Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «АвтоПросто», ТОВ »АТ СЕРВІС» про визнання правочину недійсним та застосування реституції. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 22 вересня 2017 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» було укладено Договір № 730505, предметом якого є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об'єднання грошових коштів учасників через систему «Авто Так». Договір укладено шляхом підписання Сторонами Договору та Додатку № 1, Додатку № 2 та Додатку № 3, які є невід'ємною частиною Договору. Терміни, що використовуються в Договорі та системі Авто Так, визначаються в Договорі. 22 вересня 2017 року між [PERSON] (далі - Довіритель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» (далі - Повірений) було укладено Договір доручення № 730505, предметом якого є зобов'язання сплатити Повіреним винагороду ТОВ «Авто Просто» у сумі 22 284,48 грн. за рахунок Довірителя. Тобто останній договір взаємопов'язаний і укладений з метою виконання попереднього. Текст укладеного Договору доручення № 730505. від 22.09.2017 року Позивач на руки не отримав, але на його виконання наданий ТОВ «АТ СЕРВІС» рахунок, був оплачений Позивачем. Отже, метою підписання Договору № 730505 від 22.09.2017 року було отримання автомобіля марки/моделі Кіа Ceed вартістю 464 260,00 грн. Проте, ані в самому договорі, ані в додатках до нього не вказані підприємство, з яким відповідач укладав договір на постачання автомобіля, виробник, імпортер та/або дистриб'ютор, а також інші основні характеристики автомобіля. Позивач також посилається на те, що договір не містить строків та/або термінів отримання автомобіля та строку, після якого договір припиняє свою дію, договором визначені жорсткі обов'язки позивача, при цьому угода не містить визначення відповідальності товариства за порушення умов договору або їх невиконання, договір укладено під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, умови договору є несправедливими по відношенню до позивача у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача. В своїх позовних вимог позивач просить суд: Визнати недійсним з моменту укладення Договір № 730505 від 22.09.2017 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО»; Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на її користь грошові кошти в розмірі 18324,66 грн. (вісімнадцять тисяч триста двадцять чотири гривні шістдесят шість копійок); Визнати недійсним з моменту укладення Договір № 730505 від 22.09.2017 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС»; Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» на її користь грошові кошти в розмірі 22284,48 грн. (двадцять дві тисячі двісті вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок). Ухвалою суду 03 серпня 2018 року в справі було відкрито провадження в справі та призначено до підготовчого судового засідання. 12 вересня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від ТОВ «Авто Просто», в якому відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 20 вересня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від ТОВ «АТ Сервіс», в якому відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В підготовчому судовому засідання, яке мало місце 01 жовтня 2018 року, позивачем було заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи відповіді на відзив, в якому [PERSON] просить суд її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 01 жовтня 2018 року було ухвалено закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала свої позовні вимоги, просила суд задовольнити їх та пояснила, що змушена звертатися до суду, щоб розірвати договір з відповідачами, оскільки не дали те, що обіцяли. Відповідачі обіцяли надати автомобіль протягом 15 днів після підписання договору, а потім ще продовжили на 15 днів. Кошти вона вносила, але автомобіль не надали. Відповідачі пояснювали, що якщо вона хоче скоріше отримати автомобіль, то необхідно сплатити то 60000 грн., то 80000 грн. Представник відповідача ТОВ «АВТО ПРОСТО» в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що вимоги позивача незаконні та необґрунтовані, а оспорюваний договір є законним і таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Так, укладений договір був підписаний позивачем, що є свідченням факту ознайомлення, розуміння та згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Договір містить детальний опис послуг, щоб виключити необхідність їх усного тлумачення та уникнення непорозумінь між сторонами з приводу трактування умов договору. До того ж, позивач отримав примірник даного договору, у нього була можливість вільного доступу до інформації щодо отриманих ним послуг від відповідача. Крім того, відповідно до умов договору учаснику надано право протягом чотирнадцяти днів від дати підписання виявити бажання односторонньо відмовитися від договору, після чого договір вважається розірваним, а учаснику повертається вся сума сплачених ним коштів, що також дає змогу учаснику протягом чотирнадцяти днів додатково детально ознайомитися з договором. Тому неподання позивачем своєї заяви про розірвання договору із вказаних вище підстав є доказом того, що позивачу були повністю зрозумілі усі визначення, умови і зміст договору та додатків до нього, і що сторони досягли домовленості з усіх істотних умов. Крім того, з приводу посилань позивача на те, що умови договору є несправедливими та нібито існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, то ТОВ «Авто Просто» звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» - «Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача». Оскільки дисбаланс - це нерівна кількість прав та обов'язків, то Позивачу необхідно було зазначити в якій кількості нерівні права та в якій кількості нерівні обов'язки сторін, та ще й така нерівність повинна бути істотною та на шкоду споживача. Зобов'язання Відповідача визначені в ст.2 Договору та складаються з 12 пунктів, натомість зобов'язання позивача визначені в ст.4 Договору та складаються з 10 пунктів. Таким чином посилання позивача на істотний дисбаланс прав та обов'язків позивача та відповідача та ще й на користь відповідача не відповідає дійсності. Посилання Позивача на відсутність в Договорі строку його дії, а також строку отримання Автомобіля ТОВ «АВТО ПРОСТО» спростовує тим, що згідно статті 5 Розділу І Договору, що має назву «Строк дії договору», Договір набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами й діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома Сторонами всіх зобов'язань, передбачених Договором. Тому просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та розглянути справу за відсутності представника ТОВ «Авто Просто». Представник відповідача ТОВ «АТ СЕРВІС» в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що звертаючись до суду з позовом про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів, позивач у тексті позову взагалі не зазначає, яким чином договір доручення, укладений між ним та ТОВ «АТ Сервіс» порушує його права. Більше того, у тексті позову взагалі не міститься посилань на порушення прав позивача їх компанією та не міститься вимог до них. Щодо правовідносин, які склались між ТОВ «АТ Сервіс» та позивачем, то 22 вересня 2017 року між ТОВ «АТ Сервіс» та [PERSON] було укладено Договір доручення № 730505, відповідно до якого перерахував на рахунок свого повіреного суму, що відповідає розміру винагороди ТОВ «Авто Просто» за договором про адміністрування. В свою чергу, повірений зобов'язався перерахувати винагороду на користь ТОВ «Авто Просто» після формування групи, повідомлення позивачу дати її створення та номеру групи в системі АвтоТак. Відповідно, ані TOB АТ «Сервіс», ані ТОВ «Авто Просто» не отримує коштів без достатніх правових підстав. Кошти перераховуються та отримуються на підставі відповідних договорів. 29 вересня 2017 року позивача було включено до групи 1274 та надано порядковий номер у групі 46, про що ТОВ «Авто Просто» повідомило ТОВ «АТ Сервіс», а у ТОВ «АТ Сервіс» виник обов'язок щодо перерахування коштів на рахунок ТОВ «Авто Просто» на виконання Договору доручення укладеного з позивачем. 29 вересня 2017 року ТОВ «АТ Сервіс» отримало повідомлення про формування групи та перерахувало кошти в сумі 22284,48 грн. на рахунок ТОВ «Авто Просто», виконавши таким чином Договір доручення № 730505 у повному обсязі та у передбачений Договором строк. З наведеного вбачається, що у даному випадку про будь-яку безпідставність отримання коштів не йдеться, що підтверджується копією Договору доручення, на який посилається у тексті позову і сам позивач. Вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві та фактичних обставинах справи; відсутні правові підстави для стягнення з відповідача будь-яких коштів; відповідачем взяті на себе обов'язки виконано у повному обсязі та у повній відповідності до умов укладеного Договору доручення; кошти на даний час перераховано ТОВ «Авто Просто» та вони відсутні у ТОВ «АТ Сервіс»; позивачем не зазначено яким чином виконаний належним чином Договір доручення порушує його права та норми законодавства України та до ТОВ «АТ Сервіс» взагалі не заявлено жодних вимог; а отже, як наслідок, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 22 вересня 2017 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» було укладено Договір № 730505, предметом якого є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об'єднання грошових коштів учасників через систему «Авто Так» (а.с.14-18). Договір укладено шляхом підписання Сторонами Договору та Додатку № 1 (а.с.19), Додатку № 2 (а.с.20) та Додатку № 3, які є невід'ємною частиною Договору. Терміни, що використовуються в Договорі та системі Авто Так, визначаються в Договорі. 22 вересня 2017 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» було укладено Договір доручення № 730505, предметом якого є зобов'язання сплатити Повіреним винагороду ТОВ «Авто Просто» у сумі 22 284,48 грн. за рахунок Довірителя (а.с.21). Тобто останній договір взаємопов'язаний і укладений з метою виконання попереднього. Текст укладеного Договору доручення № 730505. від 22.09.2017 року Позивач на руки не отримав, але на його виконання наданий ТОВ «АТ СЕРВІС» рахунок, був оплачений Позивачем, що підтверджується квитанцією (а.с.22). Згідно п.11ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах належить до фінансових послуг. ТОВ «Авто Просто» відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 19 січня 2012 року № 40 зареєстроване у державному реєстрі фінансових установ згідно з вимогами закону та отримало ліцензію на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг (а.с.53). Укладаючи оспорюваний договір, ТОВ "Авто Просто" діяло на підставі наданої 15 вересня 2015 року Ліцензії на право надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах (а.с.54). Відповідно до умов додатка №1, який є невід'ємною частиною договору, [PERSON] погоджено марку автомобіля та його модель, а також поточну ціну автомобіля, а саме транспортний засіб Кіа Ceed вартістю 464 260,00 грн. Додатком № 1 до договору позивач зобов'язався сплатити: винагороду за послуги, пов'язані з включенням договору до системи «АвтоТак» та формування групи у % + ПДВ у розмірі 16972,80 грн., періодичний платіж у % - 0,8333, щомісячну винагороду - 0,415+ПДВ; винагороду за послуги, пов'язані з передачею автомобіля учаснику 3,00+ПДВ (а.с.19). Згідно з умовами додатка № 2 до договору [PERSON] як учасника, зобов'язано протягом строку дії договору належним чином та у встановлений строк виконати усі зобов'язання зі сплати періодичних платежів разом із щомісячною винагородою товариства, учасник має право на сплату 50 % від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового платежу (а.с.20). На підставі вказаного договору [PERSON] було сплачено відповідачу внесок у розмірі 22284,48 грн. (а.с.22). У подальшому, на виконання умов укладеного договору, позивачем протягом жовтня та листопада 2017 року сплачувались щомісячно грошові внески в сумі 6514,35 грн. (а.с.23, 24). Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Позивач, звертаючись в суд з позовом, послалася на норми ст. ст. 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», вказувала зокрема, що договір з ТОВ "Авто Просто" в цілому є несправедливим, оскільки дії відповідача є забороненими через невизначеність таких істотних умов договору, як ціна, чітко визначених технічних характеристик автомобіля, строку дії договору. Крім того, наведеними обставинами обґрунтовувала здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, що порушує її права як споживача послуг, не спрямованої на реальне настання правових наслідків. Статті 18 та 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними. Відповідно до положень, зазначених у ч. 1, пункту 7 ч. 3, ч. 6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми». Результат аналізу пункту 7 частини третьої статті 19 закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки у їх сукупності: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару, відсутність яких виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. Аналогічний правовий висновок щодо застосування статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» висловлений у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40 цс13 та від 25 червня 2014 року у справі № 6-74 цс14. Таким чином, укладена угода в рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні пункту 7 частини третьої статті статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Як вбачається з договору, укладеного між ТОВ «Авто Просто» та позивачем, предметом договору сторін, укладеного в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «АвтоТак», є надання учаснику програми фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання ним автомобіля. Відповідно до п. 5.1 ст. 5 розділу ІІ договору, учасник, який належним чином виконує свої зобов'язання за даним договором, отримує автомобіль через визначені договором механізми надання права на отримання автомобіля. П.7.1 ст.7 договору передбачає право позивача на звернення з проханням надати будь-яку марку та/або модель автомобіля, що відрізняється від марки та/або моделі автомобіля, зазначеного в додатку №1. Умовами ст. 9 договору передбачена можливість заміни марки або моделі автомобіля на іншу у разі, якщо обумовленої додатком №1 до договору моделі чи марки автомобіля буде припинено постачання або випуск. Таким чином не зазначення в договорі чітко визначених технічних характеристик автомобіля не є підставою для визнання його в цілому несправедливим по відношенню до споживача, оскільки предметом договору, що оспорюється, є надання учаснику програми фінансової послуги з адміністрування фінансових активів з метою придбання учасником автомобіля. Умовами договору спростовуються посилання позивача на відсутність домовленості щодо строку дії договору. Зокрема, статтею п'ятою договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами й діє протягом десяти років, але у будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених договором. Таким чином, при укладенні договору сторони на власний розсуд визначили строк його дії. Передбачені договором умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, у вигляді періодичних платежів на окремий поточний рахунок ТОВ «Авто Просто» для оплати поточної ціни автомобіля, яка за умовами договору встановлюється постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця та є основою для розрахунку грошового розміру періодичних платежів та винагороди товариству, передбачених договором. Ціна автомобіля, зазначена у додатку №1 до договору, є поточною ціною, яка діє на день укладення договору та зазначена для визначення винагороди за послуги, пов'язані з включенням договору до системи АвтоТак та формування групи. Право на розрахунок щомісячних платежів у відповідності до поточної ціни товару (автомобіля) також закріплено в Ліцензійних умовах провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 09.10.2012№ 1676, які діяли на час укладення оспорюваного договору, зокрема відповідно до п. 6.2. Ліцензіат під час провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах з урахуванням вимог цих Ліцензійних умов може: змінювати розмір періодичних платежів на підставі зміни поточної ціни товару, встановленої постачальником. Визначення в договорі ціни не у вигляді певної суми грошових коштів, а шляхом вказівки на спосіб її визначення з використанням додаткового критерію - встановлення ціни виробником та/або імпортером, та/або дистриб'ютором, не суперечить законодавству і є загальноприйнятим в практиці. Відповідно до частин третьої та п'ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст.230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до статті 19 угоди підписання останньої та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «АВТО ПРОСТО», уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчив своїм підписом. Крім того, згідно із п.12.1.5 статті 12 укладеного між сторонами спору договору, учаснику системи надається 14 календарних днів для того, щоб він міг ознайомитись із договором, та прийняти його умови або відмовитись від договору про адміністрування. Вказаним приписом укладеного договору передбачено повернення учаснику суми сплачених ним коштів за умови подання учасником відповідної заяви про односторонню відмову від договору. При цьому, у разі розірвання договору, протягом 30 календарних днів із дати отримання заяви учасника, ТОВ ''Авто Просто'' здійснює повернення сплачених коштів. Зазначені норми договору вказують на те, що позивач мав достатньо часу для ознайомлення з умовами договору та не звернення з заявою про відмову від договору, свідчить про розуміння та прийняття умов угоди. Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність доводів позивача щодо несправедливості умов спірного договору, введення його в оману, із матеріалів справи не вбачається наявності в оспорюваному договорі умов, що є несправедливими щодо позивача, порушують принцип добросовісності та призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, та не доведено наявності у діях відповідача ознак нечесної підприємницької практики. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною взалежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову, оскільки відсутні передбачені законом підстави для визнання договору недійсним та застосування наслідків його недійсності.

Outcome: dismissed