Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

У листопаді 2015року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] є майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя[PERSON] та [PERSON], у зв'язку з чим просив суд ухвалити рішення, яким майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжяподілити. У січні 2016року [PERSON] звернулась до Малиновського районного суду міста Одеси із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на квартиру 28, яка розташована за адресою [ADDRESS], стягнення судових витрат, посилаючись на те, що спірна квартира придбана за грошові кошти отримані від продажу квартири, що належала їй на праві особистої приватної власності, у зв'язку з чим просила суд ухвалити рішення, згідно з яким визнати право особистої приватної власності на квартиру. Ухвалою Малиновського районного судом міста Одеси від 29 січня 2016 року зустрічний позов прийнятий та об'єднаний в одне провадження із первинним позовом. Позивач за первинним позовом та його представник у судовому засіданні позовну заяву підтримали, просили суд її задовольнити, зустрічний позов не визнали та заперечували проти його задоволення. Відповідач, вона ж позивач за зустрічним позовом, та її представник у судовому засіданні позов не визнали, проти його задоволення заперечували, просили суд задовольнити зустрічний позов. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує саме ці норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що 24 грудня 1999 року, Київською районною адміністрацією виконкому Одеської міської ради, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис 1180 від 24 грудня 1999 року. Шлюб між сторонами було розірвано 08 лютого 2016 року. [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 10 серпня 1998 року, належала квартира [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], було зареєстровано комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості", 17 серпня 1998 року, в книзі 288пр, на сторінці 56, номером запису 948. Під час спільного, з 1999 року, проживання подружжя в квартирі [ADDRESS], на протязі понад 10 років, до 07 грудня 2010 року, до дня продажу квартири, [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство й при цьому [PERSON] не працювала й грошового внеску до спільного бюджету родини не вносила. [PERSON] працював, зокрема матросом на морських суднах, й зокрема, - морський буксир "Ост" з 01 грудня 2000 року до 20 грудня 2001 року, морський буксир "Лоре" з 10 травня 2002 року до 22 січня 2003 року, теплохід "Вермонт универсал рифер" з 13 червня 2004 року до 14 грудня 2004 року, теплохід "Марол" з 7 листопада 2005 року до 20 червня 2006 року, теплохід "Канопус" з 12 квітня 2007 року до 21 жовтня 2007 року. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого П'ятою одеською державною нотаріальною конторою, 25 червня 1997 року, до укладання шлюбу із [PERSON] належала квартира [ADDRESS]. Згідно із договором купівлі-продажу від 29 вересня 2000 року, реєстраційний номер 4-2499, після укладання шлюбу, 29 вересня 2000 року, [PERSON] продав належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS]. На грошові кошти, які заробляв [PERSON] та на грошові кошти отримані від продажу належної йому квартири [ADDRESS] існувала родина й зокрема сплачувалися комунальні та інші платежі за квартиру [ADDRESS], на ці гроші в тому числі проводилися й поточні та капітальні ремонтні роботи в цій квартири. В подальшому на грошові кошти, які також були зароблені [PERSON], безпосередньо перед продажем квартири [ADDRESS], з метою продажу її за більш вигідною ціною, був проведений ремонт, проведено фарбувальні роботи, поклеєні нові шпалери, встановлено кондиціонер та металопластикові вікна й двері. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту ст.62 СК України, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] та (або) грошові кошти від її продажу були спільною сумісною власністю подружжя[PERSON] та [PERSON] Згідно із договором купівлі-продажу від 07 грудня 2010 року, реєстраційний номер 3455, була продана однокімнатна квартира [ADDRESS]. Раніше, 05 грудня 2010 року, на прохання [PERSON], його батьки надали подружжю 17000 (сімнадцять тисяч) доларів США, для придбання двокімнатної квартири. Відповідно до договору купівлі-продажу від 07 грудня 2010 року реєстраційний номер 3461, на грошові кошти, що є об'єктом права спільної сумісної власності й отримані від продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] та отримані від батьків позивача [PERSON], була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS]. Право власності за [PERSON], на квартиру [ADDRESS], було зареєстровано комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості", 16 грудня 2010 року, в книзі 165доп, на сторінці 126, номером запису 706. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1, ч.2, ч.3, ч.4 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Виходячи зі змісту ч.1, ч.2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач [PERSON], на підтвердження обставин, які наведені в його позовній заяві, подав до суду оригінали та копії наступних документів, які засвідчені судом та долучені до матеріалів справи. Документи, які підтверджують роботу позивача матросом на морських суднах. Документи, які підтверджують той факт, що 29 вересня 2000 року (після укладання шлюбу із [PERSON].), позивач продав належну йому, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25 червня 1997 року (до укладання шлюбу), П'ятою одеською державною нотаріальною конторою, квартиру [ADDRESS]; вказана, квартира була продана, в період знаходження у шлюбі із [PERSON], згідно із договором купівлі-продажу від 29 вересня 2000 року, реєстраційний номер 4-2499. Діючи відповідно до ст.131, ст.133, ст.134, ст.136 ЦПК України (в редакції, що діяла на дату звернення до суду), позивач [PERSON], 22 квітня 2016 року, подав до суду заяву (клопотання) про забезпечення доказів способом допиту свідків. Клопотання розглянуто судом й задоволено. [PERSON], [PERSON], які мешкають за адресою: [ADDRESS], були допитати у якості свідків. В ході допиту, свідки підтвердили обставини, викладені у позові [PERSON] та надали суду оригінал та копію розписки, від 5 грудня 2010 року, яка засвідчена судом та долучена до матеріалів справи, про отримання подружжям [PERSON] та [PERSON] грошових коштів в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) доларів США, саме на придбання квартири [ADDRESS]. У зв'язку із наданням суду розписки від 05 грудня 2010 року, про отримання грошових коштів, на придбання квартири [ADDRESS], позивачем за зустрічним позовом [PERSON], 26 січня 2017 року, було заявлено клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи. Заява розглянута судом й задоволена. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси, від 26 січня 2017 року, по справі призначена судова експертиза. На виконання вказаної ухвали від 26 січня 2017 року, для проведення експертизи, позивачем [PERSON] надано суду оригінал розписки, від 05 грудня 2010 року, про отримання грошових коштів й надані зразки підпису та зразки рукописного тексту. Згідно з ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси, від 26 січня 2017 року, призначено судову почеркознавчу експертизу; проведення експертизи доручено експертам Київському науково-дослідному інституту судових експертиз; для проведення експертного дослідження експертам надано матеріали цивільної справи; оплату за проведення експертизи покладено на відповідача, якої роз'яснено положення ст.146 ЦПК України (в редакції, що діяла на дату постановлення ухвали) про наслідки ухилення від участі в експертизі; провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Для здійснення дослідження, на адресу суду, надійшло клопотання експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових документів та про здійснення оплати за проведення експертизи. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] клопотання експертів не виконала, документів не надала, оплату за проведення експертизи не здійснила. Експертиза не проведена. Цивільна справа, 28 лютого 2017 року повернута до суду без виконання ухвали про проведення експертизи. Відповідно до ухвали Малиновського районного суду міста Одеси, від 01 березня 2017 року, по справі відновлено провадження. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, надала суду копію документу без назви та без дати, який не містить підпису покупця [PERSON], підпису самої [PERSON], підписів та інших даних так званих свідків [PERSON] та [PERSON], в якому ідеться про отримання [PERSON] грошових коштів в сумі 298875 гривень за продаж квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS]. Оригінал документу суду не наданий. Діючи відповідно до ст.136 ЦПК України (в редакції, що діяла на дату звернення до суду), [PERSON], 28 січня 2016 року, подала до суду заяву, яка датована 27 січня 2016 року, про виклик до суду та допит у якості свідків. Заява розглянута судом й задоволена. Свідки [PERSON], яка мешкає за адресою [ADDRESS], [PERSON], який мешкає за адресою [ADDRESS], [PERSON], який мешкає за адресою [ADDRESS], за невідомих обставин, до суду не з'явилися, в наслідок чого судом не допитані. Фактично [PERSON] суду не було надано жодних належних, допустимих, переконливих доказів в обґрунтування своїх вимог в розумінні ст.76, ст.81 ЦПК України, з метою доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, викладених у зустрічній позовній заяві. Відтак, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано суду доказів на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість,достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Виходячи зі змісту ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду, згідно із квитанціями № ПН 3956 від 5.10.2015 року та № 80081114 від 23 листопада 2015 року було сплачено судовій збір в розмірі 3000 (три тисячі) гривень, тому дані виплати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved