Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Городищенської сільської ради, Бахмацької центральної районної лікарні про стягнення грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1991р. по 12.01.2004р. та в 2011р., він, працюючи головним лікарем Городищенської лікарської амбулаторії, яка підпорядковувалась Бахмацькій ЦРЛ не використав свої щорічні відпустки, а тому, просить стягнути з Бахмацької ЦРЛ компенсацію за всі невикористані відпустки, яка за його підрахунками становить 48302.65 грн.; також, працюючи з 12.01.2004 року по 31.12.2010 року головним лікарем Городищенської лікарської амбулаторії, яка підпорядковувалась Городищенській сільській раді Бахмацького району Чернігівської області, позивач не використав свої щорічні відпустки за вказаний вище період роботи, тому просить стягнути з Городищенської сільської ради відповідну компенсацію, яка за його підрахунками становить 19920 грн. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги уточнив і просив стягнути з Бахмацької ЦРЛ компенсацію за невикористані відпустки за період роботи з 1991 р. по 12.01.2003р. та за 2011 р. в сумі 29880.90 грн., а з Городищенської сільської ради - за період роботи з 12.01.2002 р. по 31.12.2010 р. - компенсацію за невикористані відпустки в сумі 20883.96 грн. Запевнив суд, що кожного року писав роботодавцям заяви про надання йому щорічних відпусток, але вони залишались без відповідного реагування, тому він продовжував працювати без використання наданого йому законом права на відпочинок. Представник Городищенської сільської ради в ході судового засідання позов визнала частково і суду пояснила, що позивач, перебуваючи на керівній посаді в лікарській амбулаторії видавав накази про відпустки всім працівникам, але сам у відпустку не вибував, хоча нагальної потреби у перебуванні на роботі протягом всього року за вказані періоди у нього не було, при переведенні лікарської амбулаторії під відомство Бахмацької ЦРЛ належні розрахунки з [PERSON] щодо виплати компенсації за невикористані відпустки та щодо перерахування даної компенсації на рахунок установи, до якої переводився позивач Городищенською сільською радою проведені не були по причині відсутності коштів та відповідних заяв позивача. Вважає, що [PERSON] має право на компенсацію за невикористані відпустки, але не на заявлену позивачем суму, а на суму 7177.20 грн. Представники Бахмацької ЦРЛ в ході судового засідання позов визнали частково і начальник відділу кадрів Слепичко С.М. суду пояснила, що Городищенська лікарська амбулаторія перебувала в підпорядкуванні Бахмацької ЦРЛ до 01.01.2002 р., а не до 12.01.2004 р., як стверджував [PERSON], потім з 01.01.2002 р. по 31.12.2010 р. фінансування Городищенської лікарської амбулаторії здійснювалось з бюджету Городищенської сільської ради. Оскільки, трудові книжки працівників вказаної медичної установи зберігались в Бахмацькій ЦРЛ і були передані Городищенській сільській раді лише в 2004 році, тому і відповідний запис у трудовій книжці позивача датовано 12.01.2004 р., хоча фактично лікарська амбулаторія перейшла в підпорядкування Городищенської сільської ради в 2002 рі. З 01.01.2011 року вказана лікарська амбулаторія знову була передана в оперативне управління Бахмацької ЦРЛ. При даній передачі Городищенська сільська рада повідомила Бахмацьку ЦРЛ, що [PERSON] з 2002 р. по 31.12.2010р. у відпустці не перебував, грошова компенсація за невикористані позивачем відпустки на рахунок Бахмацької ЦРЛ Городищенською сільською радою не перераховувалась. Також, представник ЦРЛ пояснила, що позивач за відпрацьований період з 24.08.1991р. по 23.08.1992 р. та з 24.08.1992р. по 23.08.1993 р. знаходився у щорічній відпустці 48 днів та додатковій 7 днів з 31.12.1993 р. по 07.03.1993 р. Також, за період роботи з 24.08.2010 р. по 23.08.2011 р. перебував у відпустці терміном 31 календарний день з 01.01.2012 р. по 02.02.2012 р. та за період роботи з 24.08.2011 р. по 23.08.2012 р. перебував у відпустці терміном 31 календарних дні з 17.12.2012 року по 18.01.2013 року, а за період роботи з 24.08.2012 р. по день звільнення 19.11.2013р. йому виплачена компенсація за 38 календарних днів, а тому, вона вважає, що позивач має право на компенсацію за невикористані відпустки за період роботи з 24.08.1993 р. по 31.12.2001 р. терміном 223 календарні дні в сумі 1275.56 грн. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про відпустки» право на відпустки мають працівники, які перебувають у трудових відносинах із підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Відповідно до ст.6 ЗУ «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно до положень ст. 83 КЗпП України та ст.24 ЗУ «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство, в установу, організацію грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, установи, організації, куди перейшов працівник. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні. Згідно з п.1 ст. 4 вищевказаного закону поняття «невикористані дні щорічної відпустки» включає в себе дні як основної, так і додаткової відпустки, що належить працівникові. Грошова компенсація за невикористані відпустки за бажанням працівника (про що він вказує у своїй заяві) може бути перерахована на поточний рахунок підприємства, на яке від переводиться. Сума такої компенсації виплачується при нарахуванні заробітної плати для оплати відпустки за новим місцем роботи. Відповідно до положень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом "Про відпустки" (до 1 січня 1997 р.). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Судом встановлено, що [PERSON] з 1976 р. і по 2012 р. працював на посаді головного лікаря, з 2012 р. по 2013 р. на посаді завідувача, а з 2013 р. і по даний час на посаді головного лікаря Городищенської лікарської амбулаторії, яка в 1991-2001 роках фінансувалася за рахунок Бахмацької ЦРЛ, з 2002 року по 2010 рік - за рахунок Городищенської сільської ради, з 01.01.2011 по 19.11.2013 року - за рахунок Бахмацької ЦРЛ. Дані обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача (а.с. 16- 19), витягом з наказу № 4 від 12.01.2004 року (а.с.82), витягом з наказу №1 від 02.01.2002 року (а.с.83), витягом з наказу № 149-к від 19.11.2013 року (а.с.84, 91-93), довідками про доходи [PERSON] (а.с.37,51,128), копією рішення Бахмацької районної ради від 30.12.2010 року) З 1993 року по 1997 рік відпустка позивача складала 24 календарних дні, а з 1998 року по 2001 рік - 31 календарний день, з 2002 р. по 2007 р. - 24 календарні дні, з 2008 р. по 2011 р. - 31 календарний день (а.с. 51, 95 -97, 129-134). Судом встановлено, що [PERSON] за відпрацьований робочий період з 24.08.1991р. по 23.08.1992 року та з 24.08.1992 року по 23.08.1993 року знаходився у щорічній відпустці 48 днів та додатковій 7 днів з 31.12.1993 року по 07.03.1993 року (а.с.71, 120). Також, за період роботи з 24.08.2010 року по 23.08.2011 року [PERSON] перебував у відпустці терміном 31 календарний день з 01.01.2012 року по 02.02.2012 року (а.с.68-70); за період роботи з 24.08.2011 року по 23.08.2012 року перебував у відпустці терміном 31 календарний день з 17.12.2012 року по 18.01.2013 року (а.с. 66-67); а за період роботи з 24.08.2012 року по день звільнення - 19.11.2013 року йому виплачена компенсація за невикористану відпустку терміном 38 календарних днів (а.с.91-93). За відпрацьований робочий період з 24.08.1993р. по 31.12.2010 р. позивач у щорічній відпустці не перебував, компенсації за її невикористання від роботодавців не отримував. При переведенні лікарської амбулаторії з-під підпорядкування Бахмацької ЦРЛ в підпорядкування Городищенської сільської ради і навпаки компенсація за невикористану відпустку [PERSON], на рахунок установи, до якої переводився позивач не здійснювався. Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. У вказаній статті йдеться про стягнення заробітної плати, але це саме стосується і грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Адже відповідно до п.2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року №5 суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних відпусток, у розмірах, передбачених законодавством, входять до складу фонду додаткової заробітної плати. А відповідно до ст. 2 Закону України « Про оплату праці» додаткова заробітна плата - це винагорода, за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона передбачає доплати, надбавки, гарантії та компенсаційні виплати, передбачені законодавством та премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань та функцій. Тобто, компенсація за невикористані відпустки є компенсаційною виплатою, передбаченою законодавством, а отже є елементом додаткової заробітної плати. У своєму рішенні від 15 жовтня 2013 року N 8-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством. Судом було встановлено і підтверджено матеріалами справи, що позивач за час роботи в очолюваній ним амбулаторії у підпорядкуванні Бахмацької ЦРЛ не використав свої щорічні відпустки за періоди з 24.08.1993 р. по 23.08.1994 р. (24 календарні дні), з 24.08.1994 р. по 23.08.1995 р. (24 календарні дні); з 24.08.1995 р. по 23.08.1996 р. (24 календарні дні); з 24.08.1996 р. по 23.08.1997 р. (24 календарні дні); з 24.08.1997 р. по 23.08.1998 р. (24 календарні дні); з 24.08.1998 р. по 23.08.1999 р. (31 календарний день); з 24.08.1999 р. по 23.08.2000 р. (31 календарний день); з 24.08.2000 р. по 23.08.2001 р. (31 календарний день); з 24.08.2001 р. по 31.12.2001 р. (10 днів); а всього - 223 календарних дні. Також, за час роботи у Городищенській лікарській амбулаторії в підпорядкуванні Городищенської сільської ради [PERSON] не використав свої щорічні відпустки за період роботи з 01.01.2002р. по 23.08.2002 року (14 календарних днів); з 24.08.2002р. по 23.08.2003 року (24 календарні дні); з 24.08.2003р. по 23.08.2004 року ( 24 календарні дні); з 24.08.2003р. по 23.08.2004 року (24 календарні дні); з 24.08.2004р. по 23.08.2005 р. (24 календарні дні); з 24.08.2005р. по 23.08.2006 р. ( 24 календарні дні); з 24.08.2006р. по 23.08.2007 р. (24 календарні дні); з 24.08.2007р. по 23.08.2008 року (31 календарний день); з 24.08.2008р. по 23.08.2009 року (31 календарний день); з 24.08.2009р. по 23.08.2010 р. (31 календарний день); з 24.08.2010р. по 31.12.2010 р. (10 календарних днів); а всього - 261 календарний день. Виходячи з роз»яснень викладених у листі Міністерства соціальної політики України від 21.06.2012 р. N 207/13/116-12 «Про грошову компенсацію за невикористану відпустку», щорічні основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року. Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Тому, якщо працівник відмовляється використати надане йому Конституцією України, Законом України "Про відпустки" право на відпочинок (щорічну відпустку), зважаючи на те, що роботодавець несе відповідальність за ненадання відпустки, він має право в межах, установлених графіком, без заяви працівника видати наказ про надання йому відпустки. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов'язані своєчасно і точно виконувати розпорядження (накази) роботодавця. За їх невиконання працівника може бути притягнено до дисциплінарної відповідальності. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі не вживали жодних заходів для відправлення позивача у відпустку, а тому суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до роз»яснень, викладених у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 22.02.2008 N 33/13/116-08 «Щодо виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки», якщо працівник з якихось причин не скористався своїм правом на щорічну відпустку за кілька попередніх років (у т.ч. і за 2, 3, 4 чи більше років), він має право використати їх, а в разі звільнення, незалежно від підстав, йому має бути виплачено компенсацію за всі невикористані дні щорічних відпусток, визначених пунктом 1 частини першої ст.4 ЗУ "Про відпустки". Законодавством не передбачено терміну давності, після якого працівник втрачає право на щорічні відпустки, воно не містить заборони надавати щорічні відпустки у разі їх невикористання. Також, згідно роз»яснень, викладених у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 24.06.2011 р. N208/13/116-11 «Щодо грошової компенсації працівникам за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток» вбачається, що за невикористану щорічну відпустку працівник може отримати компенсацію тільки при звільненні. Кількість днів щорічної відпустки, за які необхідно виплатити компенсацію працівникові, має розраховуватися виходячи з фактичної належної йому тривалості щорічної відпустки, яка визначається пропорційно відпрацьованому ним часу. Загального нормативно-правового акта, який би визначав порядок розрахунку кількості днів щорічної відпустки, немає. Тому при підрахунку днів щорічної відпустки пропорційно відпрацьованому часу доцільно скористатися механізмом нарахування оплати за дні відпустки, закладеним у постанові Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", тобто прив'язку розрахунку днів відпустки робити до календарних днів робочого року, в якому працював працівник. Так, згідно з абз.1 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації. При цьому, згідно з п.7 цього ж Порядку, нарахування компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях, проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. З урахуванням положень п.п.2, 7, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 р. нарахована середньомісячна заробітна плата, яка належить до розрахунку компенсації за невикористані відпустки [PERSON] на момент переведення Городищенської лікарської амбулаторії з-під підпорядкування Бахмацької ЦРЛ в підпорядкування Городищенської сільської ради - 01.01.2002 року складала 119.60 грн., а середньоденна - 5.72 грн. (а.с.37), а нарахована середньомісячна заробітна плата [PERSON] на момент переведення Городищенської лікарської амбулаторії з-під підпорядкування Городищенської сільської ради в підпорядкування Бахмацької ЦРЛ - 01.01.2011 року складала 2047.45 грн., а середньоденна 69.21 грн. (а.с. 35,51, 128). Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню і на його користь з Бахмацької ЦРЛ підлягає стягненню компенсація за невикористані відпустки за 223 календарних дні на суму 1275.56 грн. (223 днів х 5.72 грн. = 1275.56 грн.), а з Городищенської сільської ради за 261 календарний день на суму 18063.81 грн. (261 день х 69.21 = 18063.81 грн.) Згідно з п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових відносин. Згідно з положенням ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з тим, що позов підлягає задоволенню, з відповідачів на користь держави має бути стягнутий судовий збір відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial