Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, про встановлення факту, що має юридичне значення та про визнання прав і обов'язків у порядку спадкування за законом, вказавши, що [INFO] року помер її батько - [PERSON], у зв'язку із чим вона як єдиний спадкоємець успадкувала 1/ 2 частку домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом. За життя [PERSON] , йому були передані безкоштовно у приватну власність дві земельні ділянки розташовані за зазначеною адресою, для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарчих будівель, а також ведення підсобного господарства. [PERSON] державні акти на вказані земельні ділянки не отримував. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом на земельну ділянку після смерті батька, вона звернулася до нотаріуса, де їй повідомили, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно , яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до п.1 Перехідних положень Земельного кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Вважає, що підставою для отримання нею , як спадкоємицею правовстановлюючого документу на вказані земельні ділянки є рішення Виконавчого комітету Криворізької міської ради №51 від 12.01.2000 року, на підставі Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26.12.1992 у. «Про приватизацію земельних ділянок», а не свідоцтво про право на спадщину, оскільки саме на підставі даного рішення виконкому її батьку були передані зазначені дві земельні ділянки. 19.06.2013 року управлінням Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області проведена державна реєстрація вказаної земельної ділянки та присвоєний кадастровий номер: 1211000000:03:094:0040. Рішенням №4878551 від 09.08.2013 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно їй відмовлено в державній реєстрації права власності на вказану земельну ділянку, оскільки в рішенні виконкому Криворізької міської ради №51 від 12.01.2000 року земельна ділянка передана у власність її батькові, а не їй. На посилання на п.1 Перехідних положень Земельного кодексу України, роз'яснено, що в цій нормі задеклароване її право на виготовлення державного акту - правовстановлюючого документу на земельну ділянку, який на сьогодні не видається органом реєстрації прав. Через неправильний переклад з російської мови, в рішенні Виконавчого комітету Криворізької міської ради №51 від 12.01.2000 року допущена помилка в часині написання прізвища її батька, замість правильного [PERSON] , зазначено [PERSON]. Факт належності на праві приватної власності її батькові домоволодіння по [ADDRESS] з 1976 року (Договір купівлі-продажу, посвідчений 30.01.1976 р. Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою за р.№2-453 та зареєстрований в комунальному підприємстві «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в книзі: 4дод.-23) є доказом того, що земельні ділянки за вказаною адресою рішенням виконкому міськради №51 від 12.01.2000 року були надані саме [PERSON]. А помилка в написанні прізвища виникла в зв'язку з неправильним перекладом прізвища, зазначеного в паспорті СРСР з російської на українську мову. Просить встановити факт, що рішенням виконкому Криворізької міської ради №51 від 12.01.2000 року дві земельні ділянки, розташовані за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарчих будівель, та для ведення підсобного господарства, передані у приватну власність [PERSON]. Визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року , усі права і обов'язки, які належали останньому на день його смерті на підставі рішення виконкому Криворізької міської ради №51 від 12.01.2000 року в частині отримання ним права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] До суду позивач [PERSON] надала заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу у її відсутність. Представник відповідача - Криворізької міської ради до суду не з'явився, про слухання справи були повідомлені. У справі є пояснення, де посилаючись на рішення Криворізької міської ради від 30.03.2011 року № 259 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» просять здійснити розгляд даної справи за участю представника виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради. Представник співвідповідача - виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради до суду надали відгук у якому просять розглянути справу без участі представника, проти задоволення позову заперечень не мають. Представник третьої особи - управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області до суду надали лист, де просять розглянути дану справу у відсутність представника, проти позову заперечень не мають. Представник третьої особи - Криворізького міського управління юстиції до суду не з'явився, у справі є клопотання у якому просять розглянути справу без участі представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що батьку позивача - [PERSON] на праві власності належала 1/2 частка домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 30.01.1976 року. Помер він [INFO] року (л.с. 8 - свідоцтво про смерть, л.с. 9 свідоцтво про народження позивача, л.с. 10 - свідоцтво про реєстрацію шлюбу позивача, відповідно до якого після реєстрації шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на «[PERSON], реєстраційне посвідчення). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складалося з житлового будинку та земельних ділянок,що належали померлому. За життя [PERSON] склав заповіт, на підставі якого [PERSON] як спадкоємцю за заповітом, державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори 23.09.2005 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (л.с. 11). Майно, на яке видане дане свідоцтво складається з 1/2 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Крім того судом встановлено, що батькові позивачки рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області № 51 від 12.01.2000 року, на підставі Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», були передані у приватну власність дві земельні ділянки, розташовані по [ADDRESS], одну площею 500.0 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (присадибна ділянка), та другу площею 966.0 кв.м., для ведення підсобного господарства (л.с. 12). Державні акти на дані земельні ділянки [PERSON] не отримував. Відповідно до довідки управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області № 2680/7 від 21.05.2014 року, правовстановлюючі документи на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], не видавалися (л.с. 17), таким чином у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку державним нотаріусом було відмовлено (л.с.16) . Крім того, в зазначеному вище рішенні виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області № 51 від 12.01.2000 року, невірно зазначене прізвище батька позивача, замість [PERSON], вказано [PERSON], хоча у його паспорті громадянина України, свідоцтві про смерть та свідоцтві про право на спадщину за заповітом, його прізвище зазначено [PERSON] у свідоцтві про народження позивача, його прізвище на російській мові зазначено як [PERSON] таким чином через неправильний переклад з російської мови, у рішенні виконкому № 51 від 12.01.2000 року було помилково зазначене прізвище [PERSON], тому суд встановлює даний факт. Згідно ч.5 ст. 1268 незалежно від відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивач,і таким чином єдиним спадкоємцем за законом вищевказаного домоволодіння після смерті батька є позивач,яка прийняла спадщину. Якщо видача Державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", то до спадкоємців переходить право отримати Державний акт про право власності на земельну ділянку. 19.06.2013 року Управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області провело державну реєстрацію земельної ділянки, а саме земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], площею 0,0966 м.кв, цільовим призначенням сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, у зв'язку з чим земельній ділянці присвоєний кадастровий номер 1211000000:03:094:0040 (л.с.13 зворот сторінки). На підставі абз.2 п.1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України 2001 року - рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Рішенням державного реєстратора від 09.08.2013 року № 4878551 позивачу [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 1211000000:03:094:0040 ( л.с. 14 ). Законом України від 07.07.2011 р. до ст. 126 ЗК України 2001 р. внесено зміни, що набрали чинності з 01.01.2013 р., які стосуються документів, що посвідчують право на земельну ділянку. В даний час право власності на земельну ділянку не оформляється державним актом. Те що позивачу як спадкоємиці після смерті батька [PERSON], належність на праві власності земельних ділянок підтверджено зазначеним вище свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, однак відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,0966 м.кв, цільовим призначенням сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства (спірне питання на іншу земельну ділянку площею 500.0 кв.м., цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (присадибна ділянка) не виникало), на даний час право власності на земельну ділянку не оформляється державним актом. [PERSON] за свого життя, являвся власником зазначено вище земельної ділянки на законних підставах, а після його смерті, вказана власність, як спадщина, перейшла його спадкоємниці [PERSON] Вказаній земельній ділянці управлінням Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області присвоєний зазначений вище кадастровий номер, її ринкова вартість складає 61040,00 грн, (л.с. 13 зворот сторінки - витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, л.с. 15 звіт про експертну грошову оцінку). Оскільки вказане право власності позивача ставиться під сумнів, шляхом відмови державного реєстратора у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, позивач відповідно до вимог ст. 392 ЦК має право захистити його шляхом звернення з позовом до суду. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності з ч. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Від встановлення вказаного факту належності вищевказаного правовстановлюючого документу на земельну ділянку, в якому допущені помилки, залежить реалізація права позивача на спадщину за законом, та подальше розпорядження спадковим майном. Приймаючи до уваги викладене та те,що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved