Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивує, 12.01.1968 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис № 47 та зареєстровано відділом РАГСу Черкаського міськвиконкому. Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей, які на даний час вже є повнолітніми. Спільне життя останніми роками не складалося у зв'язку з погіршенням відносин між ними.Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя не досягнуто. За час перебування у шлюбі набуто таке майно: квартира [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2228 від 13.04.2012, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON]В; квартира [ADDRESS], яка належить [PERSON]; акції (іменні прості, бездокументарні, Код ЦП - ІІА4000106066) ПрАТ «Шполянський ЗПТ» (Код ЄДРПОУ 00380681) у кількості 366 586, загальною номінально вартістю 458 232, 50 грн., які на підставі виписки про стан рахунку в цінних паперах на 09.07.2015, знаходяться у власності [PERSON], на загальну суму 2 330 055,50 грн. Просила суд розділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частину вказаного майна. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Суду пояснив, що майно, набуте поджружжям за час шлюбу, є їх спільним майном, тому позивачка має право на 1/2 частину вказаного майна. Твердження відповідача щодо припинення подружніх стосунків у жовтні 2009 року вважає необгрунтованим, оскільки з вказаного періоду стосунки між подружжям погіршилися, але вони продовжували проживати разом, вести спільне господарство та мали спільний бюджет. На підтвердження вказаного свідчить те, що відповідач [PERSON] у 2012 році видав позивачці довіреність на право розпорядження всім його майном і нею було вчинено декілька правочинів, які [PERSON] не оспорюються. Відповідач та його представник адвокат [PERSON] позов визнали частково, не заперечували щодо визнання за позивачкою прва власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON]. Щодо квартири [ADDRESS] суду пояснили, що вона придбана у квітні 2012 року після припинення у жовтні 2009 року шлюбних стосунків між сторонами, за кошти, отримані [PERSON] у спадок після смерті його тітки [PERSON] та його власні заощадження, а тому не може бути об"єктом спільної сумісної власності подружжя. Акції підприємства також набуті [PERSON] шляхом передачі власного приватизаційного сертифікату та подаровані акціонерами, що унеможливлює визнання їх спільним майном подружжя. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються вимогами Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 12.01.1968, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис № 47 та зареєстровано відділом РАГСу Черкаського міськвиконкому. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.02.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. За час шлюбу набуте наступне майно: - квартира [ADDRESS], право власності на яку зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 3737 від 13.04.2005, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON]; - квартира [ADDRESS], право власності на яку зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2228 від 13.04.2012, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON]; - акції (іменні прості, бездокументарні, Код ЦП - ІІА4000106066) ПрАТ «Шполянський ЗПТ» (Код ЄДРПОУ 00380681) у кількості 366 586, загальною номінально вартістю 458 232, 50 грн., які видані на ім"я [PERSON], що підтверджується довідкою-випискою депозитарної установи ТОВ «Бул-Спред» від 09.07.2015. Уході судового розгляду справи відповідач [PERSON] не заперечував, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає розподілу. Враховуючи, що вказана нерухомість придбана під час шлюбу, за кошти подружжя [PERSON], це дає правові підстави для визнаня за [PERSON] права власності на 1/2 частину вказаної квартири. У той же час, відповідач стверджує, що квартира [ADDRESS] набута після припинення подружніх відносин між ним та позивачкою, для її придбання використані кошти, які отримані ним у спадок, а також власні заощадження, що унеможливлює визнанн її спільною сумісною власністю подружжя. З такою позицією відповідача суд не може погодитися, оскільки на її підтвердження не наднано належних, допустими та переконливих доказів отримання [PERSON] у спадок грошових коштів чи будь-якого іншого нерухомого майна, кошти від реалізації якого були спрямовані на придбання спірної квартири, а також наявності власних грошових заощаджень. З показів свідків, які допитані за клопотанням відповідача, не вбачається набуття ним у спадок будь-яких грошових коштів чи іншого майна. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що була сусідкою померлої тітки відповідача - [PERSON] у м.Шпола. За життя остання розповідала, що має бажання залишити у спадок своєму племіннику - [PERSON] грошові кошти в сумі 35000 крб., які зберігаються на рахунку в Ощадбанку. У 1988 році тітка померла і її сестра казала, що [PERSON] гроші успадкував, про це розповідав і сам [PERSON], але вона особисто ніяких грошей чи документів стосовно цього не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона у 2000 році придбала у м.Шпола будинок, який залишився після смерті тіток [PERSON] Під час продажу будинку [PERSON] був разом із своїм сином [PERSON]. Кошти за придбаний будинок вона передала особисто [PERSON], хоча документи про власність були оформлені на ім"я його сина [PERSON]. Після заселення у будинок вона знайшла зошити із записами попердніх власниць про їх грошові заощадження, але ніяких ощадних книжок не було. У ході судового розгляду справи з"ясовано, що [PERSON] 05.04.2012 видав на ім"я [PERSON] довіреність на право розпорядження належним йому рухомим та нерухомим майном. На підставі цієї довіреності [PERSON] 13.04.2012, діючи від імені [PERSON], придбала квартиру [ADDRESS], в яку в подальшому вселилася, зареєструвалася та мешкає по цей час. Крім того, 17.04.2012 [PERSON], діючи на підставі вище вказаної довіреності, продала квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.1992. Відповідачем [PERSON] не заперечувалося, що вказана квартира була придбана за час шлюбу, є спільним майном подружжя, а кошти від її реалізації спрямовані на придбання квартиру [ADDRESS]. Таким чином, дії [PERSON] в процесі набуття права валсності на нерухоме майно, повністю подтверджують позицію позивачки щодо наявності у них подружніх стосунікв, спільного побуту, спільного бюджету та ведення спільного господарства. Твердження відповідача про прининення подружніх стосунків у жовтні 2009 року та придбання спірної квартири № 3 лише для власних потреб є не логічним, оскільки не узгоджується з йогоподальшими діями та доказами по справі. Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, Верховний Суд України роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналізуючи наведне суд вважає, що існують всі правові підстави для визнання об"єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] спірної квартири [ADDRESS], оскільки вона придбана за час шлбюбу, для її придбання використані спільні кошти подружжя (іншого не доведено під час розгляду справи), квартира придбана в інтересах сім"ї і використовується для власного проживання. Згідно з ч.1 ст.69 сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Виходячи з положення ч.1 та 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ним і у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до вимог ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обовязки щодо спільно нажитого у шлюбі майна. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК України). Аналізуючи наведене, суд вважає, що позов [PERSON] в частині поділу квартири № 3 та № 4 в будинку № 190 по вул.Хрещатик в м.Черкаси, підлягає до задоволення, оскільки спірне майно визнається судом спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу у рівних частках. Щодо поділу акцій ПрАТ «Шполянський ЗПТ» у кількості 366 586 шт., загальною номінально вартістю 458 232, 50 грн., які видані на ім"я [PERSON], судом встанолвено, що 2,5% статутного капіталу набуті [PERSON] під час приватизації шляхом внесення власного приватизаційного сертифікату. Це становило у 1994 році 952 шт. акцій підприємства, а на даний час становить 12549 акцій. Тобто, вказана кількість акцій набута не за рахунок коштів подружжя, а тому не може вважатися спільним майном подружжя. Позиція відпоівдача щодо отримання ним акцій підприємства в дар від інших акціонерів належними доказами не підтверджено, а навпаки спротосується документами підприємства, з яких вбачається про відсутність безоплатної передачі, дарування, спадкування тощо цінних паперів підприємства. Тобто, акції підприємства в кількості 354037 шт. набуті під час шлюбу, за спільні кошти подружжя, а тому є об"єктом спільної сусісної власності подружжя та підлягають розподілу.

Outcome: partial