Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду із заявою де зазначає, що 05 березня 2001 року подарував матері дружини - [PERSON] житловий будинок [ADDRESS]. З цього часу і до дня смерті, [INFO], [PERSON] мешкала разом з ним у цьому будинку. Вони були пов"язані спільним побутом, займалися сільским господарством, після того, як [PERSON] захворіла, він доглядав за нею, а після смерті - за власний кошт поховав її. Тому просив встановити факт, що він і [PERSON], яка померла [INFO], проживали однією сім"єю з 02.07.2002 року по [INFO]. У січні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із заявою де зазначає, що 05 березня 2001 року [PERSON] подарував її матері - [PERSON], житловий будинок [ADDRESS]. З цього часу і до дня смерті, [INFO] її мати мешкала у цьому будинку. Крім неї в будинку мешкали: [PERSON], вона, [PERSON], [PERSON], [PERSON] Їх родина мала спільний бюджет, вона, як донька, доглядала за матір"ю. Після смерті матері вона прийняття спадщини не відмовлялась. Просила встановити факт, що вона на час смерті [PERSON] мешкала разом з нею однією сім"єю; встановити факт фактично прийняття нею спадщини, яка відкрилась після смерті матері - [PERSON]; встановити факт належності правовстановлюючих документів на домоволодіння [ADDRESS] [PERSON]; зобов"язати [PERSON] повернути [PERSON] оригінал договору дарування домоволодіння [ADDRESS]; надати їй додатковий строк для звернення із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті матері. У судовому засіданні [PERSON] свої вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі, проти задоволення заяви [PERSON] заперечував. Надав суду пояснення аналогічні викладеним в заяві. У судовому засіданні [PERSON] та її представник свої вимоги підтримали і просили задовольнити, проти задоволення заяви [PERSON] заперечували. Надали пояснення аналогічні викладеним в заяві. Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява [PERSON] задоволенню не підлягає, а заява [PERSON] підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. У відповідності з вимтогами ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім"єю чоловіка і жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім"я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім"ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеними у свідоцтві про народження або в паспорті; перебування фізичної особи на утриманні. Як роз"яснив пленум Верховного суду України у п.8 своєї постанови №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (з наступними доповненнями та змінами) судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст.62 ЦПК. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що: - за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім'ї годувальника, які були на його утриманні (ст.37 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; - для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним не менше одного року; - для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником. У відповідності з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ані [PERSON] ані [PERSON] суду не надано доказів того, що [PERSON] перебувала у них на утриманні, що вони вели з нею спільне господарство, утримували її, ховали за власний рахунок. Отримання [PERSON] пенсії [PERSON], за дорученням не може слугувати доказом того, що [PERSON] перебувала на утриманні у [PERSON], мала з нею спільний бюджет та побут. Також не може слугувати доказом того, що [PERSON] мала спільний побут з родиною [PERSON] і проживання [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS], оскільки зазначений будинок належав [PERSON] на праві власності, на підставі договору дарування, і як власник вона мала право мешкати в цьому будинку. За таких обставин, заяви [PERSON] та [PERSON] в частині встановлення факту проживання однією сім"єю з [PERSON] задоволенню не підлягають. Також не підлягає задоволенню заява [PERSON] в частині встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті матері - [PERSON], оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, но на час відкриття спадщини не мешкав постійно зі спадкодавцем, повинен подати до нотаріальнох контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Однак, у судовому засіданні заявником та його представником не надано переконливих доказів того, що вона мешкала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заява [PERSON] в частині встановлення факту належності їй правовстановлюючих документів на домоволодіння [ADDRESS] задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Суд встановлює факт належності особі правовстановлюючого документу, у випадку, якщо прізвище, ім"я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім"ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеними у свідоцтві про народження або в паспорті. Як роз"яснив пленум Верховного суду України у п.12 своєї постанови №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (з наступними доповненнями та змінами) при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. [PERSON] у судовому засіданні не надано доказів того, що правовстановлюючі документи на домоволодіння [ADDRESS] галежать саме їй, що іншим шляхом, окрім судового, неможливо внести виправлення в ці документи. А за таких обставин заява в цій частині задоволенню не підлягає. Не підлягає також задоволенню заява [PERSON] в частині зобов"язання [PERSON] повернути [PERSON] оригінал договору дарування домоволодіння [ADDRESS], оскільки [PERSON], як сторона договору, має право мати на руках договір дарування і питання зобов"язання повернення правовстановлюючого документу не є предметом розгляду в судах. Відповідно до ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи те, що після смерті [PERSON] інших спадкоємців, окрім [PERSON] немає, причини за якими вона пропустила строк для звернення до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини, суд визнає поважними, тому суд вважає можливим визначити [PERSON] додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини тривалістю чотири місяці зі дня набрання рішенням суду законної сили. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial