Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

14 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину на час навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що її мати перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано. Вона є рідною донькою відповідача, на даний час вже досягла повноліття. До її повноліття відповідач сплачував аліменти на її утримання, які припинив сплачувати в зв'язку з досягненням нею повноліття. Вона навчається в Дніпропетровському центрі професійної освіти за професією "касир (в банку)" з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2018 року. Форма навчання денна. Перебуває на повному утриманні своєї матері, знаходиться в скрутному матеріальному становищі, потребує допомоги батька, оскільки мати не в змозі самостійно забезпечити всі її потреби, пов'язані з навчанням. Відповідач допомогу на її утримання не надає, хоча має таку змогу, оскільки отримує пенсію та страхові виплати і в даний час має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині яка продовжує навчання. Інших утриманців він не має. Просить суд стягти аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) відповідача [PERSON], щомісячно, починаючи стягувати з дня предявлення позову до суду і до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Позивач в попереднє судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач в попереднє судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутність, позов визнав, згідний виплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що рішення по справі можливо винести в попередньому судовому засіданні. Згідно ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову виноситься судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у випадку визнання відповідачем позову суд при наявності для цього законних підстав виносить рішення про задоволення позовних вимог. Враховуючи вимогист.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Копією паспорта АО №321037, виданого 20 січня 2016 року підтверджується, що [PERSON] народилася 10 листопада 1999 року в м.Першотравенську, Дніпропетровської області. Її батьком є [PERSON]. Довідкою №596 від 05 жовтня 2017 року підтверджується, що [PERSON] навчається в Дніпропетровському центрі професійної освіти за професією "касир (в банку)" з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2018 року. Форма навчання денна. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідність ст.199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У відповідність ст.200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 ЦПК України. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За змістом ст.199 СК України обов'язок утримувати повнолітнього доньку (сина), яка (який) продовжує навчання, покладено на обох батьків. Судом встановлено, що позивач перебуває на утриманні своєї матері - [PERSON], продовжує навчання та потребує допомоги батька в зв'язку з навчанням. Відповідач має змогу сплачувати аліменти на повнолітню доньку, в зв'язку з її навчанням, так як отримує пенсійні та страхові виплати і в даний час має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання, інших утриманців немає. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовільнити, так як повнолітня донька відповідача продовжує навчання, в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, проживає з матір'ю, знаходиться лише на утриманні останньої, тому суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання в розмірі 1/4 частки. Тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення [PERSON] навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х річного віку, щомісячно. Суд зазначає, що частиною 2 ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. На думку суду, такий розмір аліментів не є завищеним в нинішніх умовах проживання, з урахуванням віку повнолітньої доньки відповідача, її потреб та матеріального стану сторін. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 640,00 гривень. На підставі зазначеного,

Outcome: approved