Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] (Відповідач) про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 04.06.1988 року між ним та Відповідачем укладено шлюб. За період шлюбу ними придбано рухоме та нерухоме майна, яке в добровільному порядку сторони не можуть розділили. Так згідно Договору купівлі - продажу від 18 жовтня 2005 року дружина позивача набула право власності на комплекс будівель та споруд, що складається із цегляної нежитлової будівлі А-2, загальною площею 245 кв.м., шлакоблочного цеху -Б, загальною площею 119,4 кв.м. шлакоблочного гаражу -Г, загальною площею 160, 1 кв.м., шлакоблочного приміщення охорони-Д, загальною площею 14,5 кв.м., парканів, брами, 1,2 кв.м., - нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул.Ферганська, будинок під номером 37. Також за період шлюбу сторонами по справі було придбано автомобіль Daihatsu Terios M/T, який було придбано в ООО «Риал -Авто» та зареєстровано в МРЄВ ДАІ міста [PERSON] з реєстраційним номером АЕ 6097 ЄМ. Відповідно до закону позивач має право на 1/2 вищезазначеного майна, оскільки вказане майно придбано ними в шлюбі. У звязку з чим просить суд: визнати майно придбане за період шлюбу з відповідачем по справі - [PERSON], спільною сумісною власністю подружжя. Визнати за [PERSON] [INFO] право власності на 1/2 частину в спільній сумісній власності на комплекс будівель та споруд розташованих за адресою: м. Кривий Ріг, вул.Ферганська, буд. 37, які складаються з цегляної нежитлової будівлі А-2, загальною площею 245 кв.м., шлакоблочного цеху -Б, загальною площею 119,4 кв.м., шлакоблочного гаражу -Г, загальною площею 160, 1 кв.м., шлакоблочного приміщення охорони-Д, загальною площею 14,5 кв.м., парканів, брами - 1,2 кв.м. Визнати за [PERSON] [INFO] право власності на1/2 частку автомобіля автомобіль Daihatsu Terios M/T, який було придбано в ООО «Риал -Авто[NUMBER]. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити з мотивів та підстав, викладених у позові. Також позивачем надані пояснення, згідно яких останній зазначив, що і він і позивач працювали разом, мали спільний бюджет. Зазначив, що придбання квартири було оформлено на відповідача за обіпільною згодою. Крім того, відповідачем оформлено кредит, однак він виступав поручителем за кредитним договором, оформленим на дружину. Також поручтелем за кредитними зобов"язаннями на той час виступила й мати позивача. Протягом шлюбу на погашення кредиту спрямовувались спільні кошти подружжя. Представник Відповідача проти задоволення позову заперечував, оскільки на придбання спірної квартири були витрачені кредитні кошти, а кредит оформлений на відповідача. Позивач [PERSON]Є, до початку 2012 року приймав участь у погашенні кредитної заборгованості, а після припинення шлюбних відносин, самоусунувся від погашення кредитних зобов"язань. Крім того, позивач користується спірним майно. Підстав для задоволення позову не вбачає. Крім того, представник відповідача зазначив, що стороні потрібен час для надання доказів шодо підтвердження обсягу кредитних зобов"язань колишнього подружжя, оскільки на теперішній час в судовому порядку вирішується спір між банком та сторонами у справі - відповідачем, яка виступає боржником за кредитним договором, позивачем, який виступає поручителем за зобов"язаннями відповідача у справі про стягненння заборгованості за кредитним договром та за зустрічними позовами про визнання договорів поруки припиненими. Суд, враховуючи ті обставини, що справа перебуває в проваджені суду з 25 грудня 2014 року не вбачає підстав для подальшого відкладання розгляду справи по суті, оскільки сторони мали достатньо часу для подання доказів та огбгрунтування своїх заперечень проти позову. Крім того, у сторони відповідача у період з січня 2015 року було достатньо часу для надання доказів, однак таким правом сторона відповідача не скористалась. Суд наголошує, що цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності та диспозитовності, а суд сприяє сторонам у здійсненні їхніх прав. При цьому, на відповідача, як на сторону, що заперечує проти позову покладаєтьмя обов"язок довести свої заперечення, крім випадків, звільнення від доказування, визначених у ст. 61 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторні та їх представників, дослідивши подані сторонами докази, приходить до наступних висновків. Встановлено, що 04 червня 1988 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу від 04.06.1988р. серії ШКИ № 465838 (а.с. 4). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було придбано комплекс будівель та споруд, що складається із цегляної нежитлової будівлі А-2, загальною площею 245 кв.м., шлакоблочного цеху -Б, загальною площею 119,4 кв.м. шлакоблочного гаражу -Г, загальною площею 160, 1 кв.м., шлакоблочного приміщення охорони-Д, загальною площею 14,5 кв.м., парканів, брами, 1,2 кв.м., - нерухоме майно, яке знаходиться за адресою : м. Кривий Ріг, вул.Ферганська, будинок під номером 37,\~на підставі договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2005 року (а.с. 5). Згідно рахунку № 19 від 14.08.2008 року [PERSON], придбала автомобіль Daihatsu Terios M/T за 124\~000,00 гривень (а.с.11). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за № 92939770 від 26 липня 2017 року комплекс за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ферганська, 37 на праві приватної власності належить [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, ВСЕ № 181896, 18.10.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3264, реєстр. № об"єкта 9126393. Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. \~Згідно з\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відтак спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. В силу статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір укладений одним із подружжя з інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Таким чином, якщо навіть на час придбання в шлюбі майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім'ї і не є особистою власністю подружжя, за умови не доведення протилежного. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладеними в постановах №№ 6-2253цс15, 6-846цс16, 6-399цс17 вирішуючи питання правового режиму спірного майна, суди мають встановити факт придбання сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. У разі придбання майна за особисті кошти одного із подружжя або особи, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах, це майно не може вважатись об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою власністю того, хто його придбав. Тому само по собі набуття спірного майна в період шлюбу або в період перебування у фактичних шлюбних відносинах, факт яких був би встановлений в судовому порядку, не є безумною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, оскільки статус такого майна визначається не тільки фактом його придбання під час шлюбу (перебування у фактичних шлюбних відносинах), але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті останнього. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Судом встановлено, що спірне майно набуте під час перебування сторін у справі в зареєстрованому шлюбі. Що стосується джерела набуття спірного майна, тобто коштів за які таке майно набуто, судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так сторонами у справі визнано, що спірне майно набуто не лише за рахунок певних коштів позивача та відповідача, а в більшій частині джерелом набуття слугували кредитні кошти. Також сторонами у справі визнано, що на придбання спірного нерухомого майна, - комплексу будівель між АКІБ "УкрСібБанк" та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір. Разом із тим, в забезпечення виконання кредитних зобов"язань перед банком, позивач у справі - [PERSON] виступив поручителем, та між АКІБ "УкрСібБанк" та [PERSON] укладено договір поруки. Також сторона відповідача визнала ту обставину, що до припинення шлюбних відносин позивач [PERSON] приймав участь у погашенні кредитних зобов"язань [PERSON] перед банком. Крім того, сторони визнають ті обставини, що в судовому порядку на теперішній час триває розгляд цивільної справи за позовом Банку (ПАТ "УкрСібБанк") до [PERSON] (боржника) та [PERSON] (поручителя) про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та договром поруки. Рішення у справі не постановлено. Крім того, [PERSON] та інший поручитель - мати відповідача подали до суду позови про визнання договорів поруки припиненими, оскільки ПАТ "УкрСібБанк" в односторонньому порядку збільшив обсяг поруки. Враховуючи положення ч. 4 ст. 65 СК України, оскільки кредитні договори, укладені в період шлюбу та за їх виконання поручився позивач, та сторона відповідача визнає ту обставину, що позивач приймав участь у погашеі кредитних зобов"язань , які виникли у відповідача, суд приходить до висновку що такі кредитні договори були укладені в сім'ї, оскільки не лише створили обов'язки для обох з подружжя, а й майно, одержане за договором, використовувалось в інтересах сім'ї. За таких обставин, враховуючи те, що спірне майно придбане у період шлюбу, на його придбання були використані як кошти позивача і відповідача, так і кредитні кошти, при тому, що за виконання кредитних зобов"язань відповідача позивач виступив у якості поручителя, суд приходить до висновку, що спірне майно є спільною сумісною власністю, оскільки відповідає вимогам ст. 60 СК України щодо часу придбання та джерел набуття у власність. Суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що при поділі майна суд має врахувати не виконані зобов"язання [PERSON] за кредитними зобов"язаннями як поручителя, оскільки відповідачем не заявлялись такі вимоги шляхом пред"явлення зустрічного позову, обсяг таких зобов"язань на теперішній час не встановлено, оскільки відсутне судове рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки. Разом із тим, сторона відповідача не позбавлена права пред"вити такі вимоги в порядку позовного провадження. Також суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що позивач користується спірним нерухомим майном, однак не несе витрат по сплаті комунальних послуг, оскільки вказані обставини не були предметом позову, та [PERSON] не позбавлена права звернутись до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні власності, встановлення порядку користування, та відповідно стягнення понесених витрат на утримання нерухомого майна. Згідно ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна\~дружини та чоловіка є рівними, якщо\~інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.\~Згідно ч. 1\~ст. 71 СК України\~майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться\~між ними в натурі. Частиною 2 ст. 183 ЦК України\~визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. \~Згідно з ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Частинами 1, 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1, 2, 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Під час розгляду справи не встановлено обставин, які мають істотне значення для відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя. З огляду на вищевказане, спільне майно підлягає поділу між сторонами з визнанням за [PERSON] та [PERSON] права власності за кожним із них на 1/2 частку спірного комплексу будівель та споруд та автомобіля Daihatsu Terios M/T, реєстраційний номер [NUMBER], залишивши у спільній частковій власності сторін. В порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 3904,00грн. (а.с. 1,16-18). Крім того, суд зазначає, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 березня 2015 року задоволено заяву представника Смірнова Є.Є. Чепурнова В.І. про забезпечення прзову, шляхом заборони Смірновій Л.В. вчиняти будь-які дії, повязані з відчуженням автомобілю Daihatsu Terios M/T, реєстраційний номер АЕ 6097 СМ, та нерухомого майна за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ферганська, 37 (а.с. 28). Суд приходить до висновку, що заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 березня 2015 року слід залишити в силі до їх скасування в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved