Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] пред'явила позов до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом виключення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, обґрунтовуючи вимоги тим, що 01 жовтня 2007 року між нею та публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» був укладений кредитний договір № 44/076/К10/2007, у забезпечення виконання зобов'язань за яким позивач передала в іпотеку належні їй житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку за тією ж адресою. 21 березня 2012 року позичальником у повному обсязі виконані зобов'язання за кредитним договором. У зв'язку з тим, що станом на 26 грудня 2014 року відповідач не зробив заяву про виключення зазначеного майна з реєстру іпотек та не зняв заборону на його відчуження, рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 23 вересня 2015 року, задоволений позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» про зобов'язання вчинити певні дії. Рішення набрало законної сили, але не виконано відповідачем. Отже, порушуються її права у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном. Позивач просила скасувати в державному реєстрі прав та їх обтяжень записи про іпотеку нерухомого майна. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 07 червня 2016 року за клопотанням позивача замінено первісного відповідача Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» належним відповідачем приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Соловйовою Світланою Семенівною (ас. 26, 29). Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 30 вересня 2016 року позов задоволений. Не погодившись з рішенням суду, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В обґрунтування скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначила, що суд не дослідив і не дав належну оцінку доказам, зокрема, заяві про переказ готівки від 21 березня 2012 року; виписці по рахункам кредитного договору. Ураховуючи, що станом на 05 жовтня 2016 року позивач має заборгованість за кредитним договором, суд безпідставно задовольнив даний позов, мотивуючи висновок наявністю рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 січня 2015 року про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості. Крім того, задоволення позову створює перешкоди належній діяльності Фонду та виконанню завдань, покладених на нього державою; а позивач звернулась до суду за захистом цивільних прав у спосіб, не передбачений законом. У судовому засіданні [PERSON], який є представником Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК», підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів. Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились; про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Так, представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності, посвідченої 29 червня 2016 року приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Басенко К.М., зареєстрованої в реєстрі за № 1270 (ас. 83-85), повідомлений телефонограмою № 5134 від 17 листопада 2016 року, зареєстрованою в Журналі телефонограм по цивільним справам № 3.08-15. У зв'язку з чим позивач [PERSON] відповідно до вимог частини 5 ст. 76 ЦПК України вважається повідомленою (ас. 71-72). Відповідач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності (ас. 73, 74). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» (далі - ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК») зобов'язання щодо подання нотаріусу заяви про припинення іпотеки порушує передбачене ст. 391 ЦК України право [PERSON] розпоряджатися своїм майном. Однак повністю погодитись з таким висновком суду не можна з наступних підстав. Згідно зі ст. 124 Конституції України та ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII "Про нотаріат" право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб'єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір. Саме таке процесуальне правило визначення суб'єктного складу осіб наведене у ст. 50 Закону № 3425-XII. В ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 05 грудня 2007 року у справі № 6-16344св07 висловлена така правова позиція: "Відповідно до вимог ст. 26 ЦПК особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники. За правилом ч. 1 ст. 30 ЦПК сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві. Суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, пред'явивши позов щодо предмета спору з метою захисту особистих суб'єктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги (ст. 34 ЦПК). Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на стороні позивача або відповідача з метою захисту своїх суб'єктивних прав та інтересів (ст. 35 ЦПК). Відповідно до вимог ст. 1 Закону № 3425-XII нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, слід зробити висновок, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов'язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій - посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову в їх вчиненні), нотаріуси в розумінні статей 30, 34, 35 ЦПК не є особами, прав і обов'язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення". У п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено: "Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса". У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено: "У справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі". У п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" зазначено: "Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ч. 2 ст. 50 Закону № 3425-XII). Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства". Відповідно до вимог ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки) (п. 5.1 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України віл 22 лютого 2012 року № 296/5). З наведеного можна зробити висновок, що нотаріус може бути відповідачем у справах цієї категорії лише в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення. При цьому такі вимоги до нотаріуса підлягають розгляду в позовному провадженні за правилами цивільного судочинства як спір про право. Відтак питання про визначення складу учасників у справах цієї категорії та процесуального статусу нотаріуса має вирішуватися залежно від того, що є предметом оскарження. Як установлено судом, предметом та підставою даного позову є усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом виключення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у зв'язку з неподанням ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» нотаріусу заяви про припинення іпотеки нерухомого майна. Приватний нотаріус Краматорського міського нотаріального округу Соловйова С.С., яка брала участь у даній справі як відповідач, не відмовляла [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії. Тобто виник цивільно-правовий спір щодо виключення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який ґрунтується на вчиненій нотаріальній дії, але він не є наслідком незаконних чи недбалих дій нотаріуса, тому в цій справі участь нотаріуса можлива в якості третьої особи, а не співвідповідача чи відповідача. Проте суд при визначенні процесуального положення сторін та ухваленні рішення не з'ясував належним чином зміст і характер правовідносин, що виникли; а також не врахував, що цивільні процесуальні правовідносини можуть виникнути тільки між носіями цивільних процесуальних прав і обов'язків у цивільному процесі, сторонами в якому є особи (позивачі, відповідачі), матеріально-правовий спір між якими є предметом розгляду і вирішення судом (ст. 30 ЦПК). Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК. У разі якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за результатами розгляду суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. За таких обставин суд першої інстанції з урахуванням ч. 4 ст. 10 ЦПК мав роз'яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Але якщо позивач відмовився від заміни неналежного відповідача, суд мав залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача у порядку ст. 33 ЦПК. Суд має прийняти рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача, відмовивши в позові до неналежного відповідача, нотаріуса, який не в змозі своїми діями або припиненням своїх дій вплинути на поновлення порушеного права позивача. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» залучена до участі у справі в якості третьої особи. Суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного провадження немає повноважень щодо заміни неналежного відповідача. Установивши, що суд першої інстанції, задовольнивши вимоги до приватного нотаріуса, ухвалив оскаржене рішення з порушенням норм матеріального й процесуального права, колегія суддів відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і відмовляє у задоволенні позовних вимог, оскільки позов пред'явлений до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Інші доводи апеляційної скарги (наявність заборгованості у [PERSON] за кредитним договором; неналежна оцінка доказів тощо) не перевіряються апеляційним судом, оскільки суд не приймає рішення по суті заявлених вимог.

Outcome: partial