Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулося Приватне акціонерне товариство «АПК-Інвест», в якому просило визнати право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1422483900:40:000:0080 площею 4,03 га за орендарем - Приватним акціонерним товариством «АПК - Інвест» на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладеного між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «АПК - Інвест», зареєстрованого 30 березня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1015. В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що 22 березня 2012 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 30 березня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради під номером 1015, відповідно до умов якого [PERSON] передав в оренду позивачу земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, право на яку належало йому на підставі сертифіката серії ДН № 173198, виданого Костянтинівською районною державною адміністрацією. Позивач виконує свої зобов`язання за договором оренди, нараховує на користь відповідача орендну плату. На підставі вказаного сертифікату було виділено в натурі земельну ділянку площею 4,03 га з кадастровим номером 1422483900:40:000:0080, яка до цього часу використовується позивачем. Про вказані обставини [PERSON] позивача не повідомив та ухилився від переукладення договору оренди земельної ділянки, а отже право оренди, яке виникло на підставі договору оренди паю не припинилося. 30 жовтня 2018 р. новим власником земельної ділянки з кадастровим номером 1422483900:40:000:0080 площею 4,03 га стала [PERSON] , з якою орендні правовідносини на підставі договору оренди паю мають продовжитися. Відповідачами [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє [PERSON] , подано відзив на позов, в якому відповідачі позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що після виділення земельної ділянки в натурі сертифікат на земельну частку (пай) є недійсним та з моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. Строк для переукладання договору оренди земельної частки (паю), передбачений відповідним договором, сплив. Неповідомлення орендаря про набуття орендодавцем права власності на земельну ділянку не впливає на зміну юридичного статусу земельної ділянки та його наслідки. Власник земельної ділянки, враховуючи принцип непорушності його права власності, після виділення її в натурі та реєстрації свого права власності не мав наміру переукладати договір оренди земельної ділянки. Чинним законодавством не передбачений обов`язок для сторін переукласти договір оренди земельної ділянки після виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї, а наявність вільного волевиявлення сторін під час укладання договору є обов`язковою умовою для його дійсності. У вказаних орендних правовідносинах відбулась зміна статусу сторін та предмета договору оренди земельної частки (паю), а також зміна розміру земельної ділянки, встановлені межи земельної ділянки. Обраний позивачем спосіб захисту, а саме: визнання права оренди землі, чинним законодавством не передбачений. Позивач ПрАТ «АПК-Інвест» надав відповідь на відзив відповідачів, в якій проти доводів відповідачів заперечив, посилаючись на те, що обраний ним спосіб захисту не суперечить закону та у вказаних правовідносинах є ефективним. Крім того, зазначив, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. [PERSON] не повідомив орендаря про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та ухилився від переукладання договору оренди земельної частки паю на договір оренди земельної ділянки після виділення її в натурі та реєстрації права власності. Зазначив про необхідність застосування до спірних правовідносин принципу заборони суперечливої поведінки, а саме: ніхто не може діяти всупереч своїй попередній позиції, оскільки при укладанні договору оренди земельної частки (паю) [PERSON] погодився на те, що після виділення земельної частки паю в натурі та реєстрації права власності він буде переукладеним. Також позивач вказав, що договір оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 р. зберігає свою чинність та є обов`язковим до виконання для нового власника земельної ділянки - а саме [PERSON] . Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2020 року у справі 233/2105/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до [PERSON] , Фермерського господарства «Ф.Г.ЩЕДРИЙ ЛАН», третя особа - [PERSON] , про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди землі, що набрало законної сили 04 грудня 2020 року, вказаний позов було задоволено та визнано недійсним Договір оренди земельної ділянки кадастровий №1422483900:40:000:0080, площею 4,03 га, укладений між [PERSON] та Фермерським господарством «Ф.Г.ЩЕДРИЙ ЛАН», право оренди за яким зареєстровано 14.12.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області, скасувавши запис №29505444 про державну реєстрацію права оренди. Вказаним рішенням суду було встановлено, що 22 березня 2012 року між орендодавцем [PERSON] і орендарем Приватним акціонерним товариством «АПК-ІНВЕСТ» укладено договір оренди земельної частки (паю), згідно з яким Орендодавець передав, а Орендар прийняв у володіння та користування (оренду) земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, зі строком дії 20 років, тобто по 22.03.2032 р. Відповідно до абз.7 пункту 2.3 Договору оренди у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), Договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою Сторін. Договір оренди землі переукладається Сторонами за цим Договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії Договору оренди допускається у випадках, визначених цим Договором та чинним законодавством України. Згідно із п.3.1. Договору оренди, орендодавець зобов`язався, зокрема, протягом п`яти робочих днів з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку письмово повідомити про це орендаря. Договір оренди зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1015. Актом приймання-передачі земельної частки (паю) до Договору оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 зафіксовано факт