Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

10.11.2020 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до Орівської сільської ради Сколівського району Львівської області, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок (позначений в технічному паспорті літерою «А-1»), загальною площею 59,0 кв. м., з яких житлова площа - 19,1 кв. м., з належними до нього господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця - [PERSON] , котра померла [INFO] . Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 12.11.2020 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, з визначенням підготовчого засідання. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 08.12.2020 року замінено відповідача у вказаній цивільній справі з Орівської сільської ради Сколівського району Львівської області на Трускавецьку міську раду Львівської області. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 11.01.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позовна заява обгрунтована тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті котрого відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 59,0 кв. м. з належними до нього господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та був збудований ним у 1962 році. Належність вказаного будинку батьку позивача засвідчує виписка № 01-0602-1 із погосподарської книги № 7 с. Орів Сколівського району Львівської області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] - [PERSON] відповідно до частини 1 статті 549 ЦК УРСР (діяв на момент відкриття спадщини) шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном - будинком загальною площею 59,0 кв. м. з належними до нього господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . 06.11.1998 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до тексту якого свій житловий будинок, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своєму сину - [PERSON] . [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті котрої відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме спірний житловий будинок. Позивач зазначає, що він являється єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері згідно ст. 1261 ЦК України. Інших спадкоємців, які б у встановленому порядку прийняли спадщину та не відмовились від неї або ж могли претендувати на спадкове майно - немає. Успадкувати майно після смерті матері в нотаріальному порядку він немає, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а тому змушений звернутися в суд із вказаною позовною заявою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо подавши до суду клопотання про розгляд справ без його участі, зазначивши про те, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідач - Трускавецька міська рада Львівської області в судове засідання явку представника не забезпечила, але попередньо міським головою А. Кульчицьктим до суду було подано клопотання про розгляд справи без участі представника, зазначивши, що при вирішенні спору покладається на думку суду. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 20 березня 1991 року Орівською сільською радою Сколівського району Львівської області відповідно до актового запису № 10. Згідно довідки № 910, виданої 12.10.2020 року Орівською сільською радою Сколівського району Львівської області, померлий [PERSON] до дня смерті постійно проживав в [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] - [PERSON] відповідно до частини 1 статті 549 ЦК УРСР (діяв на момент відкриття спадщини) шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном - будинком загальною площею 59,0 кв. м. з належними до нього господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Належність вказаного будинку [PERSON] засвідчує виписка № 01-0602-1 із погосподарської книги № 7 с. Орів Сколівського району Львівської області. Про те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 30.11.1951 року Орівською сільською радою Сколівського району Дрогобицької області. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 18 березня 2019 року Орівською сільською радою Сколівського району Львівської області, актовий запис № 14. 06 листопада 1998 року [PERSON] склала в користь свого сина - [PERSON] заповіт, посвідчений секретарем виконкому Орівської сільської ради Сколівського району Львівської області Грицей Н.О. за реєстровим № 235, відповідно до тексту якого на випадок своєї смерті вона зробила наступне заповітне розпорядження, а саме: свій житловий будинок, все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своєму сину [PERSON] . В матеріалах справи наявний дублікат зазначеного заповіту [PERSON] від 06.11.1998 року. Внаслідок смерті матері позивача - [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якої увійшов спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] спадщину після смерті матері прийняв шляхом постійного проживання зі спадкоємцем до дня смерті відповідно до норм ч. 3 ст.1268 ЦК України, де зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Про спільне проживання позивача разом з матір`ю за одною адресою свідчить відмітка про реєстрацію місця проживання [PERSON] по [ADDRESS] та довідка № 911, видана 12.10.2020 року Орівською сільською радою Сколівського району Львівської області про те, що [PERSON] до дня смерті постійно проживала в [ADDRESS] . Відповідно до листа приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Кобак О.В. № 22/01-16 від 27 жовтня 2020 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю у нього оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно - спірний житловий будинок. Частинами 1, 3 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до п. 3.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до норм ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Як вбачається з виписки з погосподарської книги с. Орів Сколівського району Львівської областті на 2016-2020 років, житловий будинок побудований 1962 року в [ADDRESS] рахується за померлим [PERSON] , а також земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га. Із технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виготовлений Стрийським МБТІ від 15.08.1989 року вбачається, що загальна площа спірного житлового будинку (позначеного в технічному паспорті літерою «А-1») становить 59,0 кв. м, з неї житлова - 19,1 кв. м., допоміжна - 39,9 кв. м. Приналежним майном до цього жилого будинку є господарські будівлі, а саме: літна кухня (літера «Б»), сарай (літера «В»), сарай (літера «Г»), погріб (літера «Д»), вбиральня (літера «Е»), колодязь (літера «К»). Житловий будинок побудований в 1958 році, Згідно висновку про вартість майна, складеного ФОП [PERSON] , вартість об`єкта оцінки, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 67 500 грн. Слід зазначити, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до роз`яснень, викладених у листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Аналіз вищенаведених норм закону дає підстави стверджувати, що покійний [PERSON] набув за життя право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , а [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка відповідно до частини 1 статті 549 ЦК УРСР (діяв на момент відкриття спадщини) шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, до складу якого, в тому числі, увійшов спірний житловий будинок, однак свої спадкові права юридично не оформила. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Таким чином, оскільки іншим чином, окрім звернення до суду, захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на майно спадкодавця не можливо, а також з метою забезпечення належної реалізації права власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved