Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з цивільним позовом до Придніпровської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач), третя особа [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 7 жовтня 2000 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Калинова, 27, с. Придніпровське, Чорнобаївський район, Черкаська обл. Позивач, як спадкоємець першої черги, у визначений законом строк з дня відкриття спадщини звернувся до Чорнобаївської нотаріальної контори з метою оформлення спадщини на вказане майно, однак отримав відмову у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Водночас нотаріус порадив йому звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування. На підставі викладеного, посилаючись на приписи законодавства, що регулюють спадкові відносини, позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. У попередньому судовому засіданні позивач додатково пояснив, що прийняв у спадщину після смерті матері [PERSON] земельну ділянку розміром 2,39 га, однак інше спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами оформити у спадщину не зміг, оскільки не надав правовстановлюючих документів. Зазначив також, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, належить йому на праві власності. Крім того, повідомив, що має рідну сестру [PERSON], яка проти задоволення позову не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, надіслав лист від 5 січня 2017 року (вих. № 02), відповідно до змісту якого останній позов визнав та просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 24). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 6 січня 2017 року сестру позивача [PERSON] залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача (далі третя особа). До суду від третьої особи надійшов лист від 10 січня 2017 року, відповідно до змісту якого остання не заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та просила ухвалити судове рішення за її відсутності (а.с. 30). Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 7 жовтня 2000 року померла [PERSON]П, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 7 жовтня 2000 року серії І-СР № 151851 (а.с. 5). Згідно з довідкою Придніпровської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 7 грудня 2016 року № 1099, виданої на підставі погосподарської книги № 5 (особовий рахунок № 0421) [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.10). Позивач є сином померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача від 16 червня 1954 року серії ЯЖ № 267429, де у графі російською мовою "мама" зазначено "Беда Мария Пантелеевна" (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 27 березня 2002 року серії АЕР № 551275, виданого державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори, позивача визнано спадкоємцем майна померлої [PERSON], яке складалося із земельної ділянки розміром 2,39 га (а.с. 7). Прийняття позивачем у спадщину вказаної земельної ділянки також підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР № 024395, виданого 21 травня 2002 року, відповідно до змісту якого земельна ділянка розміром 2,39 га передана позивачу у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 8). Крім того, прийняття позивачем спадщини після смерті [PERSON] також підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. 41-47), які надіслані Черкаським обласним державним нотаріальним архівом на відповідний запит суду (а.с. 34). До складу спадщини також входив будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Калинова, 27, с. Придніпровське, Чорнобаївський район, Черкаська область, однак правовстановлюючі документи на нього у позивача відсутні. Судом встановлено, що вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами закінчені будівництвом, що підтверджується даними технічного паспорту (а.с.11-15). Судом також встановлено, що земельна ділянка, на якій розташований вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належить позивачу на праві власності, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 192547, виданого 13 жовтня 2009 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто 7 жовтня 2000 року. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що померла [PERSON] заповіт не складав, а позивач відповідно до приписів ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та прийняв її, однак не може оформити право власності на вищевказане домоволодіння, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нього. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, та з огляду на те, що відповідач позов визнав, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають до задоволення, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved