Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу і стягнення аліментів, посилаючись на те, що 18 серпня 2015 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сторожинецького районного управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №161. Від шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] [INFO] , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з чоловіком не склалося, шлюб носить формальний характер та не відповідає своєму призначенню, так як сторони спільно не проживають близько року та жодних стосунків не підтримують. Дані обставини призвели до втрати позивачем будь-яких почуттів до чоловіка. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позивач просила шлюб розірвати, відновити її дошлюбне прізвище " [PERSON] ", стягувати з відповідача на її користь на утримання дочки [PERSON] аліменти в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Необхідність стягнення аліментів обґрунтовано тим, що відповідач ухиляється від утримання дитини. Провадження у справі відкрито 30.06.2020 року з призначенням судового засідання на 30.07.2020 року. Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецькох області від 30 липня 2020 року провадження по справі зупинено за клопотанням відповідача [PERSON] та надано сторонам трьохмісячний термін для примирення. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак направила на адресу суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримала, в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки - змінила, просила суд стягувати з відповідача на її користь на утримання дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку доходу відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з часу звернення до суду. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання направляв заяви про відкладення розляду справи, оскільки відповідач перебуває за межами України та хоче бути особисто присутнім у засіданні під час розгляду справи, однак у подальшому до суду ні представник ні відповідач не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про розгляд справи. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 18 серпня 2010 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сторожинецького районного управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №161 (а.с.4). Від шлюбу у сторін народилося дочка [PERSON] [INFO] (а.с.8), яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. \~ \~ \~ \~ Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На думку суду, дана сім`я, в результаті різних поглядів на шлюб та сім`ю, відсутності порозуміння між ними та не проживання подружжя спільно розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, судом вжито всіх заходів для примирення подружжя, включаючи і надання сторонам терміну примирення, який позитивних наслідків не дав. На думку суду подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача. \~ \~ В суді було встановлено, що позивач [PERSON] бажає відновити своє дошлюбне прізвище та в подальшому іменуватися прізвищем " [PERSON] ", що не суперечить вимогам ст.113 СК України, згідно яких особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом також встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO] (а.с.8), яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо від сім`ї і від своєї дочки. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач, проживаючи окремо від сім`ї, зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, нарівні із матір`ю, що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на її утримання. При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік" встановлено прожитковий мінімум з 1 січня 2021 року для дітей віком до 6 років в сумі 1921 гривня. Дитина відповідача перебуває саме в такому віці, а відповідно має право на матеріальне забезпечення, яке їй зобов`язані, надати, згідно вимог ст.180 СК України, її батьки. Тобто, обов`язок забезпечення дитині, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму, лежить в рівній мірі як на батькові так і на матері дитини, виходячи з чого, суд знаходить запрошений позивачем розмір аліментів можливим до стягнення із відповідача. Суд вважає, що розмір аліментів має складатися із 1/4 заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і такий розмір аліментів в сукупності із обов`язком матері по утриманню дитини буде забезпечувати встановлений Законом прожитковий мінімум дитині сторін. Визначену суму аліментів на утримання дитини, суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 04 червня 2020 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.267 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, покладає на відповідача, у зв`язку з тим, що дитина сторін проживає з матір`ю, яка до суду зверталась для захисту інтересів неповнолітньої дитини.

Outcome: approved