Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання її членом сімї [PERSON] та встановлення факту проживання однією сімєю з нею протягом пяти років перед смертю останньої. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 02 серпня 2015 року померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина у виді квартири розташованої за адресою м.Рівне, вул.Директорії № 5. Стверджує, що на момент смерті [PERSON] вони з нею проживали однією сімєю протягом останніх семи років, вона доглядала за нею, готувала їсти, прала, прибирала, забезпечувала побут, займалася лікуванням. На підставі цього вважає себе членом сімї [PERSON] 04 березня 2016 року [PERSON] та [PERSON] подали позов в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, факту проживання однією сімєю і зміну черговості одержання права на спадкування. В обґрунтування позовних вимог [PERSON], стверджує, що він є рідним племінником [PERSON], чоловіка покійної [PERSON], так як його батько був рідним братом [PERSON] В звязку з тим, що їхні прізвища пишуться по різному, а саме «Гуленок» та «Гулєнок», то виникла необхідність встановити факт родинних відносин між ним та померлим дядьком, який помер 24 листопада 2013 року. Після його смерті всю спадщину переоформила на себе дружина дядька [PERSON], він же ж в свою чергу разом зі своїм братом надавав кошти для переоформлення спадщини на імя тітки. Окрім того, тітка перебувала в хворобливому стані, потребувала сторонньої допомоги, і з весни 2010 року він переїхав проживати до тітки, щоб допомагати їй по господарству, намагався знайти роботу в місті Рівному, адже ніс витрати на лікування та оплату комунальних послуг. Не знайшовши роботи в місті був змушений час від часу їздити за кордон на заробітки. На час відсутності до [PERSON] приходив соціальний працівник. Представник позивач-відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] свої позовні вимоги підтримали та просили задоволити. Позовні вимоги третьої особи [PERSON] вважають безпідставними і просять в задоволенні позову відмовити. Крім того пояснили, що [PERSON] з тіткою не проживав однією сімєю, не доглядав за нею, а цим всім займалася лише вона та [PERSON] Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі, не заперечувала того факту, що [PERSON] дійсно доглядала за покійною [PERSON] В задоволені позову третьої особи [PERSON] просила відмовити. Представник третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] в задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити за недоведеністю позовних вимог. Позов [PERSON] підтримав з обставин , наведених у позовній заяві. Суд, заслухавши учасників судового процесу, допитавши свідків, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] бу виданий ордер № 81 від 29 липня 1975 року на проживання в складі дружини та тещі за адресою м. Рівне, вул. Короленка 2\\39. Згідно витягу з реєстрації права власності на нерухоме майно від 05.12.2008 року, вищевказана квартира приватизована по 1\\2 частці на [PERSON] та [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть серія І-ГЮ № 151793 від 26 листопада 2013 року, [PERSON] помер 24 листопада 2013 року. Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 липня 2014 року, [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] прийняла спадщину , що складається з 1\\2 частки квартири [ADDRESS]. 02 серпня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ГЮ 177064, актовий запис №1263, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS]. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно зясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні. Факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у звязку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у звязку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; особи, які мають право на пенсію у звязку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58 ЦПК України - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають обгрунтувати належність конкретного доказу, для підтвердження їхніх вимог або заперечень . Суд не бере до розгляду докази, які не сутосуються предмета дкоазування. Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 ЦПК України) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. 10 вересня 2015 ркоу [PERSON] подав заяву до другої Рівненської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] Відповідно до повідомлення другої Рівненської державної нотаріальної контори від 10.09.2015 року [PERSON] було відмовлено в прийнятті спадщини, оскільки було не встановлено родинних зв"язків між померлої [PERSON] та [PERSON] В свою чергу, [PERSON] також звернулась до другої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], як спадкоємиця четвертої черги. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7. Допитані зі сторони позивача [PERSON] свідки, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та інші показали, що вони знали сім"ю померлих [PERSON], і бували в них в гостях, три-чотири рази на рік, а можливо і частіше. Також вони знають [PERSON], сусідку померлих [PERSON] , яка проживає неподалік останніх. Часто бачили, що [PERSON] надавала допомогу [PERSON], мила вікна, бувала у неї в гостях, вони разом гуляли по вулиці, надавала допомогу по оплаті житлово-комунальних послуг. Вона також також за свої кошти похоронила [PERSON] Крім того, до останньої також приходила соціальний працівник. Племінників у померлої вони не бачили. Крім того, під час перебування померлої [PERSON], позивач надавала їй необхідні медичні препарати, відвідувала в медичному закладі. Свідок [PERSON] також пояснив, що померлу [PERSON] доглядали інші сусіди, а пізніше приїзжали племінники. Враховуючи покази вказаних свідків, суд приходить до переконання, що вони не конкретизовані, не містять предмет доказування, жоден із свідків не вказали чи вели спільне господарство позивачка та померла, чи купували вони необхідне майно для проживання, речі домашнього вжитку та інше. Суд вважає, що зазначені показання свідків вказують тільки на факт добросусідських стосунків між сторонами. Суд також приходить до переконання, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження твердження позивачки про те, що вона проживала з [PERSON] однією сімєю і була членом її сімї, належних і допустимих доказів позивачка до суду не надала. Позивачка є зовсім чужою людиною для [PERSON], з позовом вона звернулась до [PERSON], яка ніколи не була членом сімї чи родичкою [PERSON], тобто до зовсім сторонньої особи, яка не може бути відповідачем у цій справі, і судом не встановлено які ж права порушуються [PERSON] при розгляді вказаної справи. Визнання позову [PERSON] суперечить вимогам ЦПК України, не підтверджено відповідними доказами, тому не може бути підставою для задоволення позову. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця. За час свого життя [PERSON] заповіту не залишила, а у відповідності до ст.1262 ЦК України спадкоємцями другої черги є брат померлого [PERSON]. Отож спадкоємцем мав би бути [PERSON], батько [PERSON] А так як син успадковує після смерті батька то спадкоємцем в кінцевому результаті є [PERSON] Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги третьої особи [PERSON] обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Доводи [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і доводяться вони відповідними письмовими доказами, долученими до матеріалів справи, та показами свідків. Так допитані свідки зі сторони третьої особи -позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які ствердили, що дійсно [PERSON] є рідним племінником [PERSON], чоловіка [PERSON], він проживав разом з тіткою [PERSON], в будинку тітки по вул.Директорії № 5 в м.Рівному перебували особисті речі [PERSON], допомагав купувати речі для тітки (холодильник, телевізор, газову плитку). Вони вели між собою спільне господарство, купували речі домашнього вжитку, продукти харчування, медичні препарати. Разом з тим померла не могла самостійно про себе піклуватись, оскільки тяжко хворіла. За відсутності [PERSON], соціальний працівник навідував [PERSON], а відповідачів [PERSON] та [PERSON] в квартирі не бачили. Сім"я [PERSON] систематично здійснювали догляд за померлою, надавали їй необхідну допомогу. Свідки також показали, що племінник опікувався, матеріально забеспечував, надавав іншу допомогу померлій тітці. Згідно роз"яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних и кримінальних справ, викладених у листи від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" є доведення та встановлення в судовому порядку сукупності юридичних фактів:1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. Отже на думку суду, є законні підстави встановити факт родинних відносин [PERSON] і його дядька [PERSON], чоловіка померлої [PERSON], також встановити факт проживання [PERSON] з тіткою [PERSON] протягом протягом останніх пяти років перед її смертю. При цьому є можливим змінити черговість одержання права на спадкування і визнати [PERSON] спадкоємцем другої черги. . Судом також встановлено, що [PERSON] надавав кошти на поховання своєї тітки [PERSON], здійснення поминального обіду та інші необхідні платежі щодо обряду поховання. Відповідно до ст. 212 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При задоволенні позову, суд виходить з загальних засад цивільного законодавства, а саме вимог добросовісності та розумності а також вважає, що задоволення позову [PERSON] буде виходити з вимог справедливості. При цьому суд виходить з вимог Конституційного суду України у рішенні від 2 листопада 2004 року, де вказано, що справедливість є одним із загальнолюдських вимірів права. На підставі викладеного,

Outcome: approved