передання приймання сторонами Договору земельної ділянки. Обов`язки зі сплати орендної плати позивачем виконуються, що підтверджено платіжними дорученнями про перерахування [PERSON] орендної плати. На підставі розпорядження голови Костянтинівської районної державної адміністрації від 20 грудня 2011 року №703 [PERSON] , який виявив бажання вийти з членів КСП «Дружківський» Миколайпільської сільської ради, було надано у власність та виділено в натурі на місцевості земельну ділянку, що розташована на території Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, кадастровий номер 1422483900:40:000:0080, загальною площею 4,03 га (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 206803450 від 14 квітня 2020 року 30 жовтня 2018 року право власності на спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення на підставі договору міни від 30.10.2018, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського районного нотаріального округу Панасенко І. П, було зареєстроване за [PERSON] 14 грудня 2018 року між [PERSON] , як орендодавцем, та Фермерським господарством «Ф.Г.ЩЕДРИЙ ЛАН», як орендарем, укладено договір оренди землі, згідно з яким Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного с/г виробництва (цільове призначення), яка знаходиться на території Миколайпільської сільської ради, кадастровий номер 1422483900:40:000:0080, загальною площею 4,03 га, зі строком дії 15 років. За інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку право оренди належної [PERSON] земельної ділянки кадастровий номер 1422483900:40:000:0080, площею 4,03 га, 14 грудня 2018 року зареєстровано Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області за Фермерським господарством «Ф.Г.ЩЕДРИЙ ЛАН», номер запису про право (в державному реєстрі прав) 29505444. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 року № 1529/99 постановлено, що у ході реалізації положень цього Указу, інших актів Президента України щодо реформування колективних сільськогосподарських підприємств та створення приватних (приватно-орендних) сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, які засновуються на приватній власності, а також під час укладення договорів оренди земельних часток (паїв) слід виходити з того, що сертифікат на право на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною часткою. Відповідно до п.17 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з розділом ІХ Перехідних положень ЗУ «Про оренду землі» громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом. Статтями 31 та 32 вказаного Закону передбачені підстави припинення договору оренди землі, в тому числі, шляхом його розірвання, а саме: договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У разі розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря орендодавець має право на отримання орендної плати на землях сільськогосподарського призначення за шість місяців, а на землях несільськогосподарського призначення - за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки на тих самих умовах, за винятком випадків, коли розірвання договору було обумовлено невиконанням або неналежним виконанням орендодавцем договірних зобов`язань. У разі розірвання договору оренди землі за погодженням сторін кожна сторона має право вимагати в іншої сторони відшкодування понесених збитків відповідно до закону. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Відповідно до ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Судом не встановлено наявність підстав, передбачених статтями 31, 32 ЗУ «Про оренду землі» для припинення договору оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 року, укладеного між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] . Водночас чинним законодавством передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Зміна статусу предмета оренди та орендодавця, недійсність сертифіката на право на земельну частку (пай) після виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю не передбачені ЗУ «Про оренду землі» як самостійні підстави для припинення договору оренди, а є підставою для його переукладання на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. З наведених норм права вбачається, що земельним законодавством, зважаючи на тривалість процесу реформування аграрного сектора економіки, закладено принцип сталого землекористування, який, зокрема, полягає у рівному захисті прав орендаря та орендодавця земельних часток (паїв), а в подальшому, земельних ділянок, виділених в натурі та переданих у власність, що обумовлено специфікою використання об`єкту договору оренди - земельної ділянки сільськогосподарського призначення, зокрема, великими витратами для здійснення сільськогосподарського виробництва, його ризиковістю, тривалими строками отримання прибутку, великою значимістю для держави аграрного виробництва. Слід також зазначити, що норма права, викладена в п. 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), форма якого затверджена Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №5 від 17 січня 2000 року, відповідно до якої у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства, є відсильною, але, як зазначалось раніше, чинним законодавством не передбачена як самостійна підстава для припинення договору оренди зміна статусу предмета оренди та сторін та / або недійсність сертифіката на право на земельну частку (пай) після виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Посилання відповідачів про припинення договору оренди з моменту реєстрації права власності відповідно до ст. 13 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» є безпідставним з огляду на таке. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 13 вказаного Закону нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю. Водночас спірна земельна частка (пай) не є невитребуваною або нерозподіленою в розумінні цього Закону, а отже вимоги про припинення договорів оренди, укладених відповідними радами з орендарями, не розповсюджується на спірні правовідносини. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що право оренди ПрАТ «АПК-Інвест» земельної частки (паю), а в наступному - земельної ділянки, виділеної в натурі та переданої у власність, без достатньої правової підстави було порушено її власником [PERSON] , який в односторонньому порядку вирішив розірвати договір оренди землі. Пунктом 2.3 договору оренди земельної частки (паю), укладеного 22 березня 2012 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] передбачено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін, що узгоджується з Перехідними положеннями Закону України «Про оренду землі», правовою позицією, висловленою в п.20 постанови Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14, згідно з якою системний аналіз зазначених норм чинного законодавства свідчить, що після виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок в натурі та отримання ними державних актів на право власності на землю відповідні сертифікати на земельну частку (пай) є недійсними. У той же час факт оформлення державного акта на право власності на землю дію раніше укладених їх власниками договорів оренди земельних паїв автоматично не припиняє, а такі договори підлягають переукладенню. Отже, припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце тільки після їх переукладення відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або з підстав, передбачених статтею 31 Закону України "Про оренду землі". Отже, з наведених норм права вбачається, що після реєстрації права власності [PERSON] на земляну ділянку, сторони за договором оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року мали переукласти його на тих самих умовах, що і раніше укладений, або за згодою сторін змінити його умови. До [PERSON] , яка набула право власності на спірну земельну ділянку з моменту переходу права власності на земельну ділянку перейшли права та обов`язки попереднього власника [PERSON] за договором оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року. Вказаний висновок відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у п.п. 68, 73 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 233/3676/19, відповідно до яких хоча сторони прямо не домовилися про порядок переукладення договору оренди паю на договір оренди землі, Велика Палата Верховного Суду вважає, що використане словосполучення "переукладення договору", яке вживається сторонами в договорі оренди паю та законодавцем у частині другій розділу IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі", слід розуміти як укладення нового договору на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), з урахуванням відповідних змін, що вимагаються в частині предмету оренди відповідно до правового статусу виділеної на місцевості земельної ділянки, так і внесення змін до договору оренди земельної частки (паю) з метою його приведення в частині предмета оренди у відповідність з правовим статусом виділеної на місцевості земельної ділянки. Інші умови договору оренди, за виключенням необхідних змін в частині предмета оренди, можуть бути змінені виключно у випадках, передбачених самим договором або за домовленістю сторін. Отже, при вирішенні спірних правовідносин щодо переукладення або розірвання договору оренди земельної частки (паю) судам слід враховувати, що зміна статусу земельної ділянки чи її власника не має наслідком автоматичного припинення договору, крім випадків, коли це передбачено самим договором. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Разом з тим, дії [PERSON] та [PERSON] свідчать про те, що орендодавець ухилився від переукладання договору оренди земельної частки (паю) у зв`язку з отриманням земельної ділянки у власність. А отже, судом не встановлено наявність волевиявлення обох сторін договору оренди земельної частки (паю) на його переукладення або зміну. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Оскільки відповідачами не визнається право оренди позивача земельної ділянки з кадастровим номером 1422483900:40:000:0080, площею 4,03 га, а відсутність відомостей про державну реєстрацію речового права позивача в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зумовлює його порушення, вказане право підлягає захисту шляхом визнання його судом. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що порушене право позивача має бути захищене шляхом визнання права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1422483900:40:000:0080, площею 4,03 га, за орендарем приватним акціонерним товариством «АПК-Інвест» на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «АПК-Інвест» та [PERSON] , зареєстрованого 30 березня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської сільської ради за № 1015, що відповідатиме викладеній в позові вимозі та не суперечитиме закону, а також надасть можливість зареєструвати вказане право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що буде перешкодою для зловживань зі сторони інших осіб. Посилання відповідачів про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту не спростовує висновків суду з таких підстав. У постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі 645/3265/13-ц викладено правовий висновок про те, що відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами. Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що тлумачення розділу ІХ Перехідних положень ЗУ «Про оренду землі» окремо від інших норм ЦК України позбавить орендаря права на захист своїх цивільних прав та інтересів, оскільки на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою особа, яка мала виконати обов`язок з переукладання договору оренди паю на договір оренди землі, відчужила своє право власності на земельну ділянку чим позбавилася статусу орендодавця, а новий власник земельної ділянки не був стороною договору оренди паю та на теперішній час не визнає право оренди позивача на спірну земельну ділянку. За таких обставин орендар має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеної у вищевказаній постанові. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А отже, з [PERSON] , [PERSON] на користь ПрАТ «АПК-Інвест» необхідно стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1051 гривні 00 копійок з кожного.

Outcome: approved