Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь особи підприємця [PERSON] 9018 грн. 63 коп., а саме, суму основного боргу, що становить 4970 грн. 00 коп., 3% річних 263 грн. 07 коп., інфляційні нарахування 3\~785 грн. 56 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.12.2013 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого боржник доручив, а ФОП [PERSON] взяв на себе обовязок виготовити та поставити ПВХ конструкції загальною площею 6,59 кв.м., кольору «Золотий Дуб», заповнення 4*16*4, вартість яких з урахуванням доставки та супутніх витрат сторони погодили в розмірі 9970,00 грн. За умовами договору поставка та монтаж виробів здійснювались за адресою: [ADDRESS] станція Грекувата м.Кривий Ріг Дніпропетровська область. Окрім цього в позовній заяві зазначається, що відповідно до договору виготовлення та доставка виробів здійснюється протягом 35 робочих днів після внесення боржником попередньої оплати в розмірі вартості заказу, а саме, 9970,00 грн. Проте боржником було здійснено лише частковий розрахунок 25.12.2013 року під час укладення договору в розмірі 5000,00 грн. Умови договору позивачем були виконані в повному обсязі, проте залишок боргу в розмірі 4970,00 грн. ні в передбачений договором строк, ні станом на дату складання позовної заяви боржником так і не був сплачений. Також в позовній заяві позивач посилається на ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом та зазначає, що станом на 22.10.2015 року сума основного боргу становить 4970,00 грн., 3% річних 263,07 грн., інфляційні нарахування 3,785,56 грн., що разом становить суму позову 9018,63 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, суду подав клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують повністю, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи за зазначеною (зареєстрованою) адресою, с.Дубенка Монастириського району Тернопільської області. Тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки щодо заочного розгляду справи представник позивача не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. [PERSON] з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів з винесенням заочного рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України). Як вбачається з форми та умов договору даний договір відноситься до договорів підряду. 25.12.2013 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір підряду, згідно умов якого замовник доручає, а виконавець зобовязується виконати роботу по виготовленню та поставці ПВХ конструкції по розцінкам виконавця. [PERSON] прописаних в договорі обовязків сторін замовник зобовязався оплатити вартість замовлення в сумі 9970 грн. 00 коп. (п.3.1 договору), проте як зазначено в договорі заборгованість до доставки складає 4970 грн. з чого слідує, що відповідачем попередньо було сплачено за договором 5000 грн. Статтею 530 ЦК України визначено що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. [PERSON] виконаних робіт (а.с.7) вбачається, що з боку фізичної особи-підприємця [PERSON] були виконані роботи в межах строку, передбаченого в договорі, по встановленню вікон. Даний акт був підписаний сторонами в звязку з чим замовник [PERSON] погодився з тим, що вироби встановлені якісно, в передбачений в договорі термін і ніяких претензій по якості монтажу не має. [PERSON] з ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Підсумовуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що факт визнання відповідачем обов'язку розрахуватись підтверджує прийняття [PERSON] виконаної за умовами договору роботи без застережень та домовленості між сторонами щодо ціни роботи, прописаної в договорі, як те передбачено ст. ст. 843, 853 ЦК України. Відомостей про те, що розрахунок із фізичною особою-підприємцем [PERSON] було проведено у повному обсязі в матеріалах справи не міститься. Належних та допустимих доказів на спростування наведених обставин відповідно до вимог ст. 545 ЦК України, якою передбачено підтвердження виконання зобов'язання наявністю боргового документа саме у боржника, відповідачем не надано. Враховуючи, що у судовому засіданні доведено, що відповідач не розрахувався з позивачем за виконані роботи, відповідно до ст.ст. 509, 525, 526, 837, 854 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу, яка передбачена договором, у розмірі 4970,00 грн. [PERSON] ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Таким чином відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України стягненню підлягає також 3% річних від простроченої суми, яка обчислюється з моменту виконання позивачем своїх обовязків (16.01.2014 року - згідно акту виконаних робіт по 22.10.2015 року) і складає - 263 грн. 07 коп. Втрати внаслідок інфляційних процесів необхідно розцінювати як суму знецінення грошових коштів за прострочення грошового зобов'язання за певний період і вони є невід'ємною складовою суми основного боргу. [PERSON] з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. У застосуванні індексації суд враховує рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р., а тому з відповідача в відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України стягненню підлягає також індекс інфляції за весь час прострочення (з 16.01.2014 року згідно акту виконаних робіт і який судом обчислюється з 01.02.2014 року по 22.10.2015 року) в сумі - 3785,56 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені в позовній заяві, а отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судом стягується з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved