Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

30.07.2015 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 21.02.2015 року в м. Києві на перехресті вулиць Львівської та Крамського відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON]. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 03.04.2015 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3691399 від 02.09.2014 року та згідно договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1508183-33-10.01 від 02.09.2014 року у ПрАТ «СК «ВУСО». На виконання вимог ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та надав всі необхідні документи. Представником ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу, проведено фотофіксацію механічних пошкоджень, та надано позивачу бланк-повідомлення про настання страхового випадку. Згідно Акту виконаних робіт № Сч-Ш-1504 від 20.05.2015 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Peugeot 207», д.н.з. [NUMBER], склала 129 700,00 грн. Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального шкоди завданої власнику КТЗ № 09/06/15 від 10.06.2015 року, вартість матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження належного йому майна становить 131 853, 54 грн. 26.02.2015 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про страхову виплату, водночас, 18.06.2015 року відповідач повідомив позивача про прийняте рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування по договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АІ/3691399 від 02.09.2014 року, з підстав того, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER], на момент настання ДТП також була застрахована у ПАТ «СК «Скайп», згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1388813, у зв'язку з чим ПрАТ «СК «ВУСО» вважає договір № АІ/3691399 від 02.04.2014 року, укладений між ним та відповідачем недійсним. Зважаючи на те, що позивач вважає рішення ПрАТ «СК «ВУСО» про відмову у страховій виплаті неправомірним, просив стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3691399 від 02.09.2014 року у розмірі 50 000,00 грн., згідно договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1508183-33-10.01 від 02.09.2014 року у розмірі 70 000,00 грн., а також пеню зав період прострочення з 28.05.2015 року по 01.07.2015 року у розмірі 2 154,00 грн. Крім того, просив стягнути з [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 9 700,00 грн. 17.03.2016 року справу прийнято в провадження судді Антонової Н.В. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, зазначив, що у зв'язку з купівлею транспортного засобу та його подальшою перереєстрацією, [PERSON] не було відомо про наявність іншого полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу "Ford Focus", д.н.з. [NUMBER], у ПАТ «СК «Скайп», з огляду на, що чого останній не міг повідомити страховику ПрАТ «СК «ВУСО» про наявність ще одного полісу, а тому страховик має сплатити страхове відшкодування позивачу за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також пеню за прострочення виплати страхового відшкодування. Також [PERSON], як особа, яку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, зобов'язаний сплатити потерпілому [PERSON] різницю між вартістю матеріального збитку позивача та розміром страхового відшкодування, що складає 9 700,00 грн. Представник відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] дійсно було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3691399 від 01.09.2014 року та договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1508183-33-10-01 від 01.09.2014 року. Разом з тим, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована також у ПАТ «СК «Скайп». З огляду вказане, а також зважаючи на те, що страхувальник не повідомив страховика на момент укладення договору про те, що об'єкт уже застрахований, ПрАТ «СК «ВУСО» вважає договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3691399 від 01.09.2015 року нікчемним. Крім того, зазначив, що [PERSON] не був позбавлений права дізнатися про наявність раніше укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки існує єдина централізована база даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та тим самим запобігти наслідкам нікчемності правочину № АІ/3691399 від 01.09.2014 року укладеного між ним та ПАТ «СК «Вусо». Враховуючи, що положення договору № 1508183-33-10-01 від 01.09.2014 року є похідними полісу від № АІ/3691399 від 01.09.2014, зазначив, що відсутні підстави для виплати страхового відшкодування також за договором № 1508183-33-10-01 від 01.09.2014 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в частині пред'явлених до нього вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ч.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом достовірно встановлено, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 03.04.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 11). Як вбачається зі змісту описової частини вищевказаної постанови, [PERSON] 21.02.2015 року о 08 годині 40 хвилин, на перехресті нерівнозначних доріг, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Ford», державний номерний знак [NUMBER] в м. Києві по вул. Львівська - вул. Крамського, рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу транспортному засобу - автомобілю марки «Пежо», державний знак [NUMBER], водій [PERSON], який рухався по головній дорозі на даному перехресті, в результаті чого сталося зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень зазначених транспортних засобів. Згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3691399 від 01.09.2014 року, обов'язкова цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER], була застрахована у ПАТ «СК «Вусо» (а.с. 13). Також судом достовірно встановлено, та не заперечувалося сторонами, що 01.09.2014 року між [PERSON] та ПАТ «СК «Вусо» було укладено Договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1508183-33-10-01 (а.с 14). 27.02.2015 року позивачем було подано до ПрАТ «СК «ВУСО» заяву про виплату страхового відшкодування по події, що мала місце 21.02.2015 року (а.с. 21). Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ № 09/06/15 від 10.06.2015 року, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля [NUMBER], внаслідок його пошкодження, складає 131 853, 54 грн. (а.с. 27-45) Як вбачається з Акту виконаних робіт № Сч-Ш-1504 від 20.05.2015, складеного ФОП [PERSON], вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Peugeot» 207, д.н.з. [NUMBER], складає 129 700,00 грн. (а.с. 25-26) Як вбачається з листа № 2414/631598 від 02.06.2015 року, за результатом розгляду заяви [PERSON] на виплату страхового відшкодування від 25.02.2015 року, зазначена подія визнана ПрАТ «СК «ВУСО» не страховою, з тих підстав, що в страховиком було встановлено, що момент настання вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля [NUMBER], також була застрахована у ПАТ «СК «Скайд», полісом № АІ/1388813. Що стосується тверджень представника ПрАТ «СК «ВУСО» про те, що договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АІ/3691399 від 02.09.2014 року є нікчемним, з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент здійснення ДТП була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Скайд» про, що не був попереджений страховик ПрАТ «СК «ВУСО» при укладенні договору № АІ/1388813 від 01.09.2014 року, суд зазначає наступне. Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК України на страхувальника при укладенні договору страхування покладено обов'язок повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об'єкта, який страхується. Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об'єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним. Відповідно до п. 17.3 ст. 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику. Аналогічні положення містяться у Законі України «Про страхування», зокрема, відповідно до п. 3 ст. 21 цього Закону при укладенні договору страхування страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про інші чинні договори страхування щодо цього предмета договору. Разом з тим, при системному аналізі вказаних положень законів випливає, що страхувальнику не забороняється укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності з іншими страховиками, а лише передбачено обов'язок страхувальника повідомити про їх чинність. При цьому наслідків невиконання цього обов'язку ні Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ні Закон України «Про страхування» не встановлюють. А відповідно до ч.2.1 ст.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону, зокрема це стосується також і норми п.3 ч.1 ст. 989 ЦК України. Крім цього, як вбачається з пояснень позивача, страхувальник за Полісом АІ/3691399 не знав про наявність чинного Полісу № АІ/1388813 від 29.04.2014 року, укладеного між ПАТ «СК «Скайд» та [PERSON], як попереднім власником транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER]. Суд не приймає до уваги посилання представника ПрАТ «СК «ВУСО», на те, що страхувальник [PERSON] при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АІ/3691399) порушив вимоги п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК України, внаслідок чого вказаний договір є нікчемним, оскільки [PERSON] не був страхувальником за договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № АІ/1388813) щодо транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER], а отже, не міг повідомити страховика, що ним, як страхувальником, укладено інші договори страхування щодо транспортного засобу Ford Focus», д.н.з. [NUMBER]. Крім того, суд зауважує, що об'єктом (предметом) договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є саме цивільно-правова відповідальність особи, а не транспортний засіб, а тому відсутні підстави стверджувати, що на момент дорожньо-транспортної пригоди 21.02.2015 року ПАТ «СК «Скайп» було застраховано саме цивільно-правову відповідальність [PERSON] як власника транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER], що спростовується також безпосередньо Полісом № АІ/1388813, згідно якого вбачається, що було застраховано саме цивільно-правову відповідальність [PERSON], як власника транспортного засобу Ford Focus», д.н.з. [NUMBER]. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про безпідставність посилань представника відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» на нікчемність Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.09.2014 року (Поліс № АІ/3691399), та про наявність підстав для стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн., враховуючи розмір матеріального збитку завданого позивачу, як власнику транспортного засобу «Пежо», д.н.з. [NUMBER], що підтверджений Актом виконаних робіт № Сч-Ш-1504 від 20.05.2015 року. Стороною відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» заперечень щодо розміру матеріального збитку завданого [PERSON], як власнику транспортного засобу «Пежо», д.н.з. [NUMBER], суду надано не було. Зважаючи на вищевикладене, з огляду на те, що єдиною підставою для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1508183-33-10-01 від 01.09.2014 року, було посилання страховика на нікчемність Полісу № АІ/3691399 від 01.09.2014 року, від якого останній є похідним, а також, враховуючи, що судом спростовано посилання сторони відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» на нікчемність Договору страхування від 01.09.2014 року (Поліс № АІ/3691399), суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь позивача страхового відшкодування в межах страхової суми визначеної п. 2.2. Договору № 1508183-33-10-01, а саме у розмірі 70 000, 00 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» пені за несвоєчасну виплату суми страхового відшкодування, суд має зазначити наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. З огляду на заяву позивача [PERSON] про виплату страхового відшкодування віл 27.02.2015 року, суд приходить до висновку, що передбачений законодавством строк для проведення виплати позивачу страхового відшкодування закінчився 27.05.2015 року, з огляду на, що заявлені позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню З урахуванням викладено, пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування на початок заборгованості (з 28.05.2015 року по 01.07.2015 року) складає 2 154,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] матеріального збитку у розмірі 9 700,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідач [PERSON] позов, в частині вимог пред'явлених до нього визнав. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] суми матеріального збитку завданого [PERSON] у розмірі різниці між розміром шкоди та розміром страхової виплати, підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідачів обов'язок по відшкодуванню позивачеві понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 509, 526, 979, 989, 1192, 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 6, 17, 22, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 21 Закону України «Про страхування», ст.ст. 10, 61, 88, 213, 215, 224-228 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved