Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-07 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору № б/н від 14.09.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4 400 грн. 80 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте відповідач належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, в наслідок чого утворилась заборгованість станом на 30.09.2014 року у сумі 24 762 грн. 30 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 4 257 грн. 10 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 18 849 грн. 85 коп., а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), та у сумі 1 155 грн. 35 коп. - штраф (процентна складова). У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача Панько Н.С. що діє на підставі довіреності від 03.02.2014 року(а.с.28) просила позов задовольнити, навела доводи, аналогічні доводам позовної заяви. Додала, що відповідач передав особисто картку третій особі, якій було відомо номер картки, термін дії, динамічний пароль, про що [PERSON] не повідомляв банк, не складав заяви про постановку його картки у «стоп-лист», тому відповідач несе повну відповідальність за виконання зобов'язання за договором згідно умов договору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і зазначив, що дійсно між ним та банком був укладений кредитний договір. Але оскільки він особисто цими коштами не користувався, з його карти було не санкціоновано знято гроші, про що він повідомив до правоохоронних органів, він не повинен виплачувати за договором кредиту, тому що банку необхідно стягувати кошти з винної особи, яка буде встановлена працівниками міліції. Додав, що після несанкціонованого зняття коштів він повідомив банк про необхідність постановки його карти до «стоп-листа», але з вини банку, цього зроблено не було. Просив у задоволенні позову відмовити та застосувати термін позовної давності. Представник відповідача адвокат [PERSON], що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4049 (а.с.41) також просила у задоволенні позову відмовити, навела доводи, аналогічні доводам відповідача. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н від 14.09.2006 року (а.с.8), відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 4 400 грн. 80 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено назву відповідача, про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.18). Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідність до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. 1. Вирішуючи питання стосовно стягнення суми заборгованості на користь позивача, суд виходить з наступного. Згідно з ч.2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти і прийняти пропозиції (акцепту) другою стороною у даному випадку заява клієнта на отримання кредиту є акцепт. Відповідно до ч.1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона нб може запропонувати свої умови договору. На підставі ч.1 ст. 634 ЦК України, підписавши заяву фізична особа [PERSON] приєднався до запропонованих банком Умов та Правил (далі УтП), що підтверджується його особистим підписом в заяві від 14.09.2006 року. Тобто з моменту підписання фізичною особою заяви, між Позивачем (кредитор) та Відповідачем (позичальник) був укладений кредитний договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання Відповідача до запропонованого Позивачем договору (умов кредитування). Згідно ч.1 ст.207, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах у листах, якими обмінялись сторони. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксований в заяві позичальника та УтП. Таким чином, між Позивачем та Відповідачем був укладений кредитний договір в письмовій формі. Укладання кредитного договору в такий спосіб діючому законодавству України не суперечить. Відповідач був згоден з умовами надання банківських послуг, правилами користування карткою та тарифами за надання банківських послуг. 2. Суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що він не повинен відповідати перед банком, оскільки кошти були викрадені. Згідно п. 6.4 УтП для замовлення послуги/товару по інтернет держатель картки повинен ввести тип картки, номер картки і термін дії картки у відповідні поля запиту, а також іншу інформацію за необхідності. Пунктом 6.5 УтП передбачено, що відповідальність за всі операції, здійснені в мережі інтернет за картками, прив'язаним до карткового рахунку клієнта, покладається на клієнта. Відповідно до п. 6.6 УтП у разі виявлення факту несанкціонованого доступу до карткового рахунку через інтернет, клієнт повинен подати заяву в банк з даного питання. Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" дано визначення електронного платіжного засобу (п. 1.14) - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Пунктом 1.27 вищевказаного закону України дається визначення платіжної картки - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій; передбачених відповідним договором. Так само ст. 14. вищевказаного закону України встановлено, що електронний платіжний засіб може існувати у будь-якій формі, на будь-якому носії, що дозволяє зберігати інформацію, необхідну. для ініціювання електронного переказу. Частиною 4 ст. 14 встановлено, що платіжна організація відповідної платіжної системи визначає вид електронного платіжного засобу (крім мобільного платіжного інструменту, реалізованого на програмній основі), що емітується банком, тип його носія ідентифікаційних даних (магнітна смуга, мікросхема тощо), реквізити, що наносяться на нього в графічному вигляді. Частиною 16 ст. 14 встановлено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та / або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Пунктом 6.4 договору встановлено, що для замовлення послуги/товару по інтернету держатель картки повинен ввести тип картки, номер картки і термін дії картки у відповідні поля запиту, а також іншу інформацію за необхідності. При здійсненні операції з використанням технології 3-D Sесuге з метою отримання динамічного пароля необхідною умовою для здійснення операції з Карткою є надання клієнтом інформації про номер мобільного телефону. У разі втрати/крадіжки мобільного телефону або зміну номера мобільного телефону, номер якого Банком направляються динамічні паролі, Клієнт зобов'язується негайно інформувати Банк. Згідно п. 5.1 УтП відповідальність за всі операції, здійснені в мережі інтернет за картками, прив'язаним до карткового рахунку клієнта, покладається на клієнта. Карта відповідача обслуговувалася відповідно до технології 3-D Sесuге, що підтверджує п. 6.4 Уіп які є невід'ємною частиною укладеного між сторонами договору. З урахуванням Умов та правил надання банківських послуг, а також чинного законодавства Банком дотримані всі вимоги за операціями з електронними платіжними засобами. Судом встановлено, що карта відповідача була підключена до технології 3-D Sесuге. Відповідач не звертався до банку, що до втрати, або заміни номеру телефону, що підтверджується довідкою, що була надана представником позивача в судове засідання. Таким чином відповідач несе відповідальність за виконання зобов'язань за договором згідно чинного законодавства. 3. Суд також не приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що він звертався до банку з заявою про постановку картки до СТОП-список платіжної системи. Так, відповідно до п. 6.13 УтП до обов'язків клієнта відноситься письмово доручати банку постановку Картки в СТОП-список платіжної системи. Пунктом 8.4 УтП встановлено, що держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви держателя про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, що не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в СТОП-ЛИСТ Платіжною состемою. Згідно п. 5.1 УтП постановка картки в СТОП-лист здійснюється на підставі письмової заяви клієнта відповідно до тарифів банку. Оскільки [PERSON] не подавав заяви про постановку картки до стоп-листа, що підтверджується довідкою, то відповідно до вищевикладений норм законодавства несе повну відповідальність за здійснені операції по картці. 4. Разом з тим, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк на звернення до суду з позовом, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Щодо вимог про стягнення неустойки (штраф, пеня) - тривалістю в один рік (ст. 258 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Оскільки, згідно з розрахунком заборгованості останній платіж відповідачем за договором було внесено грудні 2007 року у розмірі 275 грн., а черговий платіж повинен був внесений до 25-го числа наступного місяця (п. 6.2.2 Умов, згідно наказу №С-89 від 24.05.2005 року та пояснень представника позивача), то право вимоги у банка виникло вже в січні 2008 року, отже перебіг позовної давності щодо місячних платежів почався саме з січня 2008 року. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняті за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для виконання для всіх судів України. У справі № 6-14цс14 Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 р. Зроблено правовий висновок: "Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 зазначеного Кодексу), а не закінченням строку дії договору". Аналогічний правовий висновок зроблено Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-61цс14 від 18 червня 2014 р.: "За договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку), яким установлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 зазначеного Кодексу)". Оскільки умовами договору від 14.09.2006 року передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Так як [PERSON] не вносив щомісячні платежі з січня 2008 року, то початок перебігу позовної давності до вказаних правовідносин обчислюється саме з цієї дати. Позивач звернувся до суду в вересні 2014 року, тобто зі спливом позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Відповідач звернувся до суду з заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності. У зв'язку з наведеним, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приватбанк" необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed