Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради, третя особа: Вільнянська державна нотаріальна контора Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування, в обґрунтування позову зазначивши наступне. Позивач є сином [PERSON], яка після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла. В свою чергу остання є дочкою [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою [ADDRESS]. Позивач вказує, що він є спадкоємцем першої черги за правом представлення після його баби - [PERSON]. Позивач у встановлений законом строк для прийняття спадщини звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Зайцевої І.Г. з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON]. За вказаних обставин, Позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON]. Ухвалою судді від 17.10.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по вказаній справі в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. За клопотанням позивача витребувано докази: у Запорізького обласного державного нотаріального архіву - копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], яка померла [INFO]; у Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції - відомості про зареєстрованих власників квартири, розташованої за адресою [ADDRESS]; у Товариства з обмеженою відповідальністю „Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації" - відомості про зареєстрованих власників квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Представником відповідача 08.11.2018 року подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, він просить розглядати справу за відсутності представника Запорізької міської ради та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Ухвалою суду від 13.11.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не з'явився, представник позивача суду надав заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, відповідно до якої позов підтримав та просив задовольнити його у повному обсязі. Представник відповідача Запорізької міської ради у судове засідання не з'явився, у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за відсутності представника Запорізької міської ради. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем за текстом позовної заяви, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом РАЦС Жовтневого райвиконкому м. Запоріжжя 15.03.1984 року, актовий запис № 252. [PERSON] після реєстрації шлюбу 17.02.1988 року з гр. [PERSON] змінила прізвище на „[PERSON]", що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Відділом РАЦС Шевченківського райвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 113. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 20.06.2013 року [PERSON] померла [INFO], актовий запис № 3396. Судом встановлено, що померла [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 217, є дочкою [PERSON], яка померла [INFO], про що видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції у Запорізькій області від 07.10.2015 року, актовий запис № 370. Як вбачається з дослідженої судом копії спадкової справи №25/2015, наданої Вільнянською державною нотаріальною конторою на виконання ухвали суду, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], яка належала останній на підставі свідоцтва №425 про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради народних депутатів від 13.03.1995 року. Встановлено, що за життя [PERSON] склала заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Сьомої Запорізької державної нотаріальної контори 19.10.2006 року, який зареєстровано у реєстрі за номером 1-677, відповідно до якого все належне їй майно заповіла [PERSON] Позивач як спадкоємець першої черги за правом представлення після смерті його баби - [PERSON], в особі його представника позивача звернувся до Вільнянської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області Євграфовою О.М. від 08.06.2018 року № 880/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] баби позивача [PERSON] у зв'язку з ненаданням спадкоємцем документа, що посвідчує право власності померлої на спадкове майно. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що єдиним спадкоємцем після померлої [INFO] [PERSON] є позивач, який прийнявши спадщину, не має можливості оформити право на неї з причини відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Враховуючи надані позивачем докази, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Статтею 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, оскільки позивач є внуком померлої [PERSON], він відповідно до ст. 1266 ЦК України є спадкоємцем за правом представлення після її смерті, та має право на спадкування тієї частки спадщини, яка належала б його матері [PERSON], яка померла раніше за спадкодавця. Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 статті 1269 ЦК України, спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно разом із спадкоємцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктів - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину у передбачений законом строк та є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], а відтак на законних підставах набув право на спадкове майно, яке залишилося після її смерті. Відповідно до п. 4.15 глави 10 розділу 2 „Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування" також роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зі ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту його прав передбачений законом і відповідає йому. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягає використанню національними судами України як джерело права. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі „Онерільдіс проти Туреччини" Європейський суд з прав людини визнав, що поняття „майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні „законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі „Ятрідіс проти Греції" зазначив, що володіння майном повинно бути законним. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на спадкування 1/2 частину квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], яка належала [PERSON], у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved