Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

В листопаді 2018 року [PERSON] звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя, посилаючись на те, що вона працювала в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворіла на професійне захворювання. За медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривого Рогу «Про наявність професійного характеру захворювання» №42/1760 від 29.11.2012 р., позивачу встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова\~та шийна\~радикулопатія в\~стані неповної\~ремісії з\~больовим компонентом\~та статико-динамічними\~порушеннями. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легка (2 ст.), ступінь зниження слуху за класифікацією [PERSON], та [PERSON] Висновком МСЕК від 11.02.2013 року позивачу первинно встановлено 45 % втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням\~ та третя група інвалідності - з 04 лютого 2013 року до 01 березня 2014 року. Висновком МСЕК від 02.02.2016 року позивачу повторно встановлено 45 % втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням\~ та третя група інвалідності безстроково. \~ \~ \~ \~Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, вона втратила своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що професійними захворюваннями порушуються нормальні життєві зв'язки позивача, яка позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, змушена постійно\~перебувати на\~обліку у\~ЛПЗ,\~приймати ліки,\~оскільки її турбує\~стійкий біль\~в шийному\~та попереково-крижовому\~відділах хребта,\~міжлопатковій ділянці,\~з іррадіацією\~в плечовий\~пояс,\~більше зліва,\~під ліву\~лопатку,\~по задній\~поверхні переважно\~лівої ноги,\~біль посилюється\~при фізичному\~навантаженні,\~тривалому положенні\~сидячи,\~біль і\~обмеження рухів\~у великих\~суглобах кінцівок,\~переважно колінних,\~періодичні судоми\~в гомілкових\~мязах,\~оніміння в\~руках і\~ногах,\~утруднена хода,\~сухий кашель,\~першіння в\~горлі. Тривалий процес лікування, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. У зв'язку із отриманими професійними захворюваннями їй заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 130\~305 грн., яку просила стягнути з відповідача, а також витрати, повязані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі - 5000 грн. 29 листопада 2018 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання суду відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, вказавши на\~відсутність правових\~підстав для\~відшкодування моральної\~шкоди,\~оскільки відсутня вина відповідача в отриманому професійному захворюванні, а наявність шкідливих факторів на виробництві є обєктивним явищем і не є протиправною діяльністю підприємства. Також вважали розмір заявленої моральної шкоди необґрунтованим. Крім того, просили відмовити в задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, які вважали не доведеними належним чином та не спів мірними із складністю справи, ціною позову, обсягом та часом виконаних робіт. 16 січня 2019 року судом отримано клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, а також клопотання представника позивача про долучення до справи доказів на підтвердження витрат на правову допомогу, які за результатами розгляду ухвалою суду від 21.01.2019 року залишені без задоволення. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.\~247\~ч.\~2\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка [PERSON] з 22.07.1983 року по 26.12.2012 року працювала машиністом крану металургійного виробництва, копровий цех ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 26.12.2012 року позивачка була звільнена з підприємства за власним бажанням за\~ст. 38 КЗпП України\~( копія трудової книжки а.с. 25-27). Відповідно до висновку МСЕК від 11.02.2013 року серії 10ААА №113162 позивачу первинно встановлено 45 % втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням\~ та ІІІ група інвалідності - з 04 лютого 2013 року до 01 березня 2014 року, з наступним переоглядом (а.с.8). Вподальшому, під час чергового переогляду, висновком МСЕК від 02.02.2016 року серії 10ААГ №034394 позивачу повторно встановлено 45 % втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням\~ та ІІІ група інвалідності - безстроково( а.с. 7). 21.12.2012 року відповідачем складено Акт № 48 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача [PERSON], у якому зазначено обставини виникнення професійного захворювання, а саме: [PERSON] працюючи машиністом крана металургійного виробництва (магнітно-грейферного)\~пакетир-преса\~Б-1642\~(1)\~гідравлічного копрового\~цеху №1\~КМЗ ім.\~В.І.\~Леніна з\~22.07.1983р.\~(з\~16.01.1984\~-\~КМК «Криворіжсталь»\~ім.\~В.І.\~Леніна,\~з 15.03.1995\~копровий цех\~№1\~та копровий\~цех №2\~об'єднанні\~в один\~-\~копровий цех,\~з 08.10.1996\~КДГМК "Криворіжсталь",\~з 08.04.2004р.\~ВАТ КГМК\~«Криворіжсталь»,\~з 12.01.2006\~ВАТ "Міттал\~Стіл Кривий\~Ріг",\~з 14.06.2007\~ВАТ "АрселорМіттал\~Кривий Ріг",\~з 26.04.2011р.\~ПАТ "АрселорМітгал\~Кривий Ріг")\~по теперішній\~час підпадала\~під комплекс\~несприятливих виробничих\~факторів (вимушена\~робоча поза,\~вимушені нахили\~тулуба,\~загальна вібрація,\~несприятливий мікроклімат),\~шум через\~недосконалість робочих\~місць (а.с.6). Винних осіб у порушенні вимог нормативних актів не встановлено, через зміну керівництва цеху (а.с.6 - зворот). За медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривого Рогу «Про наявність професійного характеру захворювання» №42/1760 від 29.11.2012 р., позивачу встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова\~та шийна\~радикулопатія в\~стані неповної\~ремісії з\~больовим компонентом\~та статико-динамічними\~порушеннями. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легка (2 ст.), ступінь зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Причинами виникнення професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: Умови праці за показниками важкості праці відносяться до 3 класу 3 ступеню шкідливості, за показниками загальної вібрації до 3 класу 1 ступеню шкідливості за показниками шуму до 3 класу 1 ступеню шкідливості (п.13 Акту П-4) (а.с.4 зворот). Через стан здоров`я позивачка вимушена періодично проходити чисельні медичні огляди, обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури та лікування. У зв'язку з професійним захворюванням порушено нормальні життєві зв'язки позивача, яка позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання. Позивачка постійно відчуває фізичні страждання та біль в шийному та\~попереково-крижовому\~відділах хребта,\~міжлопатковій ділянці,\~з іррадіацією\~в плечовий\~пояс,\~більше зліва,\~під ліву\~лопатку,\~по задній\~поверхні переважно\~лівої ноги,\~біль посилюється\~при фізичному\~навантаженні,\~тривалому положенні\~сидячи,\~біль і\~обмеження рухів\~у великих\~суглобах кінцівок,\~переважно колінних,\~періодичні судоми\~в гомілкових\~мязах,\~оніміння в\~руках і\~ногах,\~утруднена хода,\~сухий кашель,\~першіння в\~горлі. Окрім того, позивачка постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, оскільки за станом здоровя не може повноцінно забезпечувати свою родину. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, вона вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Згідно\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно\~ст. 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2\~ст. 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно частин 1,3ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання.\~\~У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем під час тривало виконання ним трудових обов'язків в умовах впливу шкідливих факторів, а отже наявні у зв'язку з цим всі підстави, передбачені\~ст. 237-1 КЗпП України, для покладення обовязку з відшкодування моральної шкоди на підприємство відповідача. Частиною третьою\~статті 23 ЦК України\~передбачено,\~що розмір\~грошового відшкодування\~моральної шкоди\~визначається судом\~залежно від\~характеру правопорушення,\~глибини фізичних\~та душевних\~страждань,\~погіршення здібностей\~потерпілого або\~позбавлення його\~можливості їх\~реалізації,\~ступеня вини\~особи,\~яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ\~від 12 липня 2007 року). В розумінні ст.ст. 23, 1167 ЦК України\~\~моральна шкода потерпілого\~\~внаслідок профзахворювання\~\~полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв'язку з\~\~ушкодженням здоров'я. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині, що позивачка була при прийнятті на роботу була попереджена про шкідливі умови праці свідчить про відсутність моральної шкоди, факт завдання якої не доведений позивачем, оскільки вказані доводи не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 45% безстроково, період роботи у відповідача на протязі 29 років 5 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 50\~000 грн, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимоги про стягнення 130 305,00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 гривень. За правилами\~ст.137 ЦПК України\~витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~ \~ \~ \~Як вбачається з наданих позивачем доказів, 20.11.2018 року між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 29), до якого додано детальний опис наданих адвокатом послуг (а.с.31), а також надана копія квитанції про оплату позивачем вказаних послуг в розмірі 5000 грн. (а.с.30). Виходячи з наведеного, а також змісту вимог ч.6 та ч.7 ст.137 ЦПК України, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача та зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, оскільки вимоги ч.4 ст.137 ЦПК України позивачем дотримані і відповідачем не доведено не співмірність витрат на правничу допомогу. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем в сумі 5000 грн.

Outcome: partial