Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов позивач мотивує тим, що відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 30.08.2010р. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. 30.08.2010р. відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій відповідач власним підписом підтвердив ознайомлення з фінансовими умовами надання картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. На підставі Договору про надання банківських послуг відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 26 000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3 Договору, на підставі якого Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах в передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви. Таким чином, у порушення п. 2.1.1.5.5 Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно до п. 2.1.1.2.12. Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд". Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 29.04.2020р. має заборгованість 67 332,31 грн., з яких: -42 174,10грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; -42 174,10грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; -0,00 заборгованість за нарахованими відстоками; -21 475,72 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; -0,00 заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; -0,00- нараховано пені; -0,00 грн. - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: -500,00 грн. - штраф ( фіксована частина); -3 182,49 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за договором про надання банківських послуг № б/н від 30.08.2010р. у розмірі 67 332,31 станом на 29.04.2020р. грн. та судові витрати у розмірі 2 102,00грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 13.08.2020 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 22.09.2020р. від відповідача надійшло клопотання, у якому той заперечує щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопоче про перехід до загального позовного провадження та участь представника відповідача в судовому засіданні. Дане клопотання залишено без розгляду за заявою відповідача. 01.10.2020 року відповідач надав відзив на позов, у якому з позицією позивача не погоджувався. Зазначив, що не заперечує факт отримання 30.08.2010 року в АТ КБ «ПриватБанк» банківську картку № [NUMBER] . Анкету-заяву заповнював працівник банку і сам вписав бажаний кредитний ліміт в сумі 1 000 гривень, пояснивши, що саме так необхідно і така сума відповідає розміру доходів Відповідача. Анкета-заява не містить інформації про обставини встановлення кредитного ліміту. Вважає, що до позовної заяви не додано документів, які б підтверджували факт встановлення кредитного ліміту, про який йдеться. В матеріалах справи наявна Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду» до договору SAMDN50QTC003704563 DSL 30.08.2010 року. Хоча сам Позивач в позовній заяві зазначив, що АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було підписано договір № б/н від 30.08.2010 року, а тому відповідач вважає неможливим приєднати дану Довідку до позовної заяви. [PERSON] зазначає, що йому не було видано на руки жодного підтвердження отримання кредиту. Також Відповідач не підписував «Умови та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», працівники позивача відповідача з ними не ознайомили та навіть не надали копії, тому ці документи не є складовою частиною договору у відповідності з правовою позицією Верховного Суду України, що висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах від 11 лютого 2015 року в справі № 6-240цс14. Звертає увагу суду на те, що в пакеті документів, що надійшли до суду відсутній такий документ як пам`ятка клієнта, яка згідно з пунктами 2.1.1.2., 2.1.1.12.13 витягу з Умов та Правил є невід`ємною частиною договору, а Умови та Правила - клієнту не були надані на ознайомлення та ним не отриманий його екземпляр. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХП про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розмішені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30.08.2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також зазначає, що відповідно наданої виписки з Відповідача стягується «Миттєва розстрочка» з 24.12.2018 р. по 24.07.2019 року щомісячним платежем 2582,58 грн., на загальну суму - 20 660,64 грн., хоча відповідач таку послугу не оформлював, а через правову необізнаність йому не було відомо за що були зняті вище зазначені кошти. Доказів про оформлення «Миттєвої розстрочки» позивачем також не надано. Враховуючи вищевикладене вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Позивач 29.10.2020р. надав відповідь на відзив у якому зазначив, що під час підписання кредитного договору № б/н від 30.08.2010р. було погоджено всі істотні умови договору й відповідача було з ними ознайомлено. Тарифи - розмір винагороди за послуги банку. Перелік може змінюватись та доповнюватись, про що власника картки повідомляється у встановленому законом порядку. Позивачем надані достатні докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов`язань. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 9 років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився. Номер SAMDN50QTC003704563 DSL не є номером договору, а відноситься до технічної нумерації активу й використовується тільки у внутрішніх сервісах банку. Позивач вважає, що надав докази того що відповідача було ознайомлено саме з Умовами та правилами надання банківських послуг та наказом банку, яким були затверджені Умови. Відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни. Неустойка (пеня, штраф) нарахована відповідно до умов ЦК України та відповідних пунктів Умов та правил. Відповідно до п. 1.1.1.129 Умов та правил банківських послуг сервіс «Миттєва розстрочка» - це послуга банку, яка надається держателям платіжних карток «Універсальна» та «Універсальна Gold» на умовах терміновості, платності та зворотності. Роз`яснив, що дана послуга надається в момент авторизації по сервісу шляхом вчинення дій відповідно п. 2.7.6.1.2.2 Умов та правил й дані дії прирівнюються до заяви про відкриття карткового рахунку для отримання кредиту по сервісу «Миттєва розстрочка». Враховуючи викладене просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи мається клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. У судовому засіданні відповідач [PERSON] частково визнав позовні вимоги. Пояснив, що дійсно отримав кредитну картку, заборгованість по якій виникла у зв`язку з зміною життєвих обставин, тому визнає позовні вимоги - в частині стягнення заборгованості в розмірі тіла кредиту. Проти задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом, а також штрафних санкцій (штрафу, пені) заперечував, вважаючи не узгодженими їх розмір та порядок стягнення. Дослідивши матеріали справи та надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 30.08.2010р. між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Згідно даної анкети-заяви вбачається, що відповідач [PERSON] 30.08.2010р. виявив бажання отримати платіжну картку «Універсальна». Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що 30.08.2010р. [PERSON] був ознайомлений з умовами користування даною карткою, якою передбачено пільговий період до 55 днів (при умові погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості), строк внесення щомісячних платежів та базову відсоткову ставку в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів на рік у розмірі 2,5 %, що загалом становить 30 % річних, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф при порушенні строку платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню, передбаченому договором, понад 30 днів, що підтверджується його особистим підписом Згідно довідки № б/н вбачається, що було відкрито наступні кредитні картки: 30.08.2010р.- № [NUMBER] , термін дії 07/14; 21.07.2014р.- № [NUMBER] , термін дії 07/18; 10.02.2017р.- № [NUMBER] , термін дії 11/20; 10.02.2017р.- № [NUMBER] , термін дії 11/20; 24.05.2018р.- № [NUMBER] , термін дії 04/22; 24.09.2018р.- № [NUMBER] , термін дії 06/22, без зазначення виду цих карток та встановлених тарифних планів. Згідно довідки № б/н про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що 30.08.2010р. відбувся старт карткового рахунку № [NUMBER] , 30.08.2010р. було встановлено кредитний ліміт в розмірі 0,00 грн., який 24.05.2018р. було збільшено до максимального розміру в 26 000,00 грн. та 19.12.2019р. зменшено до 0,00грн. Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що загальна сума заборгованості, яку необхідно сплатити [PERSON] станом на 29.04.2020р. становить 67 332,31 грн., з яких: -42 174,10грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; -42 174,10грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; -0,00 заборгованість за нарахованими відстоками; -21 475,72 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; -0,00 заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; -0,00 - нараховано пені; -0,00 грн. - знараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: -500,00 грн. - штраф ( фіксована частина); -3 182,49 грн. - штраф (процентна складова). Суд частково погоджується з наданим позивачем розрахунком в частині наявності заборгованості за тілом кредиту у розмірі 42 174,10 грн. та не погоджується з нарахуванням решти заборгованості з огляду на таке. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України, відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 30.08.2010р. зазначена процентна ставка 2,5% у місяць на залишок заборгованості. Крім того, у цій довідці, наявні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. При цьому з розрахунку вбачається, що у різні періоди банком застосовувалась різна відсоткова ставка (поточна та прострочена), яка становила у різний час 30%, 34,8%, 43,2%, а також 2,9 % , 3,6% та 3,5 % . Однак матеріали позовної заяви не містять правового обґрунтування зміни відсотку таких ставок та ознайомлення відповідача з такими змінами. Обґрунтовуючи право на нарахування несплачених процентів на прострочену заборгованість та штрафів банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (ресурс: Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті ПриватБанку: www.privatbank.ua). Витягом з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету до договору про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15). Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (30.08.2010 року) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (01.07.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Суд враховує, що Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не підписані відповідачем, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами справи 30.08.2010р. шляхом підписання анкети-заяви, оскільки протилежні висновки суперечили б вищенаведеним вимогам ч.ч.1, 2 ст.207, ст.1055 ЦК України про письмову форму кредитного договору. З цих підстав суд приходить до висновку про недоведеність тверджень позивача про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність позичальника у виді пені та штрафів, та обов`язок по сплаті відсотків за користування кредитними коштами з порядком розрахунку розміру, визначеного банком, отже відповідні позовні вимоги є необґрунтованими. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією ВС у постанові від 04.09.2019 у справі №382/1131/18. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17). Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами в т.ч. процентів на прострочену заборгованість, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Водночас, заслуговують на увагу доводи скаржника про наявність заборгованості за простроченим тілом кредиту. Згідно п.1.1.1.72 Умов простроченим кредитом є кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно наданої виписки за договором №б/н станом на 30.04.2020р. вбачається, що [PERSON] фактично отримав кредитні кошти в сумі 42 174,10 грн.внаслідок зняття готівки та придбання товарів та послуг та використання послуги «Миттєва розстрочка» у період часу з 14.05.2018р. по 24.07.2019 р. й дана сума визнана відповідачем в судовому засіданні. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Враховуючи викладене суд приходить висновку про можливість часткового задоволення вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитом, а саме в розмірі 42 174грн. 10коп., оскільки вона включає в себе заборгованість за простроченим тілом кредиту та її розмір підтверджений банківською випискою по картковому рахунку та визнаний відповідачем. Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 2 102,00 гривні, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір 1 309,55 грн. на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial