Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування посилаючись на те, що 21 березня 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір добровільного страхування майна фізичних осіб. Згідно умов договору предметом страхування був житловий будинок [ADDRESS]. Сума страхового відшкодування становила 20000,00 грн. 13 грудня 2016 року відбулася пожежа у вищевказаному будинку. Позивачем були надані всі необхідні документи для проведення виплати за страховим випадком. Відповідачем була здійснена виплата страхового відшкодування у розмірі 5923,59 грн. Оскільки відповідачем небула виплачена вся сума страхового відшкодування позивач з приводу цього звернувся до страхової компанії але отримав відмову у перерахунку страхового відшкодування, що змусило звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача надав заяву про збільшення позовних вимог в частині пені, три проценти річних та відсотків та просив суд позовні вимоги задовільнити в повному обємі, а також надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з"явився про причини неявки суду не повідомив, про час слухання справи повідомлений вчасно та належним чином. Надав до суду письмові заперечення проти позовних вимог та просив у їх задоволені відмовити. Заслухавши представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Так, судом встановлено, що 21 березня 2016 року між [PERSON] - позивачем по справі та ПрАТ "КИЇВСЬКИЙ СТРАХОВИЙ ДІМ" - відповідачем по справі було укладено договір добровільного страхування майна фізичних осіб №61-6635, відповідно до умов якого, позивачем було застраховано житловий будинок [ADDRESS]. Сума страхового відшкодуванння визначена договором в розмірі 20 000 грн. Термін дії договору з 22.03.2016 року по 21.03.2017 року. Своїми підписами сторони погодилися на умови даного Договору страхування. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов"язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов"язується сплачувати страхові платежі та виконати інші умови договору. 13.12.2016 року в житловому будинку [ADDRESS] сталася пожежа. 15 грудня 2016 року позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку. Відповідно до п.14 Договору виплата страхового відшкодування здійснюється Страховиком відповідно до умов Договору на підставі страхового акта, який складається Страховиком протягом 15-ти робочих днів з дня одержання від Страхувальника усіх необхідних документів що підтверджують факт, обставини настаня страхового випадку і розмір завданих збитків. 20 березня 2017 року було складено Страховий Акт № Майно-02/16 від 20 березня 2017 року. Відповідно до Висновку про вартість матеріального збитку, нанесеному житловому будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] вартість матеріального збитку становить на 13.12.2016 рік без врахування ПДВ 130947,58 грн., з ПДВ 157137,10 грн. Згідно Платіжного доручення №17894 від 20.03.2017 року відповідачем виплачено [PERSON], страхове відшкодування у розмірі 5923.59 грн. Позивач звернувся з даним позовом і вважає, що відповідачем не в повному об"ємі здійснено виплату страхового відшкодування. Згідно п.14.13 Договору виплата страхового відшкодування проводиться в розмірі прямого збитку Страхувальника, але не більше страхової суми, встановленої в Договорі. Відповідач в своїх запереченнях посилається в тому числі на п.14.7 Договору де зазначає, що сума страхового відшкодування вираховувалася саме до цього пункту договору, а саме якщо на момент настання випадку страхова сума майна виявиться меншою дійсної вартості майна на дату настання випадку, то страхове відшкодування виплачується у розмірі меншому, ніж завдані збитки, пропорційно співідношенню страхової суми майна до дійсної вартості майна на момент настання випадку (принцип пропорційності). Безумовна франшиза вираховується після застосування принципу пропорційності. Разом з тим, як зазначено в Страховому акті, дійсна вартість застрахованого майна на дату настання страхового випадку - оцінка не проводилася. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також, відповідачем заперечується застосування до вказаних правовідносин Закону України "Про захист прав споживачів" та ст.625 ЦК України. Однак, виходячі з Правової позиції Верховного суду України щодо захист прав споживача страхових послуг, яка є обов"язковою для всіх судів, викладена у постанові (справа № 6-126 цс 14 від 11.03.2015 р.) зазнчається, що згідно зі статті 16 Закону України «Про страхування», стаття 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. А відповідно до пункту 22 статті 1 цього ж Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних правових приписів та урахуванням пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування. Також страховик несе відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитору (застрахованої особи) від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (застрахованій особі). Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також, ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн.

Outcome: approved