Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

10.09.2020 року позивач Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» в особі відділення в м.Маріуполі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Запоріжжі, звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 22.01.2014 між публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" правонаступником якого є Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту № 0262001704БН/2014-01. Згідно з п. п. 2.1., 2.2., 2.3., 2.6. Кредитного договору позивач відкрив відповідачу кредитну лінію з лімітом не більше 9000,00 грн. під 36 % річних, з кінцевою датою погашення 31.12.2015 р. Відповідно до п. п. 2.1., 2.6., 6.2. Кредитного договору Позичальник зобов`язався своєчасно, в порядку передбаченому кредитним договором повернути банку кредит та сплати проценти за його користування. Використовуючи свою платіжну картку відповідач отримував грошові кошти в межах встановленого кредитним договором ліміту, що підтверджується випискою за контрактом. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов зазначеного вище договору станом на 20.04.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 10751,26грн., в тому числі: 8744,23грн.- заборгованість за кредитом; 709,26грн.- заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1187,78грн.- пеня за основним боргом за період з 30.12.2014 року по 20.04.2015 року; 109,99грн.- пеня за нарахованими відсотками за період з 30.09.2014 року по 29.10.2014 року., з 06.11.2014 року по 20.04.2015 року. Але, відповідачем не виконано рішення суду та не погашено суму заборгованості за договором від 22.01.2014 року. За період з 01.07.2017 року по 01.07.2020 року сума нарахованих та несплачених процентів становить 9448,10 грн. Загальна сума заборгованості складає 3956,24 грн., яка складається з: 3% річних у розмірі 1203,05 грн. та інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 2753,20 грн. На підставі викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" заборгованість за договором у розмірі 3956,24 грн. та судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою судді Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 15.10.2020 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі на підставі наданих матеріалів, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим на підставі ч. 3 ст.\~ 223, ч. 1 ст. 280\~ ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів наявних в матеріалах справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК У країни фіксування судового процес за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 22.01.2014 між публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" правонаступником якого є Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту № 0262001704БН/2014-01. Згідно з п. п. 2.1., 2.2., 2.3., 2.6. Кредитного договору позивач відкрив відповідачу кредитну лінію з лімітом не більше 9000,00 грн. під 36 % річних, з кінцевою датою погашення 31.12.2015 р. Відповідно до п. п. 2.1., 2.6., 6.2. Кредитного договору Позичальник зобов`язався своєчасно, в порядку передбаченому кредитним договором повернути банку кредит та сплати проценти за його користування. Використовуючи свою платіжну картку відповідач отримував грошові кошти в межах встановленого кредитним договором ліміту, що підтверджується випискою за контрактом. Відповідач [PERSON] перестав сплачувати кредит та нараховані проценти, чим порушив свої зобов`язання за договором. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за кредитним договором, банк неодноразово направляв позичальнику листи з вимогою погасити прострочену заборгованість, але відповідач всупереч умовам кредитного договору всі вимоги Банку залишив без задоволення. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов зазначеного вище договору станом на 20.04.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 10751,26грн., в тому числі: 8744,23грн.- заборгованість за кредитом; 709,26грн.- заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1187,78грн.- пеня за основним боргом за період з 30.12.2014 року по 20.04.2015 року; 109,99грн.- пеня за нарахованими відсотками за період з 30.09.2014 року по 29.10.2014 року., з 06.11.2014 року по 20.04.2015 року. Рішенням Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 09.06.2015 року з [PERSON] на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 9563,48грн., до складу якої входить: 8744,23грн.- заборгованість за кредитом; 709,26грн.- заборгованість за відсотками за користування кредитом; 109,99грн.- пеня за нарахованими відсотками за період з 30.09.2014 року по 29.10.2014 року., з 06.11.2014 року по 20.04.2015 року, а також судовий збір в розмірі 243,60грн. Проте, і по теперішній час, відповідачем не виконано рішення суду та не погашено суму заборгованості. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги , позика повинна бути повернена позичальником протягом 30 днів з дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно п. п.7.1., 7.2. кредитного договору позичальник у разі прострочення сплати заборгованості за кредитом та/або процентів за користування кредитом, сплачує Банку за кожний день прострочення, включаючи день сплати, пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості до дня погашення відповідної заборгованості у повному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Встановлення в кредитному договорі обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом та наявність обов`язку у позичальника сплачувати Банку неустойку (пеню) за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не виключає сплату сум 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, враховуючи, що проценти, встановлені в Кредитному договорі, стосуються плати за користування кредитними коштами, неустойка (пеня) є видом забезпечення виконання зобов`язань, а ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановлює проценти лише на випадок прострочення виконання грошових зобов`язань, тобто є мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги, ґрунтуються на законі та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, через що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача вказані суми, а всього 3956,24 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, також, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2102,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved