Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Представник відповідача - Нелиповецький сільський голова Плаксійчук С.С. у судове засідання не з`явився та надіслав до суду заяву у якій заявлені вимоги підтримує, заперечень не має. Суд розцінює таку заяву як заяву про визнання позову. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився та подав до суду заяву, у якій просить розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює за результатами підготовчого провадження рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, наявні підстави для винесення рішення за результатами підготовчого провадження. Судом встановлено, що у 2007 році в [ADDRESS] , [PERSON] самочинно, а саме без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту, побудував комплекс нежитлових будівель і споруд - пилораму, адмінбудівлю, склади, ростворо-бетонний вузол, прохідну, підвал прохідної, гараж. Крім того, зазначені будівлі збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети. Загальна вартість самочинно збудованих споруд складає 665887 гривень. 04 квітня 2008 року позивач уклав договір оренди земельної ділянки на якій розташовані спірні споруди строком на 15 років. Таким чином, [PERSON] є користувачем земельної ділянку площею 0,4113 га, кадастровий номер 7322086800:02:001:0264. Самочинно збудовані споруди не порушують правила пожежної безпеки, за результатами технічного обстеження придатні до надійної і безпечної експлуатації. За місцем розташування самочинно збудовані споруди відповідають містобудівній документації, не порушують права інших осіб. Частинами 1, 2 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У відповідності до п. 9 прикінцевих положень Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності" орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадратних метрів. [PERSON] звернувся до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованих ним будівель. Листом від 08 січня 2019 року позивачу було відмовлено і рекомендовано звернутися із позовом до суду про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Згідно ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України. Враховуючи наведене, суд вважає, що за позивачем [PERSON] , слід визнати право власності на самочинно збудований комплекс будівель та споруд, а саме: адміністративну будівлю позначену в технічному паспорті літерою „А-1" загальною площею 128,69 м2, пилораму позначену літерою „А' " загальною площею 294,86 м2, склад позначений літерою „А" " загальною площею 65,69 м2, склад позначений літерою „Б" загальною площею 56,41 м2, ростворо-бетонний вузол позначений літерою „В" загальною площею 64,80 м2, прохідну позначену літерою „Г" загальною площею 10,51, підвал прохідної позначений літерами „ГПД" - загальною площею 10,62 м2, склад позначений літерою „Д" загальною площею 90,45 м2, гараж позначений літерою „Е" загальною площею 214,52 м2, ворота позначені № 1, хвіртку позначену № 2, огорожі позначені №3 та №4, які розташовані [ADDRESS] . Згідно до пункту 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі ст.ст. 15, 16, 328, ст. 376 ЦК України,

Outcome: approved