Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, який підтримав, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в заочному порядку. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.12.2012 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України з позбавленням волі на 3 роки та права керування транспортним засобом на 2 роки. Вироком вирішено питання про стягнення матеріальної та моральної шкоди, але в цій частині вирок суду відповідачем і досі не виконаний, не дивлячись на застосування ст.75 КК України щодо умовної міри покарання, яка дозволяє відповідачу працювати. 23.10.2013 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС ДМУЮ відкрито виконавче провадження, яке і досі триває. Через протиправні дії відповідача він отримав травму, потребує медичного огляду, оперативного втручання до суглобів обох ніг, 19.09.2013 року був госпіталізований до клініки вертебрології Національної Академії Медичних наук України "Інститут патології хребта та суглобів ім..проф. М.І. Ситенко" з діагнозом післятравмотичний двосторонній гонартроз 2 стадії, пошкодження ЗКС, медіального меніска, суглобного хряща медіального мищелка великої бердової кістки 4 ступеню, обох колінних суглобів. Після проведеного клініко-ренгенлогічного огляду, 24.09.2013 року виконано оперативне втручання, з 19.09.2013 року по 21.10.2013 року знаходився на лікуванні. Крім того, лікувався з 21.04.2014 року по 29.04.2014 року. В період лікування поніс витрати на обстеження, оперативне втручання, придбання мед.препаратів, на загальну суму 28 885 грн., а з 01.01.2014 року йому встановлено 3 групу інвалідності, не працює, рекомендований ортопедичний режим, щоденний прийом мед.препаратів, санаторно-курортне лікування, нагляд у лікаря. У зв'язку з викладеним, просить стягнути з відповідача, який ухиляється в добровільному порядку від виконання покладених на нього вироком суду зобов'язань, суму матеріального збитку 28 885 грн. Відповідач, будучі належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив, заперечень проти позову не представив, про відкладення розгляду справи не клопотав, у зв'язку з чим, за згоди позивача, суд вважає доцільним розглянути справу в порядку ст.224 ЦПК України, тобто заочно. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2012 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч. 2 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком в 2 рік. За вироком суду з [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] стягнуто в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 35 157 грн., моральної шкоди 50 000 грн. Згідно з вироком, [PERSON] визнано винним та засуджено за те, що він 07.08.2012 року під час керування транспортним засобом Шевроле Лачеті д/н [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON], внаслідок чого останній отримав численні травми, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що створюють загрозу для життя. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.07.2013 року, змінено покарання [PERSON] в частині збільшення іспитового строку до 3 років. 23.10.2013 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС ДМУЮ відкрито виконавче повадження №40382061, з виконання виконавчого листа Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09.09.2013 року №403/13302/12 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 85 157 грн., з терміном добровільного виконання в 7 днів. По спливу зазначеного терміну, відповідач вирок суду не виконав, матеріальну та моральну шкоду не відшкодував, маючи змогу працевлаштуватись та виконувати зобов'язання частково. Згідно виписки з історії хвороби позивача, останній проходив стаціонарне лікування та обстеження в Державній установі Національній академії медичних наук України "Інститут патології хребта та суглобів ім..проф. Ситенко" з 19.09.2013 року по 21.10.2013 року, де йому було встановлено діагноз: після травматичний двосторонній гонартроз 2 стадії, пошкодження ЗКС, медіального меніска, суглобного хряща медіального мищелка великої бердової кістки 4 ступеню, обох колінних суглобів. Після проведеного клініко-ренгенлогічного огляду, 24.09.2013 року виконано оперативне втручання артроскопія, парціальна резекція медіального меніска, шейверна обробка та абляція хондродефекта медіального мищелка великої бердової кістки правого та лівого колінних суглобів, видалення металевої пластини лівої голені. В післяопераційний період призначались знеболювальні, антибіотики, хондропротектори, перевязки, ЛФК, ПІР. Крім того, позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Державній установі Національній академії медичних наук України "Інститут патології хребта та суглобів ім..проф. Ситенко" з 21.04.2014 року по 29.04.2014 року, де проходив обстеження. Згідно довідки МСЕК №1 м.Дніпропетровська, позивачу з 01.01.2014 року присвоєно 3 групу інвалідності, по загальному захворюванню опорно-рухового апарату, з висновком про можливість праці не пов'язаної з пересуванням, фізичними навантаженнями та рекомендацією про медичну реабілітацію. Відповідно наданих копій квитанцій, позивач витратив на лікування (обстеження та придбання медичних препаратів, консультації лікарів, транспорт до лікарні) за період з січня 2013 року по квітень 2014 року 28 885 грн. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1177 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, встановлюються законом. За загальним правилом, шкода, завдана особі, в тому числі внаслідок злочину, відшкодовується особою - завдавачем шкоди. Відшкодування шкоди за рахунок держави можливе у випадку, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Згідно ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому, крім іншого, додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина відповідача у заподіянні шкоди [PERSON] встановлена вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2012 року, та в силу вимог ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Таким чином, враховуючи, що позивач продовжує лікуватись внаслідок ушкодження здоров'я заподіяного протиправною поведінкою відповідача, оскільки отримав тяжкі тілесні ушкодження, які потребують тривалої реабілітації та нагляду лікарів, понесення ним додаткових витрат підтверджено в належний спосіб та не спростовано відповідачем, суд вважає позовні вимоги обгрнутованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved