Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на проживання в житловому приміщені, просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . Так, свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] , відповідно до договору дарування від 15 серпня 2003 року. Разом з тим, у вказаному житловому будинку до теперішнього часу зареєстрований відповідач, який не проживає в ньому з часу його реєстрації, тобто з 19 червня 2013 року. Оскільки відповідач не проживає в житловому будинку без поважних причин, він є таким, що втратив право користування вказаним приміщенням, тому вона і вимушена звернутися з позовом до суду. 15 листопада 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду провадження по вказаній справі було відкрито та вона призначена до підготовчого судового розгляду. 12 грудня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на заочний розгляд справи згодний. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Зі згоди позивача, про що свідчить заява представника позивача, суд ухвалою від 12 березня 2020 року, перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України. Суд розглядає справу за відсутність представника позивача, відповідно до наданої заяви, без відповідача належним чином повідомленого про день та час судового розгляду справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , відповідно до договору дарування від 15 серпня 2003 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 листопада 2013 року № 2072895. /л.с. 5-6/ Як вказує позивач у своїх позовних вимогах, у належному їй житловому будинку до теперішнього часу зареєстрований відповідач, який не проживає в ньому з часу його реєстрації, тобто з 19 червня 2013 року. Оскільки відповідач не проживає в житловому будинку без поважних причин, він є таким, що втратив право користування вказаним приміщенням, самостійно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Матеріали справи містять акт обстеження матеріально - побутових умов проживання від 21 травня 2019 року, складений КП "ЖЕО-1", відповідно до якого зі слів сусідів [PERSON] не мешкає по [ADDRESS] з часу реєстрації, факт не проживання його з 2013 року підтверджують сусіди. /л.с. 7/ Правовий режим який регулює ці правовідносини системно входить до Глави 2 ЖК України і регулює порядок визнання наймача, або членів його сім`ї такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок їх відсутності понад встановлені строки. За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Відсутність відповідача за місцем реєстрації достовірно підтверджено актом обстеження матеріально - побутових умов проживання, з яких можливо встановити тривалість відсутності наймача за місцем реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У ч.2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на житловий будинок [ADDRESS] , ту обставину, що відповідач не проживає в ньому з 2013 року, що станом на день винесення рішення перевищує встановлені чинним законодавством строки відсутності проживання наймача, втратив інтерес до вказаної житлової площі, а також те що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на проживання в житловому приміщені. На підставі викладеного та

Outcome: approved