [ADDRESS], нежитлову будівлю магазину "А", площею 117,8 кв. м. ганок а, ганок а1, на матеріали, обладнання, інше майно, які були використані в процесі будівництва (створення майна): мансарди Ма 131,4 кв.м., підвалу ПД 141,5 кв.м., ганку а2, входу в підвал а3 будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] відмовлено. З тексту судового рішення вбачається, що однією сім"єю у шлюбі сторони прожили до початку липня 2008 року, після чого їх подружнє життя було фактично припинено, оскільки вони перестали спільно проживати та спілкуватися, як чоловік та дружина, вести спільне господарство, тощо (а.с.14-29). При подачі позову позивачкою сплачений судовий збір в розмірі 3441 грн. 00 коп.(а.с.1,67). Відповідно до ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім"ю України (далі - КпШС України), яка була чинною на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічна норма міститься в ст.60 СК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено й у статті 70 СК України. Відповідно до ч.6 ст.57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв»язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Згідно до ч.ч.1,2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1,2 ст.61 СК України об"єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Об"єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними В пункті 29 Постанови Пленуму Верховного Суду №11 від 21 грудня 2007 року "Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що відповідно до положень статей 57, 61 СК України,ст. 52 ЦК України майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року статуний капітал та майно приватного підприємця є об"єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Враховуючи наведене та зазначені норми права суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1/2 частини доходів отриманих від здійснення підприємницької діяльності за період з 04 січня 2001 року по 06 жовтня 2009 року в розмірі 154016 грн. 70 коп. задоволенню не підлягають, оскільки вказані доходи сторони, як подружжя мали в період спільного проживання і могли бути використані ними як кошти сімейного бюджету.Проти чого також не заперечувала позивачка.Крім цього, вона сама підтвердила в суді, що зазначений прибуток був використаний в бізнесі, але вона бажає його поділити, оскільки після розлучення бізнес залишився відповідачу. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 25.08.2009 року встановлено, що належний сторонам на праві спільної сумісної власності будинок по [ADDRESS] є недобудованим, не прийнятим в експлуатацію та відповідним чином не зареєстрований, є спільним сумісним майном подружжя і тому сторони мають право тільки на будівельні матеріали, обладнання, які були використані в процесі будівництва будинку.В задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права спільної сумісної власності подружжя на майно, що було набуто за час шлюбу з [PERSON], а саме: недобудований житловий будинок, загальною площею 263,8 кв.м., що розташований по [ADDRESS], судом відмовлено. На час розгляду судом справи спірний житловий будинок не введений в експлуатацію. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).Якщо за договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до приписів ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За змістом ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Судом достовірно встановлено, що спірний житловий будинок у відповідності до вимог закону не зареєстровано. Так як доведено, що спірний будинок зведений сторонами під час шлюбу, то відповідно до наведених вимог ст.60 СК України та ч.3 ст.331 ЦК України, вони (сторони) до завершення будівництва є власниками матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва, і їх частки у праві власності на ці будівельні матеріали є рівними. Вартість всіх будівельних матеріалів, які були використані на будівництво житлового будинку [ADDRESS] з урахуванням їх фізичного зносу становить 408251 грн.22 коп., а його 1/2 частина становить 204125 грн. 61 коп. (а.с.50-69, т.4). Тобто, в разі ненабуття права власності на новостворене майно через відсутність його державної реєстрації відповідно до вимог закону, об"єктом спільної сумісної власності подружжя є матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва. Тому, вимоги позивачки щодо визнання права спільної сумісної власності подружжя на майно, що було набуто за час шлюбу з [PERSON], а саме: на 1/2 частину вартості будівельних матеріалів, обладнання тощо, які використані під час будівництва житлового будинку [ADDRESS] обгрунтовані та підлягають задоволенню. Слід визнати за кожною із сторін право власності по 1/2 частині будівельних матеріалів на суму 204125 грн. 61 коп., які були використані в процесі будівництва вказаного житлового будинку. В решті вимог про стягнення на її користь половини вартості будівельних матеріалів в розмірі 204125,61 грн. слід відмовити, оскільки позивачка не вказує, кому ж слід залишити у власності всі будівельні матеріали. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 25.08.2009 року встановлено, що не належить до спільної сумісної власності подружжя і є особистою приватною власністю [PERSON], як майно приватного підприємця: нежитлова будівля магазину "А"-117,8 кв.м., ганок, ганок а1, що знаходиться за адресою:[ADDRESS], а в іншій частині про визнання такого права власності на вказану нежитлову будівлю магазину, площею 297,8 кв.м. слід відмовити, так як він відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України має право лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва даної нежитлової будівлі магазину. На даний час право власності 09.07.2010 року зареєстровано за [PERSON] на квартиру [ADDRESS], площею 149,5 кв.м. та зареєстровано право власності 09.07.2010 року на нежиле приміщення 4 (кафе), загальною площею 176,6 кв.м. (149,5+176,6-28,5 (а.с.147)=297,6). Позивачка в позові до суду просить визнати право спільної сумісної власності подружжя на майно, що було набуто за час шлюбу з [PERSON], а саме половину частини нежитлової будівлі площею 297,8 кв.м. по [ADDRESS] та виділити їй частку в натурі відповідно до варіанті №1 судової будівельно-технічної експертизи за №С-201 від 15.10.2013 року, а саме: коридор 2-1, площею 5,9 кв.м., вартістю 42277,0 грн., котельню 2-2, площею 4,8 кв.м., вартістю 34395,0 грн., сходи 2-3, площею 7,4, вартістю 53025,0 грн., сходову клітину 2-4, площею 18,9 кв.м.. вартістю 135429,0 грн., прихожу 2-5, площею 18,7 кв.м., вартістю 133996,0 грн., житлову кімнату 2-6, площею 8,5 кв.м., вартістю 60907,0 грн., житлову кімнату 2-7, площею 10,6 кв.м., вартістю 75955,0 грн., житлову кімнату 2-8, площею 32,7 кв.м., вартістю 234314,0 грн., житлову кімнату 2-9, площею 16,9 кв.м., вартістю 121098,0 грн., кухню 2-10, площею 10,0 кв.м., вартістю 71656,0 грн.,туалет 2-11, площею 5,5 кв.м., вартістю 39411,0 грн., котельню 2-12, площею 9,6 кв.м., вартістю 68789,0 грн., всього 149 кв.м., вартістю 1071252,0 грн. та стягнути з відповідача на її користь компенсацію за отримання надлишку в сумі 111058,50 грн. З вищенаведеного суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо визнання спільним сумісним майном приміщення сторін, а саме приміщення "кафе" та житлову квартиру [ADDRESS] є обгрунтованими і підлягають задоволенню. У висновку експерта надано два варіанти розподілу: першому співласнику виділити - приміщення "кафе", яке розташоване на першому поверсі, другому співвласнику виділити - житлову квартиру, яка розташована на другому поверсі і по другому варіанту навпаки. В судовому засіданні позивачка підтвердила, що при такому поділу в загальному користуванні будуть приміщення та всі комунікації. Суд вважає, що такий виділ є недопустимий за приписами ст.364 ЦК України. Кожна із сторін має рівне право на володіння приміщенням "кафе" та житловою квартирою, тому суд вважає, що вимоги позивачки підлягають частковому задоволенні і за кожною із сторін слід визнати право власності в рівних частинах на вказані приміщення. Суд вважає, що на користь позивачки з відповідача слід стягнути судові витрати по справі: 3441 (три тисячі чотириста сорок одну) гривню в рахунок повернення судового збору, 4896 (чотири тисячі вісімсот дев"яносто шість) гривень за проведення судової будівельно-технічної експертизи по справі, 267 (двісті шістдесят сім) гривень 88 копійок за погодження матеріалів експертизи, а всього стягнути 8604 (вісім тисяч шістсот чотири) гривні 88 копійок, тим самим задовольнивши вимоги позивач частково щодо виділу.

Outcome: approved