Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач, через свого представника, звернулася в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до відповідача про визнання кредитного договору недійсним та застосування наслідків недійсності, а саме визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 11331617000 від 10.04.2008 року, зобов"язати АКІБ "УкрСиббанк" повернути їй 14 610,39 доларів США та визнати недійсним договір поруки № 196347 від 10.04.2008 року, договір № 196348 від 10.04.2008 року, договір № 196349 від 10.04.2008 року. В обгрунтування позову позивач зазначає про те, що 10.04.2008 року між нею та банком було укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно якого позичальник отримав від банку кошти в розмірі 100 000 доларів США. В забезпечення виконання кредитного договору між банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON] були укладені відповідно договори поруки № 196347 від 10.04.2008 року, договір № 196348 від 10.04.2008 року, договір № 196349 від 10.04.2008 року. На думку позивача положення кредитного договору грубо суперечать актам цивільного законодавства, оскільки позичальник зобов"язаний сплачувати комісію за надання кредиту та за його управлінням, банк не повідомив позичальника про можливі валютні ризики, не надав споживачу у письмовій формі інформацію про умови кредитування, також кредитний договір містить пункт про те, що банк має право змінювати процентну ставку, що суперечить вимогам чинного законодавства. Крім того, позивач зазначає про те, що банк мав би отримати відповідну індивідуальну ліцензію НБУ для проведення розрахунків в іноземній валюті. Загалом позивач вважає, що кредитний договір укладений зі значиними порушеннями чинного законодавства, а саме норм Цивільного Кодексу України, Закону України "Про захист прав споживачів", Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", Постанови НБУ № 168, створює істотний дисбаланс договірних прав та обов"язків на шкоду споживачам, а тому має бути визнаний недійсним. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позовні вимоги та визнати недійсним кредитний договір, а також договори поруки, та застосувати наслідки недійсності правочину. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що у п. 7.13 кредитного договору зазначено, що сторони домовилися вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтвержує свої права та обов"язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України "Про захист прав споживачів". Крім того, представник відповідача зазначив про те, що кредитний договір був укладений ще у 2008 році, весь час позивач виконувала умови договору, сплачувала кошти, з позовом про визнання кредитного договору недійсним звернулася лише в травні 2014 року, тому вважає, що нею був пропущений строк позовної давності. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, 10.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 11331617000 про надання споживчого кредиту в розмірі 100000,00 доларів США, що еквівалентно 505 000 грн., зі сплатою за користування кредитними коштами в розмірі 13% річних, з кінцевим строком повернення до 12.04.2038 року (а. с. 8-14). Відповідач виконав свої зобов'язання за кредитним договором перед позивачем, надав відповідачу грошові кошти в розмірі 100 000,00 доларів США, що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні. В забезпечення виконання кредитного договору між банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON] були укладені відповідно договори поруки № 196347 від 10.04.2008 року, договір № 196348 від 10.04.2008 року, договір № 196349 від 10.04.2008 року (а. с. 16-17, 18-19, 20-21). 21.06.2008 року позивач вийшла заміж та змінила прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 23). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України підставою недійсності правочину є суперечливість змісту правочину ЦК України, актам цивільного законодавства. Доводи позивача та його представника про недотримання при укладенні оспорюваного Договору вимог Закону України "Про захист прав споживачів" не приймаються судом як безпідставні, оскільки базуються на суб'єктивному тлумаченні умов кредитного договору та вимог Закону України "Про захист прав споживачів". Як вбачається зі змісту вищезазначеного кредитного договору позивача було поінформовано про всі його істотні умови, про можливі фінансові ризики валютних кредитів, про спосіб та терміни погашення кредиту, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів тощо, що підтверджується підписом позивача на договорі, й позивач засвідчив, що зміст умов кредитування йому зрозумілий. За таких обставин, власні дії позивача, що виразилися у підписанні кредитного договору та здійсненні напису щодо ознайомлення з його умовами і відсутністю претензій, являється підтвердженням ознайомлення позивача зі змістом укладеної ним угоди та бажанням щодо настання правових наслідків, обумовлених цією угодою. Виходячи з цього, позивач не заперечує вільного волевиявлення та його вільної згоди щодо всіх умов даного кредитного договору на момент його укладення та протягом його виконання. Таким чином, при підписанні кредитного договору всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, позивач тривалий час виконувала умови кредитного договору, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства та навмисне введення позивача в оману, на що позивач посилається у своїй позовній заяві. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Виходячи з вищевикладеного, оскільки судом не встановлено порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах, відсутні підстави для застосування судом позовної давності до заявлених позивачем вимог. Таким чином, суд надходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з їх безпідставністю та необгрунтованістю.

Outcome: dismissed