Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. В обґрунтування позову покликається на те, що 24.10.2017 року відповідно до квитанції №7 на розрахунковий рахунок №26007532869 ТзОВ «Єврокар Україна» у АТ «[PERSON] Аваль» провів перерахунок грошових коштів у сумі 90000,00 грн., як оплату згідно договору Фінансового лізингу №3935 за трактор. У договорі і у специфікації відсутня обовязкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету в обсягах, визначених законом. У даних договірних документах предметом лізингу визначено марка Бєларус, модель 82.1, у кількості 1 вартістю 555000,00 грн. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі, не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов, тощо. У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі. До істотних умов договору фінансового лізингу, щодо яких має бути досягнуто згоди сторонами окрім розміру лізингових платежів, є їх кількість та період впродовж якого здійснюється оплата за користування предметом лізингу, тобто період впродовж якого здійснюється сплата лізингових платежів, розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови\~взаєморозрахунків.\~Він не\~підписував додатків\~до договору,\~якими визначався\~графік сплати\~авансового внеску,\~специфікація,\~графік покриття\~витрат та\~виплати лізингових\~платежів.\~Зміст основного\~тексту Договору\~№3935\~фінансового лізингу\~не містить\~повної та\~достовірної інформації\~про фінансові\~послуги,\~що надаються\~ТзОВ «Єврокар\~Україна» відповідно\~до підписаного\~24.10.2017\~року основного\~Договору №3935\~фінансового лізингу.\~А відтак\~підписання вказаних\~документів договору\~про надання\~фінансових послуг\~порушують його\~права,\~як споживача\~на отримання\~повної та\~достовірної інформації\~про фінансові\~послуги.\~Враховуючи те,\~що зміст\~умов,\~в тому\~числі і\~істотних умов,\~Договору №3935 фінансового лізингу\~підлягали фіксації\~в декількох\~документах,\~та підписанню\~Сторонами саме\~додатків №1,2,3\~є обставиною,\~що вказує\~на неукладання\~Договору №3935\~фінансового лізингу,\~а ТзОВ\~«Єврокар Україна»\~не виникло\~підстав для\~отримання сплаченого\~24.10.2017\~року платежу\~по Договору\~№3935\~фінансового лізингу\~в сумі\~90000,00\~грн.,\~в результаті\~чого він\~безпідставно здійснив\~перерахування зазначених\~грошових коштів\~на рахунок\~відповідача.\~Крім того,\~укладений Договір\~Фінансового Лізингу\~№3935\~є нікчемним,\~оскільки мав\~бути нотаріально\~посвідченим.\~Даний договір\~за своєю\~правовою природою\~є змішаним\~та містить\~елементи договору\~оренди (найму)\~та договору\~купівлі-продажу\~транспортного засобу.\~У відповідача\~відсутня ліцензія\~для здійснення\~фінансових послуг\~щодо залучення\~фінансових активів\~від фізичних\~осіб,\~що свідчить\~про відсутність\~дозволу (ліцензії),\~а діяльність\~з надання\~будь-яких\~фінансових послуг,\~що передбачають\~пряме опосередковане\~залучення фінансових\~активів від\~фізичних осіб\~може здійснюватися\~лише фінансовими\~установами після\~отримання відповідної\~ліцензії.\~Просить визнати\~Договір Фінансового\~Лізингу №3935,\~укладений 24.10.2017\~року з ТзОВ «Єврокар Україна» недійсним, стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 90000 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 02.11.2017 року відкрито провадження у справі. Позивач у судове засідання не зявився, однак подав на адресу суду заяву, в якій зазначив про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Відтак, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності представника відповідача. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Оскільки в судове засідання не явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст.247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків мас право на справедливий судовий розгляд. 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з п. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з договору фінансового лізингу №3935 від 24.10.2017 року, укладеного між ТзОВ «Єврокар Україна» та [PERSON], предметом такого є транспортний засіб, зазначений у п.1.1 та у Специфікації (Додаток №2 договору), а саме марка «Беларус 82.1,обєм/тип двигуна 4,75, тип КПП МТ, привід 4х4. Однак, п.1.1. договору фінансового лізингу № 3935, не містить індивідуальних ознак транспортного засобу, який є предметом лізингу. Відповідно до ч.1 ст. 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. До індивідуальних ознак, які притаманні транспортним засобам, зокрема є реєстраційний номер транспортного засобу, колір, марка, модель, рік випуску, ідентифікаційний номер складових частин. За змістом ст. ст.\~806,\~808 ЦК України\~за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.\~\~Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього\~Закону. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. Лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Згідно із\~ч.1\~ст.\~203\~ЦК України\~зміст\~правочину не\~може суперечити\~цьому Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~моральним засадам\~суспільства.\~Підставою недійсності\~правочину є\~недодержання в\~момент вчинення\~правочину стороною\~(сторонами)\~вимог,\~які встановлені\~ч.ч.\~1-3,\~6,\~6\~ст.\~203 цього Кодексу(ч.1\~ст.\~215\~ЦК України).\~Недійсний правочин\~не створює\~юридичних наслідків,\~крім тих,\~що пов'язані\~з його\~недійсністю.\~У разі\~недійсності правочину\~кожна із\~сторін зобов'язана\~повернути другій\~стороні у\~натурі все,\~що вона\~одержала на\~виконання цього\~правочину,\~а в\~разі неможливості\~такого повернення,\~зокрема тоді,\~коли одержане\~полягає у\~користуванні майном,\~виконаній роботі,\~наданій послузі,\~-\~відшкодувати вартість\~того,\~що одержано,\~за цінами,\~які існують\~на момент\~відшкодування (ч.1\~ст.\~216 ЦК України). За змістом п.1.3, 2.1, 2.2., 3.3.1. оспорюваного договору лізингу лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у користування лізингоодержувача на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства. Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, та діє до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором. Строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за додатком № 3 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору. Лізингоодержувач зобов'язаний до отримання предмету лізингу, на умовах та у порядку, передбаченому договором, сплатити передбачені даним договором платежі. Відповідно до п. 12.13 договору лізингу, якщо в результаті невиконання або неналежного виконання лізингоодержувачем умов цього договору порушено майнові інтереси або ділова репутація лізингодавця, лізингоодержувач відшкодовує заподіяні збитки в повному обсязі. Як вбачається, у ст. 17 оспорюваного договору вказується, що додатками до такого є: №1 - Графік сплати Авансового внеску; №2 - Специфікація; №3 - Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів. Як зазначив позивач додатків №1, 2, 3 до договору сторони не підписували. Даного твердження відповідач не спростував, не надав доказів підписання згаданих вище додатків до договору. На виконання умов договору фінансового лізингу позивачем сплачено авансовий платіж на суму 90 000 гривень. Предмет лізингу не передавався, акт приймання-передачі не підписувався. З аналізу змісту оспорюваного договору фінансового лізингу вбачається, що у такому встановлені зобовязання щодо сплати лізингоодержувачем штрафів, пені та збитків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Таким чином, аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу укладеного між сторонами, дає підстави дійти висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки та значно розширені права лізингодавця, зокрема\~\~ виконання зобовязань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача, у пунктах 12.1, 12.2, 12.5, 12.6, 12.7, 12.9, 12.10, 12.14, договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені, при цьому, адекватного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобовязань лізингодавцем умови договору не передбачають, договором установлено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, однак, таке право не передбачається для лізингоодержувача, якому встановлені жорстокі зобовязання та непропорційно великий розмір штрафу. Стаття 18\~ЗУ «Про\~захист прав\~споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнане недійсним або змінене, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста\~статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, вони порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із частиною третьою\~статті 18\~ЗУ «Про\~захист прав\~споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2 - 4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Згідно з ч.3 ст.\~509\~ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. При цьому, під добросовісністю слід розуміти належну поведінку при виникненні та виконанні зобов'язання вчинення дій таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов'язання на засадах обману, зловживання довірою тощо. Принцип добросовісності передбачає чесну, сумлінну поведінку суб'єктів зобов'язання, вчинення ними всіх залежних від них дій щодо належного виконання зобов'язання та не порушення прав інших осіб. Крім того, виходячи з аналізу чинного законодавства оспорюваний\~\~позивачем правочин за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу. Відповідно до\~ст. 799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до\~ст. 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, тобто відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~недійсність такого договору встановлена законом. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15. Згідно із пунктом 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Єврокар Україна» договір фінансового лізингу №3935 від 24.10.2017року нотаріально не посвідчений, а тому є нікчемним. Згідно з п.4 ч.1 ст. 34 Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1\~статті 4 цього Закону). Відповідно до частини першої\~статті 227\~ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявність у відповідача, станом на момент укладення договору фінансового лізингу №3935 від 24.10.2017 року ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність, на момент укладення вказаного договору, такого дозволу (ліцензії) та суперечить вимогам законодавства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, визнання недійсним договору та стягнення з відповідача на користь позивача сплачених грошових коштів в сумі 90000,00 грн. Оскільки при подачі позовної заяви позивач був звільнений від сплати судового збору як споживач, то в силу вимог ст. 141 ЦПК України слід стягнути в доход держави 1604,80 грн. згідно ставок судового збору, визначених Законом України "Про судовий збір" за вимогу майнового характеру - 900,00 грн., за вимогу немайнового характеру - 704,80 грн.

Outcome: approved