Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі по тексту позивач, ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до Валківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач, [PERSON].), в якому просить стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.05.2009 року у розмірі 51023,44 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.05.2009 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком "ПриватБанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", та [PERSON] укладено договір № б/н, у відповідності до умов якого остання отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою 36 % річних. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язалась щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості та проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору № б/н від 27.05.2009 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов'язань, [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 12.04.2018 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 51026,44 грн., а саме: 5778,01 грн. заборгованість за кредитом; 25880,00 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 16462,41 грн. пеня; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2406,02 грн. штраф (процентна складова). 10.09.2018 року від позивача [PERSON] надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому остання заперечує щодо задоволення позовної заяви у повному обсязі та просить застосувати позовну давність до позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк". В обґрунтування заперечень проти позову, викладених у відзиві, зазначає, що банк просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором за період з 03.04.2011 року по 12.04.2018 року, що в свою чергу свідчить про сплив позовної давності до позовних вимог та відповідно є підставою для відмови у позові (а.с. 48-49). 16.10.2018 року, 30.10.2018 року представником позивача подані до суду відповіді на відзив, в яких представник позивача просить задовольнити позов в повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивача посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір, згідно якого відповідачу наданий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, яка в свою чергу діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Даний позов пред'явлено до суду 28.04.2018 року, а строк дії кредитної картки до останнього дня 11.2021 року, а тому, посилання відповідача щодо спливу позовної давності є необґрунтованими (а.с. 57-59, 64-66). 07.11.2018 року відповідачем [PERSON] подано до суду заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, в яких остання заперечує щодо задоволення позовної заяви у повному обсязі та просить застосувати позовну давність до позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк". В обґрунтування заперечень проти позову, зазначає, що банк просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором за період з 03.04.2011 року по 12.04.2018 року, що в свою чергу свідчить про сплив позовної давності до позовних вимог та відповідно є підставою для відмови у позові (а.с. 76-77). 19.12.2018 року до Валківського районного суду Харківської області надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.05.2009 року, з урахуванням збільшених позовних вимог, у розмірі 86190,40 грн. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 12.02.2019 року уточнену позовну заяву Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив застосувати позовну давність до позовних вимог та з цих підстав відмовити у задоволенні позову. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників судового процесу, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що 27.05.2009 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та [PERSON] укладено договір № б/н, у відповідності до умов якого остання отримала кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою 36 % річних. Пунктами 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З вищевикладеного випливає, що зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 12.04.2018 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 51026,44 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 5778,01 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 25880,00 грн., пені - 16462,41 грн., штрафу (фіксованої частини) - 500,00 грн., штрафу (процентної складової) - 2406,02 грн. (а.с. 6-8). У відповідності до пункту 1.1.7.11 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Пунктами 2.1.1.2.12, 2.1.1.2.13 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що після настання зазначеного на картці останнього місяця терміну її дії баком випускається картка на новий термін, за що клієнтом вноситься плата згідно діючих тарифів. Термін дії картки не підлягає продовженню банком в разі надання клієнтом до початку останнього місяця дії картки письмової заяви про закриття рахунку, за умови відсутності простроченої заборгованості клієнта перед банком за відповідним рахунком. Клієнт зобов'язаний до закінчення останнього місяця терміну дії картки звернутись до обслуговуючого відділення банку для отримання платіжної картки з новим терміном дії. Невиконання цього обов'язку не звільняє клієнта від виконання договірних зобов'язань. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічний підхід відповідає правовій позиції, яка сформульована Великою палатою Верховного Суду у постанові від 26 вересня 2018 року (справа за № 477/841/16-ц) та від 03 жовтня 2018 року (справа № 233/2056/17). Відповідно до довідки наданої позивачем, між банком та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: [NUMBER], що відкрита 27.05.2009 року, терміном дії до 01.2010 року; [NUMBER], що відкрита 15.06.2010 року, терміном дії до 01.2014 року; [NUMBER], що відкрита 06.03.2014 року, терміном дії до 12.2017 року; [NUMBER], що відкрита 07.04.2014 року, терміном дії до 03.2018 року; [NUMBER], що відкрита 22.02.2016 року, терміном дії до 08.2017 року; [NUMBER], що відкрита 19.12.2017 року, терміном дії 11.2021 року (а.с. 124 зворот). З вищевикладеного вбачається, що строк кредитування за кредитним договором від 27.05.2009 року був продовжений до 11.2021 року. Також, з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27.05.2009 року вбачається, що сума заборгованості за кредитним договором розрахована за період з 01.11.2015 року по 12.04.2018 року. Крім того, позивачем надана довідка про рух коштів по картковому рахунку [PERSON] за кредитним договором № б/н від 27.05.2009 року за період з 16.06.2010 року по 01.11.2018 року (а.с. 87 зворот-92). Згідно вказаної довідки, [PERSON] систематично здійснювала поповнення кредитної картки, починаючи з 13.07.2010 року та останнє поповнення здійснено нею 27.02.2018 року на суму 500,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Таким чином, вищевикладені обставини свідчать про те, що Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до суду з даним позовом в межах строку позовної давності. Таким чином, судом встановлено, що відповідач належним чином свої зобов'язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснювала, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 12.04.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 48120, 42 грн., з яких: тіло кредиту 5778, 01; відсотки за користування кредитом 25880, 00 грн.; нарахована пеня 16462,41 грн. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, процентами та пенею є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також судовим розглядом встановлено, що у зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON] умов договору позивачем нараховані штрафні санкції, а саме: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2406,02 грн. штраф (процентна складова). Що стосується даних позовних вимог про стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Разом з тим, у відповідності до положень ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. За таких обставин, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини в розмірі 500 грн. та процентної складової в розмірі 2406,02 грн.). Так як позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів, з урахуванням того, що стягнення штрафів є подвійною цивільно-правовою відповідальністю, що є порушенням гарантій, визначених Конституцією України, до вимог позивача про стягнення штрафів позовна давність не може бути застосована. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно дост. 141 ЦПК України.

Outcome: partial