Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Вінницького національного аграрного університету про зобов'язання виплатити одноразову грошову допомогу та про стягнення моральної шкоди, мотивуючи позов тим, що вона є сиротою та навчалася за держзамовленням у Вінницькому національному аграрному університеті. 31.05.2012 року вона закінчила Вінницький національний аграрний університет. В цей же день вона написала заяву за зразком університету на виділення одноразової грошової допомоги для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування ректору університету. Університет даної допомоги їй не надав та не працевлаштував, зіпсував диплом, який виготовляли протягом двох місяців. 27.07.2012 року їй був виданий диплом "Спеціаліста". 27.07.2012 року вона стала на облік в центрі зайнятості. Вона приносила до університету документи для надання одноразової грошової допомоги для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, однак допомоги не отримала, у зв'язку з чим вона зверталася із скаргами до прокуратури та до інших установ. Керівник бухгалтерії університету пояснила їй, що вона зможе отримати допомогу лише коли буде працевлаштована. Крім того вона зверталася до університету із заявами про виплату одноразової грошової допомоги при працевлаштуванні, як дитині-сироті 06.02.2014 року та 20.05.2014 року, надавала відповідні документи, однак у виплаті допомоги їй було відмовлено. У зв'язку з неправомірними діями зі сторони відповідача вона зазнала моральної шкоди, яка полягала в емоційних, моральних та душевних стражданнях, хвилюваннях, в той час коли вона тяжко хворіла відповідач змушував її морально переживати та страждати. Внаслідок протиправних дій відповідача вона була позбавлена можливості реалізувати свої бажання, як звичайної людини, яка вела досить енергійний спосіб життя. Вона відчула себе обманутою, що негативно відобразилось на її психічному стані, змусило її сильно нервувати та хвилюватися. Крім того дані дії відповідача спричинили порушення її життєвого укладу, що спричинило необхідність відстоювати свої права у судовому порядку. Моральну шкоду оцінює у сумі 5 000 грн. Дана сума зумовлена глибиною її душевних страждань, погіршенням стану здоров'я та необхідністю захищати свої права у судовому порядку. Просить зобов'язати відповідача виплатити їй одноразову грошову допомогу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування і стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з викладених у ньому підстав та суду пояснила, що вона є сиротою, її мати померла, а батько був позбавлений батьківських прав. 31.05.2012 року вона закінчила Вінницький національний аграрний університет. В травні 2012 року вона написала заяву за зразком університету на виділення одноразової грошової допомоги для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, додала до заяви довідку із центру зайнятості, копію паспорта та ідентифікаційного номера та залишила дану заяву в бухгалтерії університету. Собі копії даної заяви вона не залишала. Крім того в жовтні 2012 року вона знову зверталася до університету із аналогічною заявою. Університет даної допомоги їй не виплатив та не працевлаштував, крім того зіпсував диплом, який виготовляли протягом двох місяців. 27.07.2012 року вона стала на облік в центрі зайнятості, після чого надала до університету довідку із центру зайнятості. Керівник бухгалтерії університету пояснила їй, що вона зможе отримати допомогу лише коли буде працевлаштована. Однак після закінчення навчального закладу університет її не працевлаштував, а вона самостійно роботи знайти не могла. В грудні 2013 року вона влаштувалася на роботу у ПАТ «Мегабанк». Після чого 06.02.2014 року вона звернулася до університету із заявою про виплату одноразової грошової допомоги при працевлаштуванні, як дитині-сироті та надала відповідні документи, однак у виплаті допомоги їй було відмовлено. 20.05.2014 року вона знову звернулася до університету із заявою про виплату допомоги, однак їй знову було відмовлено у виплаті допомоги. Зазначає, що в університету не було підстав для відмови їй у виплаті одноразової грошової допомоги. Вважає, що у зв'язку з неправомірними діями зі сторони відповідача вона зазнала моральної шкоди, яка полягала в емоційних, моральних та душевних стражданнях, хвилюваннях, у зв'язку з чим погіршився стан її здоров'я. Просить позов задовольнити. Представник відповідача Вінницького національного аграрного університету - Власенко Т.С. в судовому засіданні позов не визнала та суду пояснила, що позивач навчалася в університеті з 01.09.2006 року по 31.05.2012 року за держзамовленням. Наказом по університету від 31.05.2012 року позивачу було присвоєно кваліфікацію спеціаліста з обліку і аудиту, видано диплом та відраховано з числа студентів як таку, що закінчила навчання. Диплом позивача був передрукований у зв'язку з допущеною технічною помилкою. Позивач протягом 2012 року та 2013 року до університету із заявою про виплату одноразової грошової допомоги при працевлаштуванні, як дитині-сироті, не зверталась, документів, які підтверджують працевлаштування або перебування на обліку в центрі зайнятості університету не надавала, що підтверджується витягом із журналу реєстрації заяв, скарг, пропозицій громадян за 2012 рік. Позивач вперше звернулась до університету із заявою про виплату одноразової грошової допомоги при працевлаштуванні, як дитині-сироті 06.02.2014 року, повторно звернулась з такою ж заявою 20.05.2014 року. Університетом було надано відповіді на вказані заяви з урахуванням норм чинного законодавства України. Листом Міністерства освіти і науки України від 08.07.2009 року №10/2-490 передбачено, що оскільки на даний час порядок надання і виплати одноразової грошової допомоги дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після закінчення навчального закладу за умови працевлаштування не затверджений, виплата допомоги здійснюється до кінця фінансового року вищим навчальним закладом на підставі заяви, паспорта та довідки про працевлаштування або довідки про перебування на обліку у центрі зайнятості, органів соціального захисту тощо. Оскільки університет є бюджетною установою, повністю фінансується з державного бюджету та враховуючи, що позивач до кінця фінансового року не звернулась з відповідною заявою та документами про працевлаштування або перебування на обліку в центрі зайнятості до університету, позовні вимоги є безпідставними. Зазначає, що позивач повинна була звернутися із відповідною заявою до кінця 2012 року, оскільки вона із такою заявою в 2012 році не звернулася, а звернулася лише в 2014 році, то їй було відмовлено у виплаті грошової допомоги. Вважає, що позивачем не доведено, що їй було завдано моральну шкоду. Просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у справі, суд приходить до висновку, що позов є частково обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступне. Як вбачається із витягу з наказу ректора Вінницького національного аграрного університету від 15 серпня 2006 року №590д [PERSON] було зараховано з 1 вересня 2006 року в число студентів 1-го курсу факультету економіки і підприємництва спеціальність "Облік і аудит" для здобуття ОКР "Бакалавр" за держзамовленням. Наказом від 24 червня 2010 року №488д [PERSON] було присвоєно кваліфікацію бакалавра з обліку і аудиту, видано диплом та відраховано з числа студентів Вінницького національного аграрного університету, як таку, що закінчила навчання. Наказом від 13 серпня 2010 року №600д [PERSON] було зараховано з 1 вересня 2010 року студенткою денної форми навчання факультету економіки та підприємництва для здобуття ОКР "Спеціаліст" спеціальності "Облік і аудит". Наказом від 31 травня 2012 року №420д [PERSON] було присвоєно кваліфікацію спеціаліста з обліку і аудиту, видано диплом та відраховано з числа студентів Вінницького національного аграрного університету, як таку, що успішно виконала навчальний план та закінчила навчання. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] в м. Вінниці. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 25.09.1997 року №993, [PERSON] було призначено опікуном неповнолітньої [PERSON], яка після смерті матері залишалась без батьківського піклування. Відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07.06.2001 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно дочки [PERSON]. Як вбачається із Довідки АА №841414 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) Вінницький національний аграрний університет є юридичною особою. Із заяви позивача від 06.02.2014 року адресованої ректору Вінницького національного аграрного університету, зареєстрованої в університеті 07.02.2014 року, вбачається, що позивач в даній заяві повідомляє, що вона працевлаштувалася та просить розглянути питання щодо виплати одноразової грошової допомоги при працевлаштуванні, як дитині-сироті. До заяви було додано довідку з місця роботи. Із листа Вінницького національного аграрного університету від 11.02.2014 року № 12-40-200 вбачається, що [PERSON] відмовлено у виплаті в 2014 році одноразової грошової допомоги, оскільки вона не працевлаштувалася і не була на обліку в центрі зайнятості до кінця фінансового 2012 року та до вузу з відповідною заявою у 2012 році не зверталася. Із заяви позивача від 20.05.2014 року адресованої в.о. ректора Вінницького національного аграрного університету, зареєстрованої в університеті 22.05.2014 року, вбачається, що позивач просить виплатити їй одноразову грошову допомогу при працевлаштуванні, як дитині-сироті. До заяви було додано відповідні документи. Із листа Вінницького національного аграрного університету від 26.05.2014 року № 12-61-1502 вбачається, що [PERSON] відмовлено у виплаті в 2014 році одноразової грошової допомоги, оскільки вона не надала університету документи про працевлаштування або перебування на обліку в центрі зайнятості до кінця фінансового 2012 року та до вузу з відповідною заявою у 2012 році не зверталася. Як вбачається із витягу з журналу реєстрації заяв, скарг, пропозицій громадян за 2012 рік Вінницького національного аграрного університету, [PERSON] за період з травня по грудень 2012 року не зверталась до університету із заявою про виплату одноразової грошової допомоги при працевлаштуванні, як дитині-сироті. 23.07.2012 року позивач звернулася із заявою адресованою ректору Вінницького національного аграрного університету про видачу їй довідки на право самостійного працевлаштування. Дана заява зареєстрована 23.07.2012 року за №2064 в журналі реєстрації заяв, скарг, пропозицій громадян за 2012 рік. Із листа Вінницького обласного центру зайнятості від 20.12.2013 року № 02-14/4279 вбачається, що після закінчення навчання у Вінницькому національному аграрному університеті за спеціальністю "Облік і аудит" [PERSON] звернулась до Лівобережного міжрайонного центру зайнятості в м. Вінниці, де 27.07.2012 року її було зареєстровано, як таку, що шукає роботу. З 03.08.2012 року їй було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до чинного законодавства, яку вона отримувала в повному обсязі. На підставі поданої нею заяви про відмову від послуг служби зайнятості з 30.01.2013 року її реєстрація в центрі зайнятості була припинена. Відповідно до листа Вінницького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 20.05.2014 року № 01-07/561, [PERSON] дійсно з 18.07.2013 року по теперішній час перебуває на обліку у Вінницькому міському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді як особа, яка знаходиться в складних життєвих обставинах. Як вбачається з оглянутої в судовому засіданні трудової книжки позивача серії [NUMBER], 20.11.2013 року [PERSON] була прийнята на посаду економіста з експрес-кредитування відділу роздрібного бізнесу Вінницького ЦРВ (наказ №220 від 18.11.2013 року), 06.03.2014 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням, згідно ст. 37 КЗпП України (наказ №40 від 27.02.2014 року). Згідно ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до преамбули Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» цей Закон визначає правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, і є складовою частиною законодавства про охорону дитинства. Відповідно до ст. 2, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» законодавство України про соціальний захист дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, складається з Конституції України, цього Закону та інших законодавчих актів, що регулюють правовідносини, пов'язані з наданням матеріальної, соціальної та правової допомоги дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Частиною 7 статті 8 цього Закону встановлено, що випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття. Відповідно до п.п. 5 п. 13, 14 постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 1994 р. №226 "Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування", діти-сироти і діти, позбавлені батьківського піклування, що перебувають під опікою (піклуванням), на період навчання у загальноосвітній школі забезпечуються безплатно шкільною і спортивною формами, обідами, у вищих навчальних закладах і професійних навчально-виховних закладах - обідами і гуртожитком. При працевлаштуванні після закінчення навчального закладу їм виплачується одноразова грошова допомога в розмірі шести прожиткових мінімумів, а також видається одяг і взуття на суму не менш як 16 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За бажанням випускникам навчальних закладів може бути виплачена грошова компенсація у розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття. Дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, після досягнення ними 18-річного віку незалежно від форми влаштування виплачується одноразова грошова допомога у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з листа Міністерства освіти та науки України від 08.07.2009 року №10/2-490 у листі зазначено, що оскільки на даний час порядок надання і виплати одноразової грошової допомоги дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після закінчення навчального закладу за умови працевлаштування не затверджений, виплата допомоги здійснюється до кінця фінансового року вищим навчальним закладом на підставі заяви, паспорта та довідки про працевлаштування або довідки про перебування на обліку у центрі зайнятості, органів соціального захисту тощо. В судовому засіданні встановлено, що позивач 06.02.2014 року та 20.05.2014 року зверталася до Вінницького національного аграрного університету із заявами про виплату одноразової грошової допомоги при працевлаштуванні, як дитині-сироті. До заяв було додано відповідні документи. Із листів Вінницького національного аграрного університету від 11.02.2014 року № 12-40-200 та від 26.05.2014 року № 12-61-1502 вбачається, що відповідачем було відмовлено позивачу у виплаті в 2014 році одноразової грошової допомоги, оскільки вона не працевлаштувалася і не була на обліку в центрі зайнятості до кінця фінансового 2012 року та до вузу з відповідною заявою у 2012 році не зверталася. Суд критично оцінює твердження позивача про те, що вона зверталася до відповідача із письмовими заявами про виплату одноразової грошової допомоги протягом 2012 року, оскільки жодних доказів на підтвердження цього позивачем не надано. Разом з тим суд зазначає, що Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та постановою Кабінету Міністрів України від 5 квітня 1994 р. №226 "Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування" строк на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі шести прожиткових мінімумів не обмежено. На даний час порядок надання і виплати одноразової грошової допомоги дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після закінчення навчального закладу за умови працевлаштування не затверджений. Відповідно до п.п. 1, 6 Порядку надання одноразової допомоги дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, після досягнення 18-річного віку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2005 р. № 823 цей Порядок визначає механізм надання одноразової допомоги дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, після досягнення 18-річного віку. У разі неотримання з будь-яких причин дитиною одноразової допомоги в установлений строк вона може бути виплачена протягом трьох років. Відповідно до ст. 8 Цивільного кодексу України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). На підставі викладеного, враховуючи, що позивачем не доведено, що протягом 2012 року вона зверталася до відповідача із письмовими заявами про виплату одноразової грошової допомоги дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, враховуючи, що позивач звернулася до відповідача із заявами про виплату такої допомоги 06.02.2014 року та 20.05.2014 року і надала відповідні документи, а також враховуючи положення ст. 8 Цивільного кодексу України та положення п. 6 Порядку надання одноразової допомоги дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, після досягнення 18-річного віку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2005 р. № 823 відповідно до якого право на одноразову допомогу зберігається протягом трьох років, з метою захисту інтересів позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача виплатити одноразову грошову допомогу при працевлаштуванні слід задовольнити. Суд критично оцінює посилання відповідача в письмових запереченнях на позовну заяву на лист Міністерства освіти та науки України від 08.07.2009 року №10/2-490 у якому зазначено, що виплата допомоги здійснюється до кінця фінансового року, оскільки даний лист не є законодавчим актом, що регулює правовідносини, пов'язані з наданням матеріальної допомоги дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування і не може обмежувати права позивача на отримання такої допомоги. Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, п.п. 3, 4, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем під час судового розгляду справи не обґрунтовано, у чому полягає завдана відповідачем моральна шкода, в матеріалах справи не міститься жодних відомостей, які б свідчили про ступінь страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, у справі відсутні докази, які б свідчили про погіршення стану здоров'я позивача в результаті дій відповідача, або ж про тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, позивачем також не доведено розмір моральної шкоди та причинний зв'язок цієї шкоди з неправомірними діями відповідача. Позивачем до суду не надано достовірних відомостей, що саме в результаті дій відповідача погіршився стан її здоров'я або сталися негативні зміни у її життєвих і виробничих стосунках, ступіні зниження престижу, ділової репутації, тобто позивачем не надано жодних доказів, які б слугували підставою для відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивачем не доведено, що протягом 2012 року вона зверталася до відповідача із письмовими заявами про виплату одноразової грошової допомоги дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено передбачених ст. 23, ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема матеріали справи не містять жодних свідчень та відповідних доказів про ступінь її моральних чи фізичних страждань або шкоди завданої здоров'ю, а тому суд приходить до висновку, що в задоволені позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до положень ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем частково доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, тому суд вважає, що права та інтереси позивача можливо захистити шляхом зобов'язання відповідача виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу при працевлаштуванні після закінчення навчального закладу в розмірі шести прожиткових мінімумів відповідно до п.п. 5 п. 13 постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 1994 р. №226 "Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування". В задоволені позову в іншій частині слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може звільнити від сплати судового збору на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. На підставі викладеного, враховуючи майновий стан позивача, суд приходить до висновку, що позивача слід звільнити від сплати судового збору та судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial