Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] Зазначила, що її мати [PERSON], [INFO] була зареєстрована в с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області, але у зв'язку із важкою хворобою з 2004 року проживала біля неї в [ADDRESS] [INFO] року [PERSON] померла, про що Артемівським відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції МЮ Луганської Народної Республіки 08.12.2017 року було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER], яке не відповідає вимогам законодавства України, оскільки відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" видане на тимчасово окупованій території. Після смерті матері відкрилася спадщина, але вона не може оформити свої спадкові права, оскільки керівник Шаргородського районного відділу ДРАЦСу Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] відмовив, у зв'язку з пред'явленням документу, форма якого не відповідає формі, визначеній у державних нормативних актах. [PERSON] просить встановити факт смерті [PERSON], яка народилася [INFO] року в с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області, що сталася [INFO] року в м. Луганськ, Україна. У судове засідання заявник [PERSON] не прибула, від неї поступила заява про розгляд справи у її відсутності, вимоги заяви підтримує, просить її задовольнити (а.с.28). Представник заінтересованої особи - Шаргородського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не з'явився. Від керівника Відділу ДРАЦСу до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника відділу, при розгляді заяви [PERSON] покладається на вирішення суду (а.с.18). Представник заінтересованої особи - Гибалівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, щодо задоволення заяви [PERSON] сільська рада не заперечує (а.с.19). У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пленум ВСУ у п.1 постанови №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз'яснив, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи немайнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У пункті 13 постанови Пленуму ВС №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначив, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Судом встановлено, що [PERSON]. народилася [INFO] року в с. Писарівка Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 30.01.1959 року [PERSON] одружилася з [PERSON] (а.с.16). [INFO] року у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 23.01.1960 року (а.с.8). 23.12.1994 року [PERSON] одружилася з [PERSON], що підтверджується довідкою начальника відділу реєстрації актів цивільного стану Шаргородського РУЮ Вінницької області № 281 - 72 від 01.11.2007 року (а.с.9). Таким чином, судом встановлено, що заявниця [PERSON] є дочкою [PERSON] [PERSON] померла [INFO] року у м. Луганськ, яке Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року №1085-р віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно із ст.1 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до вимог ст. 1 ЗУ "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" від 16.09.2014 року, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, у якому серед інших зазначено місто Луганськ Луганської області. Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року за №254-VIII "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до п.п. 1, 3 Наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 "Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції", доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції в цих населених пунктах. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі і на території м. Луганськ. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Для реєстрації акту цивільного стану - факту смерті [PERSON] заявниця звернулася у Шаргородський відділ ДРАЦС Головного ТУЮ у Вінницької області, проте отримала відмову у реєстрації смерті матері, оскільки довідка про причину смерті не відповідає встановленому зразку. Факт смерті [PERSON] [INFO] року у м. Луганськ зафіксований у свідоцтві про смерть, виданому 08.12.2017 року Артемівським відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції МЮ Луганської Народної Республіки серії [NUMBER] (а.с.11) та у лікарському свідоцтві про смерть № 1561 від [INFO] року, виданому [INFO] року Відділом судмедекспертизи трупів республіканського бюро судово-медичної експертизи міністерства охорони здоров'я ЛНР, з якого вбачається, що [PERSON], [INFO] померла [INFO] року (а.с.10). Таким чином, проаналізувавши зазначені вище докази, суд вважає встановленим факт смерті [PERSON], [INFO], уродженки с. Писарівка Шаргородського району Вінницької області, що сталася [INFO] року в м. Луганськ. Керівник Шаргородського районного відділу ДРАЦСу Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Магдалюк Л.В. у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] відмовила, у зв'язку з пред'явленням документу, форма якого не відповідає формі, визначеній у наказі МОЗ України від 08.08.2006 року № 545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті", зареєстрованому у МЮ України 25.10.2006 року за № 1150/13024 (а.с.13). Встановлення факту смерті [PERSON] має для заявниці [PERSON] юридичне значення, оскільки дозволяє їй реалізувати право на отримання спадщини після смерті матері. Відповідно до ст.9 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом . Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Отже, оскільки свідоцтво про смерть [PERSON] було видано на тимчасово окупованій території, воно є недійсним, не створює правових наслідків і не є підставою для реєстрації смерті за правилами ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" органом державної реєстрації актів цивільного стану, у зв'язку із чим відділом ДРАЦСу відмовлено заявниці [PERSON] у державній реєстрації смерті [PERSON] Проте, хоча надане заявницею свідоцтво про смерть [PERSON], видане органом, який створений на тимчасово окупованій території України всупереч законодавству України, не є підставою для реєстрації смерті за правилами ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" органом державної реєстрації актів цивільного стану, але містить фактичні дані про смерть особи, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заявника. Вирішуючи заяву [PERSON], суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема викладену у рішеннях у справах "Лоізіду проти Туреччини", "Кіпр проти Туреччини", "Мезер проти Республіки Молдова і Росії", "Ілашку і інші проти Молдови і Росії", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. У пункті 333 рішення у справі "Ілашку і інші проти Молдови і Росії", Європейський суд з прав людини висловив правовий висновок про те, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території внаслідок фактичної ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність і здійснювати юрисдикцію. Вона повинна всіма доступними дипломатичними і правовими засобами із залученням іноземних держав і міжнародних організацій продовжувати гарантувати права і свободи, передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини, зазначив, зокрема, в п.п. 90, 91, 96, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до вимог п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України допускається до негайного виконання.

Outcome: approved