Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту, мотивуючи позовні вимоги тим, що між ТОВ "ВЕНДОР-ФІНАНС" та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту ВН23-00931 від 16.10.2019 на суму 5000 грн. Згідно з Договором позичальник зобов`язувався: повернути наданий йому кредит у розмірі 12665,83 грн, здійснювати погашення кредиту та процентів єдиним платежем в розмірі 1055,48 грн, відповідно до Графіку внесків за кредитним договором, в т. ч. сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 18,3 % на місяць. Кінцевим терміном повернення кредитних коштів є 10.10.2020. В порушення умов договору, відповідачем не проводилась належним чином оплата грошових коштів у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 01.02.2021 складає 7338,64 грн, де: 4859,51 грн - тіло кредиту, а 7338,64 грн - заборгованість по процентах нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом. Товариство неодноразово попереджало відповідача про необхідність погашення кредиту, зокрема востаннє ними було направлено лист-претензію від 18.01.2021 з вимогою невідкладно достроково погасити заборгованість, однак позитивного результату не отримано. Через дані обставини ТОВ "ВЕНДОР-ФІНАНС" змушено звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача заборгованість по договору про надання фінансового кредиту ВН23-00931 від 16.10.2019 в розмірі 12198,15 грн та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявна заява від нього, згідно якої він просить розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також в матеріалах справи наявна відповідь на відзив, у якого представник позивача зазначив, що заперечення, наведені у відзиві на позовну заяву, є надуманими та безпідставними. Сума коштів, сплачених позивачем, відображена в розрахунку заборгованості, та є більшою ніж сума, наведена у квітанціях, які долучені до відзиву. Відповідач в судове засідання не з`явилася. В матеріалах справи наявний відзив, відповідно до якого, відповідач вказала, що позовні вимоги не визнає. Вважає, що розмір її заборгованості за процентами становить 3386,32, а не 7338,64 грн. Окрім того, нею було сплачено 3150 грн, що не було враховано позивачем. Відтак, загальний розмір заборгованості складає 4768,64 грн. Також матеріали позовної заяви не містять доказів, які підтверджують правомочність на укладення від імені позивача договорів про надання фінансового кредиту, а тому є підстави вважати, що даний правочин був вчинений неуповноваженою особою. Відповідно до ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутность учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що ТОВ "ВЕНДОР-ФІНАНС" є фінансовою установою, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 29.03.2016 (а.с. 16). На підставі заяви позичальника на отримання фінансового кредиту та анкети, 16.10.2019 між ТОВ "ВЕНДОР-ФІНАНС" та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту ВН23-00931 (надалі Договір), про що свідчить копія даного договору (а.с.5-6), копія заяви позивачльника на отримання фінансового кредиту від 09.10.2019 (а.с.10) та копії анкети від 16.10.2019 (а.с.11). За умовами даного договору кредитні кошти надано в сумі 5000 грн строком на 12 періодів по 30 днів, а саме з 16.10.2019 по 10.10.2020, зі сплатою відсотків у розмірі 18,3 % від суми наданого кредиту за кожен/кожні 30 днів користування (а. с. 5). Відповідач була ознайомлена з розрахунком вартості кредиту та графіком погашення заборгованості по кредиту в день укладення Договору, що підтверджується її підписом у Додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту №ВН23-00931 від 16.10.2019 та паспорті споживчого кредиту (а.с.12). Відтак, позивачем було у повному обсязі отримано інформацію про умови кредитування. На виконання вищезазначеного договору, позивачем було надано відповідачу грошові кошти в сумі 5000 грн, що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 16.10.2019 (а. с. 7). Відповідно до п. 1.7 Договору кредитні кошти та нараховані проценти за користування ними, повертаються позичальником у касу або на рахунок кредитора (в т. ч. через термінальну мережу) відповідно до "Графіку внесків за Договором", що є Додатком 1 до цього Договору, єдиним платежем, який включає в себе розмір отриманих кредитних коштів та нарахованих процентів. Відповідно до п. 2.5 Договору шляхом підписання цього договору сторони погоджують наступну черговість погашення позичальником своїх грошових зобов`язань, які виникають за цим договором та яка нараховується кредитором в наступному порядку: у першу чергу сплачується прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування, у другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом, у третю чергу сплачуються штрафні санкції. Відповідно до п. 2.6 Договору проценти за користування кредитними коштами нараховуються кредитором на фактичний залишок заборгованості кредитних коштів, відповідно до ставки, про яку вказано в п. 1.6 цього Договору. Відповідно до п. 2.7 Договору у разі неповернення кредиту (повністю або частково) після закінчення строку користування кредитом, кредитор має право продовжувати нарахування процентів за користування коштами у розмірі встановленому п. 1.6 договору, аж до моменту повного фактичного погашення кредиту. У разі якщо прострочення кінцевого строку повернення кредиту триває більше 30 календарних днів, кредитор залишає за собою право у будь-який час, без необхідності додаткового повідомлення позичальника, припинити нарахування процентів за простроченим кредитом. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за користування кредитними коштами належним чином не виконувала. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка згідно з наданим предстаником позивача розрахунком (а.с.15) станом на 01.02.2021 становить - 12198,15 грн, яка складається з наступного: 4859,51 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7338,64 грн - заборгованість по процентах нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом за період з 16.10.2019 по 01.02.2021. З метою досудового врегулювання спору 18.01.2021 позивачем на адресу відповідача направлено повідомлення-претензії Вих.номер 07 з вимогою в трьохденних термін з моменту отримання даного повідомлення погасити заборгованість по кредиту та процентах, що підтверджується копією даного повідомлення-претензії (а.с.13) та копією квітанції від 18.01.2021 (а.с.14). Однак відповідачем жодних заходів щодо погашення заборгованості вжито не було, що і стало причиною звернення представника позивача з даним позовом до суду. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики. За таких обставин зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідношень є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за вищевказаним кредитним договором. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» не повернуті, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00931 від 16.10.2019 на загальну суму 12198,15 грн. В той же час, судом взято до уваги твердження відповідача щодо неврахування позивачем сплачених нею коштів. При цьому, перевіривши надані відповідачем квітанції, які свідчать про сплату коштів на рахунок позивача (а.с.46-47), судом встановлено, що відповідачем після пред`явлення даного позову до суду було ще сплачено 1655,78 грн, зокрема: 09.02.2021 - 500 грн, 13.04.2021 - 804,02 грн та 351,76 грн., а решта 1500 грн були сплачені відповідачем в 2020 році, що в свою чергу також відображено в розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи. Тобто, відповідач помилково вважає, що позивачем при розрахунку її заборгованості не були враховані всі сплачені нею кошти, адже розрахунок проведено станом на 01.02.2021, а проплата в розмірі 1655,78 грн була здійснена пізніше. З огляду на встановлене, суд вважає можливим зарахувати сплачені відповідачем кошти в розмірі 1655,78 грн в рахунок погашення процентів відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту №ВН23-00931 від 16.10.2019. Відтак, з відповідача, як позичальника, підлягає стягненню сума заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00931 від 16.10.2019 в розмірі 10542,37 грн., з яких: 4859,51 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5682,86 грн (7338,64 грн - 1655,78 грн = 5682,86 грн) заборгованість по процентах нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом за період з 16.10.2019 по 01.02.2021. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу, твердження відповідача, що договір про надання фінансового кредиту №ВН23-00931 від 16.10.2019 був вчинений неуповноваженою особою спростовано наданими представником позивача копіями довіреностей (а.с.52, 53). При цьому, суд звертає увагу відповідача на той факт, що договір про надання фінансового кредиту №ВН23-00931 від 16.10.2019 є дійсним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. Предметом спору даної справи є заборговість, яка виникла за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00931 від 16.10.2019, а не оспорення факту укладення самого договору. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2270 грн (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial