Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», від імені якого діє представник за довіреністю, предявило дійсний позов, в обґрунтування якого зазначив, що 01 жовтня 2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль», який згодом було перейменовано на ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0038/74/113304 (далі кредитний договір), за умовами якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 148\~975,00 гривень строком користування до 01.10.2022 року зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом. Для забезпечення виконання зобовязань відповідача 02.10.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі №2898, за умовами якого позичальник передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру №75, розташовану у м.Луганськ, квартал Ватутіна, б.4, загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м. та належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON]І 02.10.2007 року, зареєстрованого МКП БТІ м.Луганська 02.10.2007 року. В порушення вимог Кредитного договору від 01.10.2007 року позичальник [PERSON] належним чином свої зобовязання не виконує, у звязку з чим станом на 17.06.2016 року виникла заборгованість в сумі 1\~468\~508,84 грн, яка складається з: простроченої заборгованості по тілу кредиту 143\~377,77 грн, простроченої заборгованості за відсотками 136\~700,06 грн, пені 1\~188\~431,01 грн. 17.06.2016 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» був укладений Договір про відступлення права вимоги №114/21, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором №014/0038/74/113304 від 01.10.2007 року укладеним між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] перейшло до ПАТ «Вектор Банк», а також між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір відступлення права вимоги №265/ФК-16, відповідно до якого право вимоги за вищевказаним кредитним договором, позичальником по якому є [PERSON], перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». 22.06.2016 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого право вимоги за договором іпотеки, зареєстрованим в реєстрі за №2898 від 22.10.2007 року, укладеним між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON], перейшло до ПАТ «Вектор Банк», а також між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого право вимоги за Договором іпотеки, зареєстрованим в реєстрі за №2898 від 22.10.2007 року перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». У звязку з вищевикладеним позивач просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» за кредитним договором №014/0038/74/113304 від 01.10.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки вищезазначену житлову квартиру №75, розташовану за адресою: м.Луганськ, кв.Ватутіна, б.4 шляхом надання ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст..38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною реалізації в розмірі 198\~000,00 грн, але не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, а також покласти на відповідача судові витрати. В судове засідання сторони не зявились. Від представника позивача до початку судового засідання надійшла письмова заява, згідно якої вона просила справу розглянути без її участі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Причина неявки відповідача суду невідома. Про дату та час судових засідань відповідач повідомлялась неодноразово, належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик в газеті «Урядовий курєр», а також шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області (на 16.01.2017 року, на 24.01.2017 року, на 13.02.2017 року). Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Судом встановлено наступне. 01.10.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0038/74/113304, за умовами якого позичальник отримала кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії лімітом 148\~975,00 з кінцевим терміном погашення заборгованості по 01.10.2022 року включно для придбання житла на вторинному ринку. За користування кредитом позичальник зобовязувалась сплачувати проценти у розмірі 12,5% річних. Погашення кредиту мало здійснюватись шляхом здійснення щомісячних платежів згідно графіку погашення кредиту.(а.с.7-9). 02.10.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, який забезпечив вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору №014/0038/74/113304 від 01 жовтня 2007 року, укладеного між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON], а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому. Предметом даного договору є квартира №75, розташована у м.Луганську на кварталі Ватутіна у будинку №4, загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м., яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] 02.10.2007 року за реєстром №2890, зареєстрованого МКП БТІ м.Луганська 02.10.2007 року. Заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 198\~000,00 грн. У відповідності до даного договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобовязань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на умовах, зазначених у договорі (а.с.15). 17.06.2016 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» був укладений договір відступлення права вимоги №114/21 за умовами якого ПАТ «[PERSON] Аваль» передало (відступило) новому кредитору, яким є ПАТ «Вектор Банк» належні йому права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.18-19). Згідно витягу з Реєстру Боржників до Договору про відступлення права вимоги №114/21 від 17.06.2016 року, заборгованість [PERSON] становить 1\~468\~508,84 грн (а.с.20). 17.06.2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» був укладений Договір відступлення прав вимоги №265/ФК-16, відповідно до якого ПАТ «Вектор Банк» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» за плату права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.21-22). 22.06.2016 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» був укладений договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого ПАТ «[PERSON] Аваль» відступило та передало ПАТ «Вектор Банк» всі права, належні іпотекодержателю за іпотечними договорами, які забезпечують виконання зобовязань за кредитними договорами, переліченими у Додатку №1 (а.с.24-27). 22.06.2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» був укладений Договір про відступлення права вимоги, за умовами якого ПАТ «Вектор Банк» передало та відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» належні йому за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно. До ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» перейшли всі права ПАТ «Вектор Банк» як сторони, що іменується Іпотекодержатель у зобовязаннях, які виникли на підставі Договорів забезпечення в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором (включаючи право звернення на предмет іпотеки) (а.с.28) Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №67163972 від 02.09.2016 року, житлова квартира №75 у будинку №4 на кварталі Ватутіна у м.Луганськ знаходиться в іпотеці на підставі договору іпотеки №2898, посвідченого 02.10.2007 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] Іпотекодержателем за даним договором є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», іпотекодавець [PERSON]. Зазначена квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2007 року №2890, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] На квартиру накладене обтяження у виді арешту нерухомого майна, яке зареєстровано 27.10.2009 року реєстратором Пятої луганської державної нотаріальної контори на підставі ухвали Жовтневого районного суду м.Луганська від 10.09.2009 року (а.с29-30). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1049 ЦК України\~ \~передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.1.2.1 Кредитного договору позичальник отримала кредит в сумі 148\~975, 00 грн на придбання житла на вторинному ринку. Зі змісту п.3.5 Кредитного договору у відповідності з діючим законодавством України забезпечення зобовязань позичальника за договором може бути, зокрема, договір іпотеки, який позичальник повинен нотаріально посвідчити та внести відомості про обтяження/іпотеку у відповідні державні реєстри за власний рахунок. Відповідно до п.5.1 кредитного договору, позичальник зобовязаний щомісячно, до 15 числа кожного місяця, здійснювати часткове погашення кредиту згідно графіка погашення, сплачувати нараховані проценти. Згідно з п.6.5 кредитного договору кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договору застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених договором. У випадку порушення позичальником своїх зобовязань за договором, у т.ч. випадку невиконання позичальником зобовязання дострокового погашення заборгованості відповідно до умов договору, кредитор має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника за власним вибором звернути стягнення на предмет іпотеки/застави будь-яким способом, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріусу, або одержати відшкодування з майна позичальника, або звернутися до поручителів/майнових поручителів, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов відповідних договорів, що забезпечують зобовязання позичальника за договором. Статтею 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до п.1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є квартира №75, розташована у м.Луганську на кварталі Ватутіна у будинку №4, загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м, складається: 1-коридор 6,6 кв.м., 2 санвузол 2,5 кв.м., 3 кухня 6,9 кв.м., 6 жила 15,0 кв.м., 7 жила 12,1 кв.м., І балкон засклений 1,6 кв.м. Вказана квартира належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу 02.10.2007 року [PERSON] за реєстром №2890, зареєстрованого МКП БТІ м.Луганська 02.10.2007 року в книзі 987. Згідно з п.1.3 договору іпотеки заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 198\~000,00 грн. Відповідно до п.3.1.4 Договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем зобовязань за цим або за кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п.5 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, повязаних з реалізацією предмета іпотеки. Згідно з п.5.3. Договору іпотеки, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязання за кредитним договором, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.5.4 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом продажу іпотеко держателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст..38 Закону України «Про іпотеку»; згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Згідно з п.5.5.1 договору іпотеки у відповідності до ст..36 Закону України «Про іпотеку» цей договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може, зокрема, згідно ст..38 Закону України «Про іпотеку продати предмет іпотеки будь-якій особі-покупцеві, при цьому ціна продажу предмета іпотеки може бути встановлена за вибором іпотекодержателя, або в розмірі заставної вартості предмета іпотеки, визначеної в п.1.3 цього договору або на підставі оцінки майна, що підготовлена незалежним субєктом оціночної діяльності. Відповідно до ст..33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього закону. За змістом ст..589, 590 ЦК України, ст.. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, а право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням щляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання та неналежного виконання боржником основного зобовязання. Як було встановлено судом, відповідач [PERSON] належним чином не виконує зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 17.06.2016 року утворилась заборгованість у загальній сумі 1\~468\~508,84 грн, яка складається з: простроченої заборгованості по тілу кредиту 143\~377,77 гривень, простроченої заборгованості за відсотками 136\~700,06 грн, пені 1\~188\~431,01 грн (а.с.20). За таких обставин суд приходить до висновку про наявність у даному випадку права позивача на звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки невиконання відповідачем належним чином взятих на себе зобовязань за кредитним договором привело до утворення вищевказаної заборгованості. В частині визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки в розмірі 198\~000,00 гривень, але не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Зазначені вимоги, викладені у Правовій позиції Верховного суду України від 02.11.2016 року №6-1923цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування. Вирішуючи питання щодо ціни предмета іпотеки суд виходить з того, що ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним субєктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Під час розгляду справи позивачем не заявлялось клопотання про проведення оцінки предмету іпотеки. Ціна предмета іпотеки зазначена у договорі іпотеки, тому суд вважає за необхідне зазначити початкову ціну предмета іпотеки, яка визначена п. 1.2 договору іпотеки без зазначення умови «не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна», так як зазначена умова застосовується при оцінці предмета іпотеки відповідним субєктом оціночної діяльності. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] проживає на території де проводиться антитерористична операція і майно, яке є предметом іпотеки знаходиться на території де проводиться антитерористична операція. 15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції". Відповідно до ст.9 вказаного закону протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку" Зазначеним Законом визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014 р., Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 р. №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Луганськ. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Луганськ. Отже, враховуючи приписи ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 р., а також норми ст. 217 ЦПК України, суд вважає, що дане рішення не підлягає виконанню на час дії Закону України № 1669-УП від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». При цьому суд зазначає, що зупинення дії закону не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з оригіналом платіжного доручення №440673 від 05.12.2016 року позивачем був сплачений судовий збір в сумі 2970 (дві тисячі девятсот сімдесят) гривень 00 копійок та 420 (чотириста двадцять) гривень 00 копійок за публікацію оголошення про виклик відповідача, згідно платіжного доручення №1714597 від 26.01.2017 року, що разом складає 3390 (три тисячі триста девяносто) гривень 00 копійок. За таких обставин, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в сумі 3390,00 гривень. На підставі викладеного, ст..ст. 575, 589,590, 1049,1054 ЦК України, ст..ст.33,38,39 Закону України «Про іпотеку», Постановою Верховного суду України від 02.11.2016 року у справі №66-1923цс15,

Outcome: partial