Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду м. Харкова з позовом, у якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є власником вищезазначеної квартири. В цій квартирі зареєстровані він та його мати - [PERSON], яка була прописана як співвласник квартири, але там вона не проживає з 2000 року. Витрати зі сплати комунальних платежів позивач несе одноособово, що розраховуються на двох осіб і, відповідно, платежі, що він здійснює, є вдвічі більше проти тих, що дійсно має сплачувати. 22.04.2014 року позивачем була подана уточнена позовна заява, в якій вказав, що в квартирі за вищезазначеною адресою зареєстрована новонароджена дитина відповідачки - [PERSON], [INFO], прохальна частина змінена та викладена в такій редакції: визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Представник позивача до судового засідання не з'явився, однак, через канцелярію суду надав заяву в якій просить розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач до судового засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, підтвердженням чого є зворотнє повідомлення про отримання нею повістки, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи до судового засідання також не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, адже розписався в явочному листі, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України та за згодою представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу заочно на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору про дарування частини квартири від 21.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], реєстровий номер 1238, [PERSON] є власником ? частин квартири [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно Витягу про державну реєстрацію прав від 12.08.2011 року [PERSON] на підставі договору дарування №1238 посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] від 21.06.2011 року є власником ? частин квартири (а.с. 6). Відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Як зазначено в довідці Комунального підприємства "Жилкомсервіс" дільниці № 29 від 04.04.2014 року №398 в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 43). З акту про непроживання від 15.04.2013 року складеного та підписаного [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON], [INFO], в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2000 року. Місце її проживання: [ADDRESS] (а.с. 4). Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, суд приходить висновку про те, що відповідач не користується вказаною житловою площею добровільно більше тринадцяти років. Факт наявності домовленості між сторонами щодо фактичної відсутності відповідача за місцем реєстрації судом не встановлено. Позивачка, в свою чергу, має інше житло на праві власності. Відповідно до Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно індексний номер 24630413 від 23.07.214 року [PERSON] є власницею 3-кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування р. №8316, 11.11.2008 р. ( а.с. 89). Малолітня дитина, [PERSON], зареєстрований за місцем проживання позивача з 25.09.2013 року, хоча жодного дня там не мешкав, а мешкає разом зі своєю матір'ю, [PERSON]. Вимогами ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України встановлено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. В даному випадку місце проживання дитини визначається місцем проживання матері, тобто право дитини на житло, передбачене ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", забезпечене. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що реєстрація малолітньої дитини разом з її матір'ю в квартирі позивача, що належить йому на праві приватної власності, обмежує його у здійсненні прав на користування, володіння і розпорядження власністю, тому позовні вимоги вважає за доцільне задовольнити, тим паче, що [PERSON] належить на праві власності трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. Більш того, судове рішення не може породжувати нових спорів. У даному ж випадку в судовому засіданні було встановлено, що між сторонами існують неприязні стосунки. Проживання відповідача з дитиною в спірній двокімнатній квартирі за тих особистих обставин, що склалися у сторін, буде обмежувати їхні обопільні права на приватне життя та суперечитиме інтересам дитини. Окрім того, згідно положень ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, зважаючи на те, що відповідач змінила місце свого проживання вона повинна зареєструватися за новим обраним місцем проживання та не створювати перешкод разом зі своєю малолітньою дитиною власнику спірної квартири у користуванні нею, а саме фактом своєї реєстрації та реєстрації дитини у спірній квартирі примушувати власника до оплати за них комунальних послуг, якими вони користуються за іншим місцем проживання. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved