Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, який у подальшому уточнила. В обгрунтування позовних вимог вказала, що 27 травня 2011 року відповідачка позичила у неї гроші у сумі 1000 євро під 6% місячних, зобов"язавшись їх віддати найближчим часом та написала про це відповідну розписку. Відповідачка тривалий час не повертала гроші, хоч вона неодноразово в усній формі зверталась до неї про їх повернення. Мотивувала свою відмову тим, що їх у неї немає. Враховуючи вказану обставину, позивачка 08.10.2015 року направила відповідачці [PERSON] письмову претензію про повернення отриманої позики у строк до 31.10.2015 року, яку остання залишила без задоволення. Вважає, що оскільки у розписці не було встановлено конкретного строку повернення позики, тому позика має бути повернута протягом тридцяти днів з моменту пред"явлення вимоги. Враховуючи вказані обставини із посиланням на ст.ст.261,530,533,1046-1050 ЦК України із врахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути на її користь із відповідачки 29759,5 грн., що еквівалентно 1000 євро за курсом НБУ та 6% місячних від суми позики, що становить 10177,49 грн., що еквівалентно 3420 євро. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, зіславшись на обставини наведені у позовній заяві. Суду додатково вказали, що підстав для застосування строків позовної давності до правовідносин, які виникли між сторонами спору не має, оскільки у розписці не визначений строк повернення коштів, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. Ураховуючи те, що вимога позивачем була пред'явлена 08.10.2015 року [PERSON], яку вона отримала 09.10.2015 року, отже строк позовної давності має перебігати саме з цієї дати. Водночас позивачка пояснила, що під терміном "найближчим часом", як зазначено у розписці строк повернення боргу, вона мала на увазі 2-3 місяці, як і вказала у долученій до справи претензії від 08.10.2015 року Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що позов не визнає, просила суд в його задоволенні відмовити та слухати справу за участі її представника- адвоката [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] у судовому засіданні подав заяву, в якій вказав, що його довірителька у березні 2012 року повернула позивачці [PERSON] отриману позику разом із процентами, однак розписки у неї не забрала. Також зазначив, що на момент звернення позивачки [PERSON] до суду із вказаним позов збіг строк позовної давності встановлений ст.257 ЦК України, а тому із посиланням на ч.3 ст.267 ЦК України, просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Із отриманих у справі доказів судом встановлено, що 27.05.2011 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 1000 Євро. При цьому [PERSON] зобов"язалась повернути грошові кошти [PERSON] під 6% місячних найближчим часом. Вказані обставини підтверджуються розпискою, оригінал якої наданий позивачем та долучено до матеріалів справи. Зважаючи на те, що відповідачкою не надано належних доказів виконання зобов"язання - повернення позивачці боргу, про що представник відповідачки вказував у поданій заяві з приводу того, що його довірителька у березні 2012 року повернула позивачці [PERSON] отриману позику разом із процентами, однак розписки у неї не забрала, суд вважає дане твердження голослівним, а відтак підстав для відмови у позові за безпідставністю позовних вимог не знаходить. Із наявної в матеріалах справи копії претензії від 08.10.2015 року (а.с.3), вбачається, що позивач [PERSON] у ній зазначила, що відповідачка [PERSON] зобов"язувалась повернути 1000 євро "найближчим часом-через два-три місяці". Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Із отриманих у справі доказів, суд дійшов до переконання, що позивачеві було відомо про порушення його прав з 28.08.2011 року, саме з цієї дати почався перебіг трьохрічного строку для звернення позивача до суду з вимогою захисту своїх інтересів, який сплинув 28.08.2014 року. Таким чином, сплив строку позовної давності є очевидним та при цьому суд не бере до уваги посилання позивачки та її представника про те, що підстав для застосування строків позовної давності до правовідносин, які виникли між сторонами спору не має, оскільки у розписці не визначений строк повернення коштів, тому позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, а саме з 09.10.2015 року, оскільки у розписці цей строк визначений, як "найближчим часом", а у претензії від 08.10.2015 року "найближчим часом" визначений позивачем, як "через два-три місяці". Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи обставини викладені вище та правові приписи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв"язку зі спливом строку позовної давності, оскільки про його застосування заявив відповідач. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами ст.88 ЦПК України, а тому судові витрати у вигляді судового збору відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed