Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду позовом, який у подальшому уточнила, до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON], що померла 19.01.2015 року на домоволодіння № 18 по вул. Актюбинська у м. Кривому Розі, що складається з житлового будинку А-1, загальною площею 61,7 кв. м, житловою 40,1 кв. м, літньої кухні Б, вбиральні В, гараж Г, водо колонка І, замощення ІІ, паркани № 1-3 та належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом,та земельну ділянку, площею цілої земельної ділянки 0,0791 гектара, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Актюбінська, 18, що належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є спадкоємцем після смерті її матері [PERSON], що померла 19.01.2015 року. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння та земельної ділянки за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Актюбінська, буд. 18. Крім неї, спадкоємцем за законом є відповідач [PERSON] 21.05.2015 року позивач з відповідачем звернулись з заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса у встановлений строк. Однак нотаріусом було кожній відмовлено та видано постанову від 03 грудня 2015 року, у звязку з тим, що зареєстрований обєкт нерухомого майна був зареєстрований [PERSON] з порушенням вимог законодавства, а саме: допущена помилка у номері реєстру. Здійснити нову державну реєстрацію права на нерухоме майно, відповідно до діючого законодавства України спадкоємця за померлою неможливо. Також неможливо виправити помилки, які зроблені у державному акті на право приватної власності на землю, виданого на імя померлої [PERSON], в якому вказано, що землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, без зазначення площі по кожному з цільових призначень, тобто вказано два цільових призначення зазначеної земельної ділянки. В судове засідання позивач не з'явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач в судовому засіданні присутня не була, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, з позовними вимогами згодна, просить задовольнити позов. Згідно ч.4\~ст.174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. У пункті 24\~постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 5\~ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.\~ ЦК України\~передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст.ст.\~335,\~376,\~392\~цього\~Кодексу. Відповідно до вимог\~ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої\~ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з свідоцтва про народження серії ІІ-АВ № 064905 батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про одруження серії IV-КИ № 303242 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.12). Судом встановлено , що 20 січня 2015 року померла [PERSON], про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зроблено відповідний актовий запис № 72 , даний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 613169 від 20.01.2015 року ( а.с.13) Спадкове майно після смерті [PERSON] складається з домоволодіння № 18 по вулиці Актюбінська у м. Кривому Розі Дніпропетровської області ,що складається із : житлового будинку А-1 , загальною площею 61.7 кв.м. , житловою площею 40,1 , літньої кухні Б, вбиральні В, гараж Г, водо колонка І, замощення ІІ, паркани № 1-3 , що належало спадкодавця на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом , виданого Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою 10 березня 1998 року зареєстрованого в реєстр за № 1-738 та земельна ділянка , кадастровий номер якої 1211000000:02:258:0011 , площею цілої земельної ділянки 0,0791 гектара , яка знаходиться за адресою : м. Кривий Ріг, вулиця Актюбінська, будинок № 18 , що належало спадкодавця на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та зареєстровано за № 1-741 від 10.03.1998 року . Позивач звернулася до суду з вище вказаним позовом та просила суд визнати за [PERSON] та [PERSON] по ? частині спадкового майна кожному. Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 березня 1998 року серії НВ № 0336413, спадкова справа № 156, зареєстровано в реєстрі за № 1-738, житловий будинок за адресою : м. Кривий Ріг, вул. Актюбінська, будинок 18 належав померлому [PERSON] на підставі договору на право побудови, посвідченого 3 Криворізькою держнотконторою 24.07.1964 року по реєстру за № 1-2873, та зареєстрованого в Криворізькому інвентар бюро в реєстрову книгу за № 200, стор. 149, запис 43777. Спадкоємцем зазначеного майна є [PERSON] ( а.с.14). Також, як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 березня 1998 року серії НВ № 0336412, спадкова справа № 156, зареєстровано в реєстрі за № 1-741, земельна ділянка, площею 0,0791 гектарів, що знаходиться за адресою : м. Кривий Ріг, вул. Актюбінська, будинок 18 належав померлому [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серії ДП, виданого Криворізькою міською Радою народних депутатів, 27.05.1997 року, виданого на підставі рішення виконкому Криворізької міської ради народних депутатів за № 530/1 від 13.11.1996 року, та зареєстрованого в Книгу записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1418. Спадкоємцем зазначеного майна є [PERSON] ( а.с.15) Судом було витребувано від приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] копію спадкової справи № 14/2015 до майна померлої 19.01.2015 року [PERSON] , відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] 21 травня 2015 року звернулись з заявами про видачу свідоцтва про прийняття спадщини . Тобто, після смерті [PERSON] спадкове майно [PERSON] та [PERSON] прийняли за законом, звернувшись у встановлений строк із заявами про прийняття спадщини. Однак, постановою нотаріуса від 03.12.2015 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті 19.01.2015 року [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, та ? частку земельної ділянки, у звязку з тим, що документи, подані для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не відповідають вимогам законодавства. Крім того, постановою нотаріуса від 03.12.2015 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті 19.01.2015 року [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, та ? частку земельної ділянки, у звязку з тим, що документи, подані для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не відповідають вимогам законодавства. Позивач та відповідач не мають можливості реалізувати свої спадкові права, оскільки їх право на спадщину не визнається у зв"язку з тим, що мається помилка в документах на спадкове майно, а саме при здійсненні реєстрації права власності на земльну ділянку та на будинок за спадкодавцем, їх реєстраційні номери записано навпаки. У зв"язку із тим, що нотаріус відмовила у видачі свідоцтва на право на власність обом спадкоємцям, відповідач не ає можливості відмовитись від спадщини на користь позивача шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса, про що зазначає у своїй заяві про визнання позову. Відповідно до\~ст. 328 ЦК\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до\~ст. 386 ЦК, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. За змістом\~ст. 392 ЦК\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов"язує виникнення в особи суб"єктивного права власності на окремі об"єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об"єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу. Статтею 15 ЦК\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи обставини встановлені судом, грунтуючись на вищезазначених нормах права, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння № 18 по вул. Актюбінська у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та земельну ділянку, яка знаходиться за адресою : м. Кривий Ріг, вул. Актюбінська, 18 підлягають задоволенню, відповідно до положень ст. 392 ЦК України, оскільки її право власності не визнається, що є перешкодою в реалізації спадкових прав. Відповідно загальних положень про спадкування, передбачених\~главою 84 ЦК України: Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (\~ст. 1216 ЦК). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (\~ст. 1217 ЦК). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (\~ст. 1218 ЦК). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою ( ч. 1, 2\~ст. 1220 ЦК). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом (ст. 1221 ЦК). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини ( ч. 1\~ст. 1222 ЦК). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що позивач [PERSON] отримала відмову нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, а відповідач [PERSON] отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], тобто їх права підлягають захисту у судовому порядку. Як зазначає у своїй постанові № 7 від 16 .04.2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав (зі змінами та доповненнями) громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розд. X "Перехідні положення" ЗК України, одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством (п. 18). Відповідно до статті 1225\~ ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Положеннями ст. 125 Земельного кодексу України (в ред. до 05.03.2009р.), визначено, що право власності на земельну ділянку, виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а після внесення змін до ЗК України Законом за № 1066-УІ, після 05.03.2009року право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно Порядку, видача свідоцтва про право на\~спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. Зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 19 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: державних актів направо власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.1225 ЦК України та ст.131 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Позивач [PERSON] не може юридично оформити свої спадкові справи, та в повному обсязі реалізувати права володіння та користуватися спадщиною, оскільки не має можливості зареєструвати спадщину у встановлену законодавством порядку. Відповідач просить суд визнати право власності за позивачем у повному обсязі, оскільки відмовляється від своєї частки на право на спадщину на користь своєї сестри - позивача. За матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], вбачається, що заповіт не складався, тобто здійснюється спадкування за законом. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Згідно з спадкової справи № 14/2015, 21 травня 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Криворізького мівського нотаріального округу Дніпропетровської області як спадкоємці помелої 19.01.2015р. [PERSON], яким постановами приватного нотаріуса Криворізького міського округу Дніпропетровської області [PERSON] від 03 грудня 2015 року було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з тим , що [PERSON] за життя зареєструвала вказаний обєкт нерухомого майна з порушенням вимог законодавства України, що діяло на той час, здійснити нову державну реєстрацію права на нерухоме майно, відповідно до діючого законодавства України спадкоємцям за померлою неможливо. Інших спадкоємців не встановлено. [PERSON] та [PERSON] як доньки померлої є спадкоємцями першої черги, а отже захист їхніх спадкових прав підлягає у судовому порядку. За матеріалами спадкової справи встановлено, що право власності на домоволодіння №18 по вул. Актюбінська у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області що складається із житлового будинку А-1, загальною площею 61,7 кв.м., житловою 40,1 кв.м., літньої кухні Б, вбиральні В, гаража Г, водо колонки І, замощення ІІ, паркани № 1-3, та земельну ділянку, кадастровий номер якої 1211000000:02:258:0011, площею цілої земельної ділянки 0,0791 гектара, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Актюбінська, 18, підтверджено правоустановлюючими документами, а саме: свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 10.03.1998р. за № 1-738 (щодо будинку) та Державним актом на право приватної власносі на землю від 24.11.1998р., виданого на підставі рішення виконкому Криворізької міської ради та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1-741 від 10 березня 1998р. (акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 7833), витягом з державного земельного кадастру на земельну ділянку (з присвоєним кадастровим номером). Однак, як вбачається з матеріалів справи, при здійсненні державної реєстрації права власності на будинок в органах БТІ, в реєстр внесено відомості, що будинок був зареєстрований за № 1-741, тоді як дійсно реєстровий номер становить 1-738. Вказана обставина унеможливила видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцем, слугувало підставою для винесення постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, та унеможливила подальшу реалізацію спадкових прав, у тому числі розподілу спадщини між спадкоємцями, виходячи з того, що один спадкоємець відмовляється від спадщини на користь іншого. Враховуючи обставини встановлені судом, грунтуючись на вищезазначених нормах права, суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання за нею в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] право власності на домоволодіння №18 по вул. Актюбінська у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, та земельної ділянки, кадастровий номер якої 1211000000:02:258:0011, площею цілої земельної ділянки 0,0791 гектара, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Актюбінська, 18, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді і підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] було прийнято спадщину у встановлений законом спосіб, [PERSON] визнано позов, та остання відмовляється від своєї частки на користь позивача, а з наданих суду доказами підтверджено їх право на спадкування за законом на спадкове майно та його належність на час смерті спадкодавцю. На підставі викладеного та

Outcome: approved