Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

17.07.2020\~року [PERSON] \~звернулась до\~суду із\~позовною заявою\~до Жупанівськоїсільської ради Сколівського району Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок(літера А-1), загальною площею 33,2 кв. м., який розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , котра померла [INFO] . В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка покликається на те, що [INFO] померла її тітка - [PERSON] . В цей же день відкрилась спадщина на майно, що належало померлій, зокрема на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, який був зареєстрований у Жупанівській сільській раді Сколівського району Львівської області за реєстровим № 5, відповідно до змісту якого належний їй на праві приватної особистої власності жилий будинок, господарські будівлі і предмети звичайної домашньої обстановки-вжитку, що знаходяться в с. Жупани, Сколівського району Львівської області заповіла позивачці [PERSON] . 05 червня 2020 року [PERSON] подала до Сколівської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . На підставі цієї заяви Сколівською державною нотаріальною конторою 05.06.2020 року заведено спадкову справу № 108/2020. \~ \~ \~ \~ Проте Сколівська державна нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом мотивуючи таку відмову відсутністю у неї оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно спірний житловий будинок, про що свідчить лист Сколівської ДНК від 05.06.2020 року № 301/01-16. Внаслідок зазначених обставин позивачка вимушена звернутись до суду за захистом своїх спадкових прав та законних інтересів. Позивачка [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, вказавши що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідач Жупанівська сільська рада Сколівського району Львівської області в підготовче засідання явку представника не забезпечила, але попередньо селищним головою Євчинець В.А. було подано клопотання про розгляд справи без участі представника, зазначивши про визнання відповідачем позовних вимог та не заперечивши щодо їх задоволення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Відповідно до ч. 3\~ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4\~ст.\~206\~ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3\~ст. 200 ЦПК України, - немає. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 23.03.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сколівського районного управління юстиції Львівської області на підставі актового запису № 12. 26 серпня 1998 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Жупанівської сільської ради Сколівського району Львівської області за реєстровим № 5, відповідно до тексту якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла належний їй на праві особистої власності жилий будинок, господарські будівлі і предмети звичайної домашньої обстановки-вжитку, що знаходяться в с. Жупани, Сколівського району, Львівської області [PERSON] . 10.02.2007 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , внаслідок чого змінила прізвище на « [PERSON] », що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , зареєстрованого Моршинською міською радою Львівської області. В матеріалах справи наявний дублікат зазначеного заповіту [PERSON] від 26.08.1998 року. Даний заповіт є чинним, що підтверджується відповідною відміткою на дублікаті заповіту, здійсненої секретарем Жупанівської сільської ради. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшов спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР (діяв на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на момент смерті спадкодавця), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У зв`язку з тим фактом, що позивач постійно проживала до дня смерті з померлою [PERSON] , 05 червня 2020 року вона подала до Сколівської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . На підставі цієї заяви Сколівською державною нотаріальною конторою 05.06.2020 року заведено спадкову справу № 108/20. \~ \~ \~ \~ Проте Сколівська державна нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , мотивуючи свою відмову відсутністю у неї оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно спірний житловий будинок, про що свідчить лист Сколівської ДНК від 05.06.2020 року № 301/01-16. Частинами 1, 3 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297\~ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до п. 3.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392\~ЦК). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331\~ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 3\~Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до норм ч. 4 ст. 3 зазначеного\~Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Із технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 18.12.2013 року, вбачається, що загальна площа спірного житлового будинку (літера «А-1») 1963 року побудови становить 33,2 кв. м та складається з житлової кімнати, кухні, кладовки і коридора. Інвентаризаційна вартість даного нерухомого майна становить 43698 грн. Згідно висновку про вартість майна, складеного 22.06.2020 року ФОП [PERSON] , вартість об`єкта оцінки, а саме: житлового будинку «А-1», загальною площею 33,2 кв. м., згідно технічного паспорта, виготовленого ФОП [PERSON] становить 48\~000 грн. без ПДВ. З довідки, виданої Жупанівською сільською радою Сколівського району Львівської області від 01.07.2020 року № 365 вбачається, що згідно запису з погосподарської книги с. Жупани, що зберігається в Жупанівській сільській раді, Сколівського району, Львівської області, будинковолодіння, що по [ADDRESS] станом на 01.10.2001 року відноситься до суспільної групи селянського двору, який рахується за громадянами селянського двору, головою якого була [PERSON] , за якою була закріплена земельна ділянка площею 0,1 га. Будинковолодіння [PERSON] на балансі Жупанівської сільської ради Сколівського району Львівської області не рахується. Відповідно до довідки № 368, виданої 01.07.2020 року Жупанівською сільською радою Сколівського району Львівської області, померла [PERSON] дійсно проживала за адресою: с. Жупани, Сколівський район, Львівська область. Її будинковолодінню була присвоєна адреса: [ADDRESS] , згідно рішення Жупанівської сільської ради Сколівського району Львівської області. Слід зазначити, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як\~Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,\~Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до роз`яснень, викладених у листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями\~ЦК УРСР 1963 року,\~Законом України "Про власність",\~Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII\~"Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",\~Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат",\~постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105\~"Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26,\~Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року,\~Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62\~Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР\~підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Аналіз вищенаведених норм закону дає підстави стверджувати, що покійна [PERSON] набула за життя право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Статтею 1218\~ЦК\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Таким чином, з урахуванням визнання позову відповідачем, оскільки іншим чином, окрім звернення до суду, захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на майно спадкодавця не можливо, а також з метою забезпечення належної реалізації права власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved