Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Позивач у березні 2014 р. звернувся до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що між КП "Житлоінвестбуд-УКБ", ДГО «Житло-Інвест» та ПБП «Еталон-2В» 30.09.2002 р. був укладений інвестиційно-підрядний договір № 1/17 на виконання робіт при будівництві житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до вказаного вище договору позивач виступив замовником будівництва зазначеного житлового будинку. Відповідно до актів про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту секції 1-а та 1-б у житловому будинку [ADDRESS] введені в експлуатацію 30.06.2004 р., а секції 1-в, 1-г, 1-д введені в експлуатацію 29.12.2004 р. Позивач зазначає, що з ПБП «Еталон-2В» була досягнута домовленість, що до особливого розпорядження, квартира [ADDRESS] буде використовуватись для особистих потреб ПБП «Еталон-2В». У січні 2012 р. позивач звернувся до ПБП «Еталон-2В» з вимогою звільнити вказану вище квартиру та повернути її позивачу з метою її реалізації останнім. У липні 2012 р. позивачу стало відомо, що в спірній квартирі проживає відповідачка та яка мала намір придбати зазначене вище житлове приміщення, проте, подальші неодноразові звернення позивача до відповідачки з вимогою негайно звільнити вказане приміщення або підписати договір купівлі-продажу квартири, не мали позитивного результату та до теперішнього часу відповідачка незаконно утримує житлове приміщення та в добровільному порядку не звільняє його. Позивач просить суд виселити відповідачку з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та стягнути судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечувала проти позову та просила у його задоволенні відмовити. 12.05.2014 р. відповідачка звернулась до суду з заявою про застосування строків позовної давності та подала заперечення на позов, відповідно до яких просила у позові відмовити, оскільки позивач не надав докази, що є належним власником спірної квартири, що це право зареєстровано належним чином. Відповідачка зазначила, що працювала в ПБП «Еталон-2В» та в кінці 2007 р. була поселена в спірну квартиру, де проживає до теперішнього часу, при цьому, на даний час вона має намір придбати вказану квартиру, а тому просила у позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази по справі прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між КП "Житлоінвестбуд-УКБ", ДГО «Житло-Інвест» та ПБП «Еталон-2В» 30.09.2002 р. був укладений інвестиційно-підрядний договір № 1/17 на виконання робіт при будівництві житлового будинку [ADDRESS]. (а.с. 6-10). Встановлено, що відповідно до вказаного вище договору позивач виступив замовником будівництва зазначеного житлового будинку. Судом встановлено, що Відповідно до актів про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту секції 1-а та 1-б у житловому будинку [ADDRESS] введені в експлуатацію 30.06.2004 р., а секції 1-в, 1-г, 1-д введені в експлуатацію 29.12.2004 р. (а.с. 12-13, 14-15). Встановлено, що між позивачем та третьої особою ПБП «Еталон-2В» була досягнута домовленість, що до особливого розпорядження, квартира [ADDRESS] буде використовуватись для особистих потреб ПБП «Еталон-2В» (а.с. 98). Встановлено та підтверджено сторонами, що в квартирі [ADDRESS] проживає відповідачка [PERSON] (а.с. 55-87). Згідно зі ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно ч. 1 ст. 876 ЦК України, власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт до їх здачі замовникові є підрядник. Як встановлено вище, відповідно до актів від 30.06.2004 р. та від 29.12.2004 р. прийнято в експлуатацію закінченого будівництва об'єкту - житловий будинок [ADDRESS], замовником (забудовником) є позивач КП "Житлоінвестбуд-УКБ». Таким чином, після введення вказаного вище житлового будинку в експлуатацію, в порядку ст.. 876 ЦК України, власником цього будинку, в тому числі, квартири [ADDRESS] є позивач КП "Житлоінвестбуд-УКБ». Встановлено, що позивач своїми листами віл 07.08.2012 та 12.10.2012 р. неодноразово повідомляв відповідачку та третю особу ПБП «Еталон-2В» про необхідність звільнити спірну квартиру (а.с. 4, 5). Проте, до теперішнього часу відповідачка не звільнила безпідставно зайняте спірне житлове приміщення, продовжує його утримувати та в добровільному порядку не звільняє квартиру. Встановлено, що відповідачка своєю заявою від 26.07.2012 р. просила позивача дозволу на продаж квартири [ADDRESS], проте, лише під час розгляду даної справи надала докази звернення до позивача з пропозицією узгодити всі істотні умови проекту договору-продажу спірної квартири (а.с. 11, 112), що суд оцінює критично та не приймає до уваги. Також, суд не приймає до уваги надані представником відповідачки Договір про користування електричною енергією та рахунки на сплату житлово-комунальних послуг, оскільки вказане не підтверджує право відповідачки займати спірне житлове приміщення без належних правових підстав, право на зайняття якої було надано на умовах тимчасової домовленості. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач є фактичним власником житлового будинку [ADDRESS] та відповідно квартири [ADDRESS], останній має право на вимогу виселення відповідачки з спірної квартири. Встановлено, що відповідачка звернулась до суду з заявою про застосування строку позовної давності в порядку ст. 257 ЦК України, посилаючись на те, що позивачу відомо про зайняття відповідачкою спірного житлового приміщення з 2008 р., проте, суд вважає безпідставною вказану вимогу, оскільки, як встановлено судом, спірна квартира була надана третій особі ПБП «Еталон-2В» на умовах домовленості без зазначення строку користування цим приміщенням. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачка в добровільному порядку не звільняє квартиру [ADDRESS], доказів укладення з позивачем договору купівлі-продажу спірної квартири представником відповідача не надано, відповідачка підлягають примусовому виселенню з спірного житлового приміщення. Дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які відповідно до ст. 60 ЦПК України представник позивача довела в судовому засіданні, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 22, 257, 331, 876 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 179, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

Outcome: approved