Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Тернівської міської ради Дніпропетровської області, третя особи: Тернівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, реєстраційна служба Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, управління Держземагенства у Павлоградському районі Дніпропетровської області, про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 31.01.2002 р. між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 800 кв.м., яка розташована по [ADDRESS]. Даний договір був посвідчений державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори. 30.07.2013 р. вона отримала витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, відповідно до якого загальні відомості про вищезазначену земельну ділянку зареєстровані Управлінням держземагенства у Павлоградському районі Дніпропетровської області саме за нею. На сьогоднішній день вона бажає продати вищезазначену земельну ділянку, але у неї відсутній Державний акт на право приватної власності на землю. Державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 15.10.2013 р. було роз'яснено, що при набутті права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правової угоди та свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку що відчужується долучається до документа на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. 24.10.2013 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно було винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,08 га., яка розташована по [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить розглядати справу за її відсутності та позов задовольнити. Представник позивача у судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить розглядати справу за її відсутності та позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі. Просить розглядати справу за його відсутності. Третя особа державний реєстратор реєстраційної служби Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області у судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву, в якій проти позовних вимог не заперечує. Просить розглядати справу за її відсутності. Третя особа державний нотаріус Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з'явилася, про слухання справи була повідомлена належним чином, про що свідчить її розписка в матеріалах справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності. Третя особа представник управління Держземагенства у Павлоградському районі Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 31.01.2002 р. [PERSON] купила у [PERSON] земельну ділянку розміром 800 кв.м., яка розташована по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, про що свідчить договір купівлі-продажу земельної ділянки від 31.01.2002 р. серії АЕІ №894353, посвідчений державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №302. Також даний договір 31.01.20021 р. був зареєстрований в міжміському колективному бюро інвентаризації. В даному договорі зазначено, що невід'ємною частиною договору є державний акт про право приватної власності на землю. Згідно листа Тернівської державної нотаріальної контори від 15.10.2013 р. №671/02-47 зазначено. що повернути [PERSON] державний акт на землю з відповідною відміткою про перехід права власності не можливо, оскільки 01.01.2013 р. створена система органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та ст. 126 ЗКУ не передбачає порядок та процедуру повернення державного акту. Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] від 24.10.2013 р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] відмовила у державній реєстрації прав та їх обтяжень на земельну ділянку, що розташована [ADDRESS], оскільки [PERSON] не надано державного акту про право власності на земельну ділянку з відміткою про перехід права власності на земельну ділянку зроблену нотаріусом. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.07.2013 р. [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,08 га, яка виділена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та розташована [ADDRESS], відомості зареєстровані в Павлоградському управління Держземагенстві у Павлоградському районі Дніпропетровської області - кадастровий номер земельної ділянки №1213500000:01:003:0148. Згідно зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Статтею 182 ЦК України, передбачена необхідність державної реєстрації як прав на нерухомість, так і правочинів щодо нерухомості. Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або його державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація договору про відчуження майна та державна реєстрація права власності на нерухому річ є окремими видами реєстрації. Відповідно до ст. 3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно до ст.ст. 3,9 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така нотаріальна дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. У зазначених випадках державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Частиною другою пункту 2 статті 38 Закону України "Про державний земельний кадастр" зазначено, що отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку є обов'язковим при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки (крім складення заповітів). Відповідно до статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Істотною умовою договору, який передбачає вибуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є, зокрема, умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні. Таким чином відповідно до вимог Земельного та Цивільного кодексів України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є розмір та кадастровий номер земельної ділянки. З метою виконання новим власником житлового будинку (будівлі, споруди) вимог статті 377 Цивільного кодексу України, згідно якої до особи, яка набула право власності на таке нерухоме майно, має перейти право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), новий власник має вжити заходів щодо оформлення відповідних речових прав на земельну ділянку відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 19 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. За ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням зазначеного, виходячи з викладеного, приймаючи до уваги те, що позивач уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був нотаріально посвідчений та зареєстрований в державному земельному кадастрі, отриманий кадастровий номер земельної ділянки, усі істотні умови договору, який передбачає набуття права власності на земельну ділянку виконані, цільового призначення земельної ділянки не змінювала, однак у зв'язку з тим, що змінилось чинне законодавство позивач не має можливості зареєструвати належним чином свою земельну ділянку, тому державний реєстратор відмовила у реєстрації прав власності на земельну ділянку, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку слід задовольнити повністю та визнати за нею право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі викладеного та

Outcome: approved