Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

В квітні 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачів, підставою позову зазначила ст. 17 ЗУ «Про власність», ст.74 СК України, ст.ст. 1218, 1259,1261 ЦК України. В обгрунтування позовних вимог зазначала, що проживала однією сім'єю з [PERSON] як подружжя без реєстрації шлюбу з червня 1983 року по 27.07.2013року - день смерті останнього. За час проживання однією сім'єю вони разом з [PERSON] за спільні кошти придбали наступне майно, яке за спільною згодою, було оформлено на ім'я чоловіка : - житловий будинок [ADDRESS] ; - автомобілі ВАЗ 21063, 1988року випуску, д/н [NUMBER] , "AUDI 100», 1984 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , автомобіль марки «RENAULT» модель «KANGOO» 1,4, 2011р.в., д/н [NUMBER], автомобіль RENAULT LOGAN 1.4, 2009р.в., д/н [NUMBER] та автопричіп, 1990р.в., шасі [NUMBER], д/н [NUMBER] ; - земельну ділянку розміром 0,10га, за адресою [ADDRESS]; - земельну ділянку площею 0.10 га, розташовану по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON], померлого [INFO] року , відкрилася спадщина, яка складається з вказаного майна. У встановлений законом строк вона звернулась до нотаріального органу з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Постановою приватного нотаріуса ММНО Миколаївської області [PERSON] від 28.01.2014р., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, на підставі на ст. 42 ЗУ «Про нотаріат» п.п. 4.1. п. 4, пп.4.2 п. 4, пп.4.6 п. 4 п.п. 4.14 п. 4 «Порядку вчинення нотаріальних дій - наявність підстав для закликання до спадкування а саме, відсутність реєстрації шлюбу зі спадкодавцем з 1983р. і як наслідок не визнання її спадкоємцем прав та обов'язків [PERSON] відповідно до ст. 1261 -1266 ЦК України. Посилаючись на те, що іншим чином спір вирішити неможливо , просила суд встановити юридичний факт проживання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] р.н, однією сім'єю як чоловіка та жінки без укладання шлюбу з червня 1983р. по [INFO] року. Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 0,10га., та житлового будинку по [ADDRESS], ? частину земельної ділянки розміром 0,10га. по [ADDRESS], усіх вищевказаних автомобілів та автопричіпу. Просила визнати за нею право власності на ? частину у спільному майні на земельну ділянку, площею 0,10га., та житлового будинку [ADDRESS], 2 частину вищевказаних автомобілів марки ВАЗ 21063, д/н [NUMBER]; автопричіпу , д/н [NUMBER]; «AUDI 100», реєстраційний номер [NUMBER]; марки «RENAULT» модель «KANGOO» , д/н [NUMBER]; RENAULT LOGAN , д/н [NUMBER]. Визнати спадковим майном [PERSON] іншу ? частину цього майна . Просила суд змінити черговість у спадкуванні прав та обов'язків [PERSON] шляхом визнання за нею право на спадщину за законом після його смерті , як спадкоємиці першої черги. В порядку спадкування за законом визнати право власності за нею на 1/8 частину спадкового майна [PERSON], а саме земельної ділянки, площею 0,10га., та житлового будинку [ADDRESS], 2 частину вищевказаних автомобілів марки ВАЗ 21063, д/н [NUMBER]; автопричіпу , д/н [NUMBER]; «AUDI 100», реєстраційний номер [NUMBER]; марки «RENAULT» модель «KANGOO» , д/н [NUMBER]; RENAULT LOGAN , д/н [NUMBER]. В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали в повному обсязі, просили про його задоволення. Відповідачі [PERSON], та [PERSON] визнали позов в повному обсязі, підтвердили викладені в ньому обставини. Відповідачка [PERSON] та її представаник позов визнали частково - в частині встановлення факту проживання однією сім'єю з червня 983 року. Стосовно визнання чатки у праві власності на автомобілі за позивачем заперечували з підстав неподільності такого рухомого майна і недоцільності визначення ідеальних часток у праві власності на таке майно між чотирма спадкоємцями. Стосовно іншого нерухомого майна - заперечували з підстав недоведеності придбання його саме за спільні кошти позивача та [PERSON], оскільки положення ст. 74 СК україни на ці правовідносини не розповсюджуються. [PERSON], в судовому засіданні визнала той факт, що за декілька місяців перед смертю [PERSON], перебував у безпорадному стані і потребував постійної сторонньої допомоги та догляду, тяжко хворів і до цього. Таку допомогу йому постійно надавала позивачка, а також вона сама. Також підтвердила ті обставини, що з моменту створення батьком малого підприємства по виробництву сувенірів він та позивачка разом працювали на цьому підприємстві, разом виготовляли сувенірні вироби та реалізовували їх через магазин та кооперативи. Вважала, що вони всі разом допомагали батькові у під час хвороби, допомагали у його діяльності, отже спадкувати повинні всі в рівних частках - по 14 частки. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, судом встанолені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] 01 серпня 1977 року [PERSON], розірвав шлюб з [PERSON] Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 102013 до майна померлого [INFO] року [PERSON] , відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його діти, відповідачі у справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Інших спадкоємців за заповітом та за законом не має. У визначений ст. 1270 ЦК України строк, позивачка, як спадкоємець четвертої черги , та відповідачі звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після [PERSON] Постановою приватного нотаріуса ММНО Миколаївської області [PERSON], від 28.01.2014р., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. 14 лютого 1984 року [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] З копії трудової книжки позивачки вбачається , що вона розірвала шлюб з [PERSON] 04 липня 1985 року. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі , не підлягають доказуванню. За такого, оскільки всі відповідачі віизнали факт проживання [PERSON] з їх батьком [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1984 року , про що навіть зазначено у їх заявах про прийняття спадщини, поданих до приватного нотаріуса, суд вважає за можливе задовольнити частково вимоги позову про встановлення факту проживання позивача та [PERSON] однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу до 27 липня 2013 року, отже позивачка набула право на спадкування після його смерті як спадкоємець четвертої черги по закону. Разом з тим, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачка до 04 липня 1985 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком , отже неможливо встановити факт проживання однією сім'єю з [PERSON] в період перебування її в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. За такого, слід встановити факт проживання її з [PERSON] однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 05 липня 1985 року. Крім визнання цього факту відповідачами, факт проживання [PERSON] однією сім'єю з [PERSON] з літа 1983 року по день смерті останнього підтверджується листом №16/11-46з від 13.09.2013 року Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області. Згідно державного акту на права приватної власності на землю за адресою: [ADDRESS], право власності визначено між [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах по 1/2 частині кожному - на підставі Договру купівлі-продажу від 03.11.2008 року. Як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю № 1706 від 24 березня 1995 року, земельна ділянка, загальною площею 0,10 га по [ADDRESS] належить [PERSON], на підставі рішення виконкому ММР від 27 січня 1995 року за № 11 - отримана в порядку приватизації для обслуговування житлового будинку. Як вбачається з Довідки за базою даних АІС "Автомобіль" за [PERSON] станом на час його смерті зареєстровані наступні транспортні засоби : автомобіль ВАЗ 21063 (1988року випуску) д/н [NUMBER]- з 13 серпня 1992 року; автомобіль «AUDI 100» реєстраційний номер [NUMBER] - з 13 листопада 1993 року; автомобіль «RENAULT» м. «KANGOO» 1,4 д/н [NUMBER] - з 12 березня 2011 року на підставі Договору купівлі-продажу від 12 березня 2011 року; автомобіль RENAULT LOGAN 1.4, 2009р.в., д/н [NUMBER] - з 11 березня 2010 року на підставі Договору купівлі-продажу № М-0263 від 08 грудня 2009 року. Згідно п.21 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008року №7 "Про судову практику у справах про спадкування " , при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали з спадкодавцем однією сім"єю не менш як п"ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати, що п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім"єю до набрання чинності Цивільним кодексом 2004 року. Згідно медичних документів, що наявні в матеріалах справи, вбачаєтьсмя, що з листопада 2012 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні, переніс оперативне втручання, в червні-липні 2013 року також перебував на стаціонарному лікуванні з приводу злоякісного захворювання підшлункової залози , потребував стороннього догляду. Протягом зазначених останніх місяців життя померлого, який внаслідок тяжкого захворювання на злоякісну пухлину потребував постійної сторонньої допомоги та перебував у безпорадному стані, не міг самостійно пересуватися, позивач опікувалася ним та надавала усю необхідну допомогу, купувала ліки, викликала лікарів, проводила медичні обстеження. Ці обставини визнали всі сторони по справі в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст..1264 ЦК України особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини, маю право на спадкування як спадкоємці четвертої черги. Частиною 2 ст. 1259 ЦК України, передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. З аналізу наведеної норми закону вбачається, що необхідними обставинами для одержання спадкоємцем за судовим рішенням права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування є: спадкоємець протягом тривалого часу опікувався спадкодавцем; спадкоємець протягом тривалого часу матеріально забезпечував спадкодавця; спадкоємець протягом тривалого часу надавав іншу допомогу спадкодавцеві; спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Таким чином, оскільки суд вважає встановленим факт перебування позивача з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах і проживання з ним однією сім'єю не менш як п'ять років до часу його смерті, протягом тривалого часу опікувалася, надавала допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, суд приходить до висновку, що є цілком справедливим і обгрунтованим надати право на спадкування [PERSON] , яка фактично є спадкоємцем четвертої черги за законом, після смерті [PERSON] як спадкоємцю першої черги разом з його дітьми - відповідачами у справі. З трудової книжки позивача вбачається, що з 1985 року перебувала на посаді охоронця ВОХР , двірником, майстром з виготовлення сувенірів в кооперативі , майстром в Асоціації мандрівників . І лише з 22 травня 1992 року прийнята на посаду продавця в магазин "Роксолана " МПП фірми МВМ , власником і засновником якого був [PERSON] Положеннями ст. 74 СК України визначено що, право на майно жінки та чоловіка, які проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Оскільки Сімейний Кодекс України набув чинності з 01.01.2004 року, а право власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0.10 га за цією адресою; автомобілі ВАЗ 21063, 1988року випуску, д/н [NUMBER] , "AUDI 100», 1984 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] та автопричіп, 1990р.в., шасі [NUMBER], д/н [NUMBER] [PERSON], набув до набрання чинності цим Кодексом , тобто в період, коли діяли норми Кодексу про шлюб та сім'ю , яким не передбачено можливості визнання будь-якого майна - спільним сумісним майном набутого особами під час спільного проживання без реєстрації шлюбу , слід застосовувати положення ст.17 ЗУ «Про власність». Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 16 від 12.06.1998 р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», п.12 правила статей 22,28, 29 КпШС не можуть застосовуватись до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори мають розв'язуватись відповідно до п. 1 ст. 17 ЗУ «Про власність» за нормами ЦК про спільну сумісну власність, якщо майно було набуте внаслідок спільної праці і інше не визначалося письмовою угодою між сторонами , а в інших випадках за нормами цього Кодексу про спільну часткову власність з урахуванням ступеню участі цих осіб коштами і особистою працею в придбанні майна. Відповідно до п. 5 Постанови пленуму ВСУ від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" , розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" . В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. З огляду на наведені положення ЗУ "Про власність", позивачем не надано суду доказів, що вона об'єднувалася до травня 1992 року з [PERSON] для спільної діяльності з метою набуття чи створення зазначеного майна - житлового будинку [ADDRESS] , який був придбаний останнім в 1988 році, а також доказів, що отримані нею доходи ( а на той час з огляду на виконувану нею роботу були невеликими) були об'єднані з коштами [PERSON] для придбання цього майна. За таких обставин відсутні підстави вважати, що зазначений житловий будинок був придбаний внаслідок спільної праці позивачки та [PERSON] , які об'єдналися для спільної діяльності. Це стосується і земельної ділянки за цією адресою, яка була отримана померлим в 1995 році в порядку приватизації державного майна, що за діючим на той час законодавством є в будь-якому разі особистою приватною власністю особи, яка приватизувала нерухоме майно. Натомість , оскільки судом встановлено ( і таке не заперечували сторони в судовому засіданні), що з травня 1992 року сторони дійсно об'єдналися для спільної діяльності , є підстави вважати, що автомобілі ВАЗ 21063, 1988року випуску, д/н [NUMBER] , "AUDI 100», 1984 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] та автопричіп, 1990р.в., шасі [NUMBER], д/н [NUMBER], які були придбані [PERSON] після травня 1992 року , є спільним сумісним майном останнього та [PERSON]- як придбані внаслідок їх спільної праці. Оскільки сторонами не надано доказів, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у придбанні майна була більшою або меншою - слід задовольнити позовні вимоги в цій частині і визнати за позивачкою право власності на 12 частину цих транспортних засобів. Що стосується автомобілів марки «RENAULT KANGOO» 1,4 , д/н [NUMBER] , та " RENAULT LOGAN" 1.4, 2009р.в., д/н [NUMBER] , то вони придбані [PERSON], в 2009 та 2011 році відповідно, отже в силу положень ст. 74 СК України є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. За такого, підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на ? частину на зазначені автомобіля. Щодо визнання спільним сумісним майном подружжя 12 частини земельної ділянки [ADDRESS] то ці вимоги не підлягають задоволенню за безпідставністю. Так, згідно Договору купівлі-продажу земельної діялнки від 03.11.2008 року, на підставі якого був виданий Державного акту на права приватної власності на землю, покупці за цим договром [PERSON] та [PERSON] придбали цю ділянку в рівних частинах по 1/2 частині кожному. Тобто право спільно часткової ( а не сумісної) власності визначено між покупцями одразу за спільною згодою при придбанні майна, отже немає підстав визначати частку цього майна як спільну сумісну власність. До того ж , якщо слідувати вимогам позивачки, то і її 12 частка у праві власності на цю ділянку також є спільною сумісною власністю подружжя - отже в разі поділу їх частки в будь-якому разі будуть рівними по 12 кожному. Стосовно позовних вимог про визнання майна спадковим та визнання за [PERSON] право власності на певну частину спадкового майна [PERSON] в порядку спадкування за законом , то вони також не підлягають задоволенню як передчасні з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів спадкової справи щодо майна померлого, [PERSON] своєчасно звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а тому є такою, що прийняла спадщину. Таким чином, за відсутності спору щодо спадкового майна, визначення її судовим рішенням спадкоємцем першої черги і виділу частини майна зі складу спадкового і визнання за нею права власності на частку у спільному майні з [PERSON], позивачка може реалізувати в повному обсязі свої права на отримання права власності в порядку спадкування за законом шляхом отримання Свідоцтва про право власності на спадщину у нотаріуса. На підставі вищевикладеного, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів в рівних частках з кожного слід стягнути на користь позивачки судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у загальному розмірі 1579 грн. 35 коп. ( 1092 грн. 15 коп. ( 1 відсоток від 12 частина вартості усіх автомобілів) + 243 грн. 60 коп. за позовні вимоги про встановлення факту + 243 грн. 60 коп. За позовні вимоги про зміну черговості спадкування). На підставі викладеного,

Outcome: partial