Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], який уточнила під час судового розгляду справи, і згідно якого вимагає стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини заробітку відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожного з дітей. Як зазначила позивачка у своєму позові, вона перебуває у шлюбі з відповідачем з березня 2006 року, та мають спільних синів - неповнолітніх [PERSON] та [PERSON]; відповідач проживає разом з ними, але коштів на утримання дітей не надає прохання позивачки з цього приводу ігнорує, у зв'язку з чим вона й звернулася до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свій позов, вказала суду, що відповідач [PERSON] проживає з нею однією сім'єю, певним чином піклується про дітей, але постійно перебуває у відрядженнях, достатніх коштів на утримання дітей не надає, діти майже повністю перебувають на її утриманні; просить задовольити позов та стягнути з відповідача аліменти. Представник відповідача адвокат [PERSON] позов визнав частково; не заперечуючи проти обов'язку відповідача утримувати дітей, наголошує на тому, що через тяжке матеріальне становище та постійні відрядження відповідач не може сплачувати аліменти у тому розмірі, що їх вимагає позивачка, а тому просить стягнути аліменти у розмірі 1/8 частини заробітку на кожного з дітей. Представник третьої особи [PERSON] - на користь якої з відповідача вже стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини - адвокат [PERSON] заперечує проти задоволення позову, вважаючи, що предмет спору відсутній, у позивачки відсутні права, які не визнає або оспорює відповідач; також звертає увагу, що у разі задоволення вимог позивачки розмір стягнень з заробітної плати відповідача буде складати 75 %, що є неприпустимим; просить у задоволенні позову відмовити.. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю; при цьому суд виходить з наступного. Так, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Своє батьківство відносно дітей відповідач не заперечує. Діти на момент розгляду справи проживає разом із позивачкою в одній квартирі, цю обставину відповідач також не оспорює. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно чч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Пояснення сторін та надані ними докази свідчать, що відповідач [PERSON] хоча й не оспорює свого обов'язку утримувати дітей, проте між ним та позивачкою існує спір з приводу розміру такого утримання, який має бути вирішений у судовому порядку; враховуючи це, суд не приймає до уваги заперечення представника третьої особи, що предмет спору у справі відсутній. Також вбачається, що відповідач на момент розгляду справи згідно судового рішення сплачує аліменти на утримання іншої дитини - [PERSON], [INFO], на користь третьої особи [PERSON], у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч.1 ст.3 Закону України "Про охорону дитинства", всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров'я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідач та його представник не обґрунтували суду, з яких саме причин аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON] повинні сплачуватися у меншому розмірі ніж ті, що сплачуються ним на утримання доньки [PERSON]. Їх сплата у різних розмірах за таких обставин буде суперечити зазначеним положенням ч.1 ст.3 та ст.8 Закону України "Про охорону дитинства". Зазначені обставини, тим не менше, не перешкоджають відповідачу пред'явити позов до [PERSON] та [PERSON] про зменшення розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітніх дітей (враховуючи, що розмір стягуваних аліментів становить більше половини заробітку), на підставах, передбачених ст.192 СК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved