Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

27.07.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Просив стягнути з ПАТ "Українська залізниця" заборгованість по заробітній платі з березня по липень 2017 року в розмірі 33801,23 грн., одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку у розмірі 5933,40 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17 липня 2017 року по 31 серпня 2018 року у розмірі 83957,61 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував в трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату. При звільненні відповідач не виплатив йому належні виплати. Заявою від 25.09.2018 року позивач збільшив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 липня 2017 року по день ухвалення судом першої інстанції рішення у справі (а.с. 92). Ухвалою суду від 30 липня 2018 року позов залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Недоліки позивачем усунуто у зазначений строк. Ухвалою суду від 28 серпня 2018 року провадження по справі відкрито, розпочато підготовче провадження, відповідачу наданий строк для підготовки відзиву. Ухвалою суду від 19 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи позивач [PERSON] до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, доручив свої інтереси представляти [PERSON] Представник позивача [PERSON] (за довіреністю) до суду не прибув, просив здійснити розгляд справи без його участі (а.с. 93-94). Представник відповідача [PERSON], діючий за довіреністю строком дії до 31.12.2018 року (а.с.88), у судове засідання не прибув, 19.09.2018 року надав відзив на позовну заяву, просив у позові відмовити у повному обсязі. Заперечення обґрунтував наступними обставинами. За першу половину березня 2017 року [PERSON] отримав 20.11.2017 року заробітну плату у розмірі 2144,43 грн. З 16.03.2017 року у звязку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, відповідно до рішення [PERSON] національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року, введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Відсутність звязку з виробничими підрозділами унеможливила вивезення первинних бухгалтерських та кадрових документів, які є підставою для бухгалтерського обліку. У звязку з чим здійснити нарахування заробітної плати неможливо. Враховуючи ситуацію, що склалася заборгованість з виплати заробітної плати за березень 2017 року та заробітної плати за час вимушеного простою відсутня. У розрахунковому листі за липень 2017 року зазначено суму до виплати 14738,02 грн. з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки - 8945,64 грн. та вихідної допомоги 7330,40 грн. Таким чином, при нарахуванні заробітної плати позивачу за липень 2017 року вже була врахована сума вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, а тому позовна вимога позивача про стягнення 5933,40 грн. є незаконною. Вина відповідача у нездійсненні виплат відсутня, оскільки це є наслідком злочинних дій третіх осіб, що підтверджується Науково-правовим висновком [PERSON] України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2. Згідно з даним висновком втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця» до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться в м. Донецьку, Луганську, в тому числі до трудових книжок працівників, табелів обліку робочого часу, звітів, починаючи з 20 березня 2017 року, позбавило можливості ПАТ «Українська залізниця» виконати зобовязання перед вивільними працівниками, а саме видати трудову книжку та провести розрахунок, що свідчить про відсутність вини підприємства. Такі форс-мажорні обставини є підставами для звільнення підприємства від відповідальності (а.с.80-86). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1\~ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2\~ст. 78 ЦПК України). Судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці БТ-І № 7482607 [PERSON] з 20.07.1982 року працював на різних посадах Луганського відділення ДП «Донецька залізниця» (а.с. 12-19). 22 липня 2016 року згідно наказу № 77/ОС від 20 липня 2016 року Луганська дирекція залізничних перевезень державного підприємства "Донецька залізниця" реорганізована шляхом злиття у структурний підрозділ "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця", про що також зроблений запис у трудовій книжці позивача [PERSON] (а.с. 20). Згідно з наказом № 77/ОС від 22 липня 2016 року дія трудового договору з [PERSON] продовжена (а.с.20-25). Згідно з наказом №384-П від 15.03.2017 року в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] у звязку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування, встановлено початок простою по причинах, не залежних від робітників 16.03.2017 року для всіх працівників апарату управління. Доручено начальниками структурних підрозділів встановити відповіднии наказами початок простою з 16.03.2017 року для всіх працівників, підпорядкованих їм структурних підрозділів; забезпечити облік використання часу знаходження працівників у простої; оплату за час простою провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою в робочі дні (зміни) згідно графіку роботи (а.с.26). Згідно з Наказом про припинення трудового договору № 1983 -ОС від 17 липня 2017 року [PERSON] звільнений з 17 липня 2017 року з посади майстра виробничої дільниці 1 групи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Луганська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (а.с. 27). В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач [PERSON] має право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 1-го середньомісячного заробітку (вихідної допомоги) та компенсації за 36 днів відпустки. Позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період з березня по липень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати (з урахуванням утримань): березень 2620,11 грн., квітень 2827,57 грн., травень 2827,57 грн., червень -2827,57 грн., липень 14738,02 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки 8945,64 грн., вихідної допомоги 7330,40 грн.) (а.с. 28,30,34,38, 42). Згідно з видатковим касовим ордером № 930 за від 10 листопада 2017 року за першу половину березня 2017 року [PERSON] отримав 20.11.2017 року заробітну плату у розмірі 2144,43 грн. (а.с.67). Крім того позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу: за березень відпрацьовано 10 днів, за квітень, за травень, за червень, за липень «0» (а.с.29, 31-33, 35-37, 39-41, 44-46). Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Також КМУ своєю постановою від 2 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ\~«Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ\~Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в його трудовій книжці, наказом про припинення трудового договору. Трудова книжка позивача за вказаний період не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблений відповідачем. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що ПАТ\~«Українська залізниця»\~є належним відповідачем у справі. Вирішуючи справу по суті суд виходить із того, що\~ Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Статтею 94 Кодексу законів про працю України\~передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно\~ст. 97 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 22 цього Закону\~суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до вимог\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «[PERSON] Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване\~Конституцією України, нормами\~КЗпП,\~Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах до 17.07.2017 року, при звільненні\~не отримаввсі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Законом України\~від 02.09.2014\~року №\~1669-VII\~"Про\~тимчасові заходи\~на період\~проведення антитерористичної\~операції" особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених\~ст. 116 КЗпП України, не передбачено. На підставі ст. 89 \~ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Пунктом 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року\~передбачено, що виходячи з принципу рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. У звязку з цим суд відхиляє посилання відповідача на відсутність первиної документації, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію. Згідно розрахунків заробітної плати за квітень-липень 2017 року позивачу нараховувалася заробітна плата за час простою (а.с.28,30,34,38,42). Відповідачем вищезазначені дані не спростовані наданням суду належних доказів, крім того, суд зауважує, що відповідно до норм ст. ст.\~115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Відповідач належними та допустимими доказами\~не спростував відомості, наведені у вказаних документах, наданих позивачем та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними. Щодо стягнення грошової компенсації за не використані дні відпустки суд зазначає наступне. Згідно з вимогами ст. 110 КЗпП\~і\~ст.\~30\~Закону України\~«Про оплату\~праці» від\~24.03.95\~р.\~№ 108/95-ВР при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган\~повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати». Тобто, йдеться про безумовний\~обовязок\~роботодавця надати працівнику розрахунковий лист із відомостями про зарплату. Згідно з розрахунком заробітної плати за липень 2017 року зазначена сума компенсації за невикористані 36 днів відпустки у розмірі 8945,64 грн. (а.с.42), отже у суду відсутні сумніви щодо правильності розрахунку вказаної суми. Щодо посилання відповідача на довідку про розрахунок оплати відпустки від 17.09.2018 року у розмірі 8283,60 грн. (а.с.68), то вона судом до уваги не приймається з огляду на таке. \~ \~ \~ \~Положеннями ч. 1\~ст. 83 КЗпП України\~передбачено обовязок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ч. 2\~ст. 21 Закону України «Про відпустки»\~порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~Пунктом 2 р. ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадяться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.\~\~ \~\~ \~ \~ \~ \~Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Абзацом першим п. 7 р. IV вказаного вище Порядку передбачено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. У п. 2 частини 1 ст. 9 Закону України «Про відпустки» від 15.11.96 р. № 504/96 зазначено, що час, коли працівник фактично не працював, але за ним на підставі законодавства зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково, зараховується до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку. Це означає, що час простою не з вини працівника, оплачений з розрахунку не нижче 2/3 тарифної ставки встановленого працівнику розряду (окладу),\~враховується для надання йому щорічної відпустки. Разом із тим, у разі розрахунку середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали та за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду (абзац шостий п. 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.95 р. № 100). Про це саме йдеться у листі Мінпраці та соціальної політики України від 20.12.2007 р. № 929/13/84-07. Якщо під час розрахунку середньої заробітної плати для оплати компенсації за невикористані відпустки до розрахункового періоду потрапляє час простою, його слід виключити з розрахункового періоду. Як було встановлено в судовому засіданні, та не заперечувалося відповідачем, з 16.03.2017 року по 17.07.2017 року позивач перебував у простої не з вини працівника. Втім у довідці від 17.09.2018 року (а.с.68) зазначена кількість календарних днів у березні 2017 року 30, в той час як період простою в цьому місяці повинен був виключений з розрахункового періоду. Втім, суд вважає слушним заперечення представника відповідача, щодо того, що позивачем безпідставно заявлено позовну вимогу про стягнення одноразової допомоги у розмірі однієї середньої заробітної плати з огляду на таке. Згідно з п. 1\~ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до статті 44 КЗпП України \~при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст.\~36\~ та п. 1, 2 і 6 ст.\~40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, Додаткові, відповідно до чинного законодавства і угод, вихідні допомоги, соціально - побутові пільги можуть бути передбачені і в колективному договорі, положення якого поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації\~\~згідно ст.\~13,18 КЗпП України. Про право [PERSON] отримати вихідну допомогу у розмірі одного середнього місячного заробітку зазначено в наказі про його звільнення від 17.07.2017 року №1983-ос (а.с.27). У розрахунковому листі за липень 2017 року зазначено суму до виплати 14738,02 грн. з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки -8945,64 грн. та вихідної допомоги (код 601) 7330,40 грн. (а.с.42). Таким чином, при нарахуванні заробітної плати позивачу за липень 2017 року вже була врахована сума вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, а тому позовна вимога позивача про стягнення 5933,40 грн. задоволенню не підлягає. Враховуючи обставини, викладені вище, суд вважає, що позивачем підтверджено наявність заборгованості з виплати заробітної плати за період з квітня по липень 2017 року у розмірі 28577,10 грн.\~яка складається:квітень 3490,84 грн., травень 3490,84 грн., червень 3490,84 грн., липень 18104,58 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки - 8945,64 грн., вихідної допомоги 7330,40 грн.) (а.с. 30,34,38,42). Суд зазначає, що з цієї суми податки і обов'язкові платежі не утримані. Щодо розрахунку\~за березень\~2017\~року стягненню\~підлягає сума\~ 2620,11\~грн.(з цієї суми податки і обов'язкові платежі утримані), у звязку з тим, що відповідачем надано видатковий касовий ордер № 930 (а.с. 67), яким підтверджено факт отримання позивачем [PERSON] суми заробітної плати за першу половину березня 2017 року у розміні 2144,41 грн. Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд зазначає наступне. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно\~ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, за положеннями\~статті 117 КЗпП України\~обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Відповідно до\~статті 14-1\~Закону України\~«Про торгово-промислові\~палати в\~Україні» від 02.12.1997 року №671/97-ВР, торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Згідно із\~ст. 10 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~протягом терміну дії цього\~Закону\~єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат [PERSON] палати України. Відповідно до науково-правового висновку [PERSON] палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку та м. Луганську. Господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Луганськ, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення\~виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обовязків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей\~47,83,115,116 КЗпП України\~спричинено\~впливом дії форс\~мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту,\~регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату\~закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин\~при всій\~обачливості\~зобовязаної сторони за трудовим договором. Зазначений висновок є належним та допустимим доказом\~та підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні, тому\~відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України\~від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15,\~від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16,\~від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах\~Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17\~ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17. Згідно з ч.4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі\~і застосуванні\~норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку не підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. п.1 п.1 ч. 2ст.\~4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем заявлена\~вимога про\~стягнення з\~відповідача заборгованості\~з виплати\~заробітної плати\~у розмірі\~33801,23\~грн.,\~одноразової грошової\~допомоги у\~розмірі 5933,40\~грн.,\~ всього\~39734,63\~грн.,\~при цьому\~судовий збір\~не сплачувався.\~Враховуючи,\~що судом\~ці вимоги\~задоволені частково\~на суму\~31197,21грн., що складає 78,5% від заявлених вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 553,27 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку, яка оплачена судовим збором в розмірі 704,80 грн., що підтверджено наданою позивачем квитанцією (а.с.57). Враховуючи, що судом у задоволенні цих вимог відмовлено, судові витрати покладаються на позивачку, підстав для стягнення їх з відповідача немає. Також, слід наголосити, що відповідно до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Суд зазначає, що на підтвердження існуючої заборгованості з виплати заробітної плати позивачем суду були надані розрахунки заробітної плати, в яких зазначені суми до виплати, тобто після утримання сум податків\~і обов'язкових\~платежів.\~ Відповідно до ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial