Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

09.11.2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просить визнати за нею право власності на будинковолодіння в складі двох будинків садибного типу, позначених у технічному паспорті літерами «А-1» та «Б-1», з господарськими будівлями та спорудами, а саме: сарай (літера «В»), убиральня (літера «Г»), сарай (літера «Д»), навіс (літера «Ж»), сарай (літера «З»), сарай (літера «І»), сарай (літера «М»), колодязь (літера «к»), розташованого по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Брони А.Л. від 25.11.2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з визначенням дати підготовчого засідання. Вимоги позовної заяви обгрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] . 08 лютого 2008 року [PERSON] склав заповіт, згідно тексту якого заповідав все своє майно, рухоме і нерухоме, своєму зятеві - [PERSON] . Однак у встановлений законом шестимісячний строк після смерті [PERSON] [PERSON] до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини за заповітом не звертався, та не прийняв спадщину шляхом фактичного проживання зі спадкодавцем на момент смерті. Таким чином, єдиною спадкоємицею за законом, яка фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, однак юридично не оформила, була його дружина - [PERSON] . До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшло спірне будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] . Про належність спірного будинковолодіння батькові позивачки свідчить виписка з погосподарської книги №1 с. Риків за 2011-2015 роки. Про прийняття матір`ю позивачки спадщини за законом після смерті батька та належність будинковолодіння останній свідчить виписка з погосподарської книги №1 с. Риків, запис №0037-1. [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] . Оскільки [PERSON] заповіту на випадок своєї смерті не залишила, спадкоємцями першої черги за законом є донька [PERSON] та син - [PERSON] , який за своєю волею відмовився від належної йому за законом частки спадкового майна в користь сестри - [PERSON] , про що подав відповідну заяву до Сколівської державної нотаріальної контори від 29.06.2021 року. 29 червня 2021 року позивачка звернулася до Сколівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, внаслідок чого державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу № 253/2021, про що свідчить витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 65349895 від 29.06.2021 року. Однак листом від 04.10.2021 року державним нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності у неї оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Внаслідок зазначених обставин позивачка вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. В підготовче засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, але попередньо її представник - адвокат Змінчак Л.В. подала клопотання про розгляд справи без її участі та участі її довірительки, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче засідання не з`явилися, але попередньо подали до суду заяви про визнання позову [PERSON] та про розгляд справи без їх участі. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, - немає. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, врахувавши заяви сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положенням ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23 лютого 2012 року Риківською сільською радою Сколівського району Львівської області відповідно до актового запису № 02. 08 лютого 2008 року [PERSON] склав заповіт, згідно тексту якого заповідав все своє майно, рухоме і нерухоме, своєму зятеві - [PERSON] . Однак у встановлений законом шестимісячний строк після смерті [PERSON] [PERSON] до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини за заповітом не звертався, та не прийняв спадщину шляхом фактичного проживання зі спадкодавцем на момент смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, єдиною спадкоємицею за законом, яка фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, однак юридично не оформила, була його дружина - [PERSON] . Вказане підтверджується довідками № 975, № 976, виданих 11.10.2021 року виконавчим комітетом Козівської сільської ради Стрийського району, Львівської області Плав`янського старостинського округу № 6 (Плав`я, Риків), відповідно до яких [PERSON] , [INFO] (батько позивачки), котрий помер [INFO] та [PERSON] , [INFO] (мати позивачки), котра померла [INFO] , до дня смерті постійно проживали в [ADDRESS] . Згідно виписки з погосподарської книги № 1 за 2011-2015 роки с. Риків Стрийського району Львівської області, що зберігаються у Плав`янському старостинському окрузі № 6 Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, домоволодіння в [ADDRESS] , рахувалось за гр. [PERSON] , [INFO] , котрий помер [INFO] . Також за ним рахувалися земельні ділянки площею 1,33 га, 0,03 га, 0,40 га та 0,90 га. Таким чином, [PERSON] фактично прийняла, однак юридично не оформила вищезазначене спадкове майно, яке належало її чоловіку. [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02 лютого 2021 року виконавчим комітетом Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області відповідно до актового запису № 20. Про родинні відносини позивачки з матір`ю свідчить копія свідоцтва про її народження, серії [NUMBER] , виданого 13 грудня 1972 року райбюро ЗАГС, відповідно до якого її батьками записані [PERSON] та [PERSON] , а також копія свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , виданого 27 лютого 1978 року Головецькою сільською радою, Сколівського району, Львівської області, відповідно до якого між [PERSON] та позивачкою, 27 лютого 1978 року було укладено шлюб, після укладення якого дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Оскільки [PERSON] заповіту на випадок своєї смерті не залишила, спадкоємцями першої черги за законом є донька [PERSON] та син - [PERSON] , який за своєю волею відмовився від належної йому за законом частки спадкового майна в користь сестри - [PERSON] , про що подав відповідну заяву до Сколівської державної нотаріальної контори від 29.06.2021 року. Крім цього, в матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , також наявна заява від 26.06.2021 року [PERSON] , відповідно до змісту якої він на спадкове майно не претендує, звертатися до суду з питань надання йому додаткового строку для прийняття спадщини, чи вчиняти інші дії, спрямовані на оформлення спадщини не буде, не заперечує і в майбутньому не буде заперечувати про прийняття спадщини його дружиною - позивачкою у справі - [PERSON] . Копія даної заяви долучена до матеріалів справи. 29 червня 2021 року позивачка звернулася до Сколівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, внаслідок чого державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу № 253/2021, про що свідчить витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 65349895 від 29.06.2021 року. Однак листом від 04.10.2021 року державним нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності у неї оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Окрім позивачки, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її син - відповідач у справі [PERSON] , який за своєю волею відмовився від належної йому за законом частки спадкового майна в користь сестри - позивачки у справі, про що свідчить відповідна заява від 29.06.2021 року, яка подана в Сколівську нотаріальну контору та міститься в матеріалах справи. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно довідки № 979, виданої 11.10.2021 року виконавчим комітетом Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області Плав`янським старостинським округом № 6, гр. [PERSON] , [INFO] , спільно проживала зі своєю мамою [PERSON] , [INFO] , котра померла [INFO] , та вела з нею спільне господарство. З технічного паспорта на будинковолодіння в складі двох будинків садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 21 липня 2021 року Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, вбачається, що загальна площа житлового будинку, позначеного в технічному паспорті літерою «А-1» становить 59,1 кв.м, житлова (основна) - 40,1 кв.м., допоміжна (підсобна) - 19,4 кв.м. Загальна площа житлового будинку, позначеного в технічному паспорті літерою «Б-1» становить - 41,8 кв. м., дитлова (основна) - 10.3 кв.м., допоміжна (підсобна) - 31,5 кв.м. Крім цього, до вищевказаного будинковолодіння, що за адресою: [ADDRESS] відносяться господарські будівлі та споруди, а саме: сарай (літера «В»), убиральня (літера «Г»), сарай (літера «Д»), навіс (літера «Ж»), сарай (літера «З»), сарай (літера «І»), сарай (літера «М»), колодязь (літера «к»),. Згідно довідки № 1729, виданої 16.08.2021 року Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, будинковолодіння, що за адресою: [ADDRESS] , побудовані в 1957 та 1965 роках. Інвентаризаційна вартість такого становить 222 607,00 грн. Згідно даних технічного архіву Стрийського МБТІ, право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано. Частинами 1, 3 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до п. 3.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до норм ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Слід зазначити, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до роз`яснень, викладених у листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Аналіз вищенаведених норм закону дає підстави стверджувати, що покійна [PERSON] набула за життя право власності на будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] , фактично успадкувавши його після смерті чоловіка [PERSON] , однак юридично не оформивши. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Таким чином, з урахуванням визнання позову відповідачами, оскільки іншим способом, окрім звернення до суду, захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на майно спадкодавця спадкоємцю не можливо, а також з метою забезпечення належної реалізації права власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved