Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 05 серпня 2021 року звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області через свого представника із позовом до [PERSON] , [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, просить суд: визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин.. Стислий виклад позиції позивача Так, вимоги позивача мотивовані тим, що він, на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.11.2010 року справа № 2-6728/10 та ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.01.2012 року є власником житлового будинку [ADDRESS] . В належному йому будинку зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] , які не проживають за місцем реєстрації більше 10 років. За його твердженням, [PERSON] та [PERSON] є незнайомими йому особами. Припускає, що ці особи, які були прописані у вищевказаному житловому будинку є родичами попередніх власників житлового будинку. Відтак, згідно вищевказаними обставинами, він і звернувся до суду з позовом, щоб визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання на 14.09.2021 рік. 14.09.2021 року Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду на 29.09.2021 рік. 29.09.2021 року Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, розгляд справи був відкладений до 18.11.2021 року. Відповідно до ухвали Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2021 року, суд перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату ,час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причина неявки суду невідома. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданої заяви, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.11.2010 року у справі № 2-6728/10, ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.01.2012 року по тієї ж справі, позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 33071169 від 03.02.2012 року. /а.с. 16-19/ Згідно наявної в матеріалах справи копії домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] у ньому зареєстрований позивач та, окрім інших, [PERSON] та [PERSON] , з 21.09.1995 року. Факт реєстрації відповідача [PERSON] також підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання, витребуваної на запит суду. Позивач вказує, що [PERSON] та [PERSON] не проживають у належному йому житлового будинку ще до моменту його придбання позивачем. В якості надання доказу не проживання відповідачів у будинку, приєднав до матеріалів справи акт від 03.06.2021 року та акт від 29.06.2021 року, складені депутатом Шабівської сільської ради Браткевич О.О. в присутності сусідів-свідків [PERSON] та [PERSON] , у яких повідомлено, що згідно опитування свідків-сусідів, дійсно [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але за даною адресою не проживають протягом 10 років. Позивач просить застосувати норми права щодо захисту права власності, та вважає що існують усі правові підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, належного позивачу. Нормативне обґрунтування Частиною першої статті 316 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). При цьому згідно статті 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У ч.2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Відсутність відповідачів за місцем реєстрації достовірно підтверджено актами від 03.06.2021 року та від 29.06.2021 року. Таким чином, не зняття з реєстрації відповідачів порушує право власності позивача. Враховуючи вищевикладене, а саме набуте у встановленому порядку право власності позивача на житловий будинок [ADDRESS] , ту обставину, що відповідачі дійсно не проживають в ньому понад встановлені чинним законодавством строки, тобто на протязі 10 років, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved