Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

У листопаді 2014 року прокурор Запорізького району Запорізької області в інтересах Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області звернувся до суду з позовом, який було уточнено в ході розгляду справи,до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу в сумі 43\~605,24 грн., посилаючись на те, що вказана сума була виплачена [PERSON], на підставі рішень Запорізького районного суду Запорізької області, у звязку з її незаконним звільненням та невиплатою їй надбавки за вислугу років. В судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник Григорівської сільської ради Запорізького району в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не зазначив. Раніше надав суду заперечення, які оголосив в судовому засіданні, відповідно до яких вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення Бюджетного Кодексу України, оскільки саме ним регулюються питання що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу. Посилаючись на пп. 9, 10 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень БК України, вважаючи що позов подано з порушенням встановленого Законом порядку та пропуском строків, просив суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення прокурора, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку в сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 11.03.2014 у справі № 317/3185/13-ц частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. При цьому суд визнав незаконним та скасував Розпорядження голови Григорівської сільської ради Запорізького району [PERSON] від 18.07.2013 року № 15 про звільнення [PERSON] з посади завідуючої Веселянської сільської бібліотеки Запорізького району Запорізької області, поновив [PERSON] на посаді завідуючої Веселянської сільської бібліотеки Запорізького району Запорізької області з 19 липня 2013 року, стягнув з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу з 19 липня 2013 року в сумі 20 813,68 (двадцять тисяч вісімсот тринадцять гривень 68 коп.) грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч гривень) грн. та заборгованість по заробітній платі на момент звільнення в розмірі 4 956,06 (чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят шість гривень 06 коп.). Вищевказане рішення залишено без змін ухвалою апеляційною суду Запорізької області від 03.06.2014 у справі № 22-ц/778/2021/14. Крім того вказаним рішенням Запорізького районного суду від 11.03.2014 у справі № 317/3185/13-ц встановлено, що Рішення № 1 від 10.06.2013 постійної комісії з питань бюджету та законності Григорівської сільської ради про невідповідність завідуючої Веселянської сільської бібліотеки [PERSON] займаній посаді та недовіру з боку сільського голови, прийняте з перевищенням повноважень, всупереч вимогам Закону «Про місцеве самоврядування в Україні». Суд також встановив, що звільнення [PERSON] відбулось в порушення вимог ч. 1 ст. 43 КЗпП України без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. За інформацією УДКСУ у Запорізькому районі Запорізької області на виконання рішення Запорізького районного суду від 11.03.2014 у справі№317/3185/13-ц з державного бюджету, розпорядником якого в даному випадку є Григорівська сільська рада Запорізького району Запорізької області, на користь [PERSON] сплачено 35 769,74 грн., а саме 22.05.2014 25 769,74 грн., 05.08.2014 10 000 грн. Рішенням Запорізького районного суду від 13.11.2014 у справі № 317/3917/14-ц частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Суд вирішив стягнути з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 4 643,10 (чотири тисячі шістсот сорок три гривні 10 коп.) грн., моральну шкоду в розмірі 1 000 (одна тисяча гривень) грн., понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2 192,40 (дві тисячі сто девяносто дві гривні 40 коп.) грн. При цьому вказаним рішенням Запорізького районного суду від 13.11.2014 у справі № 317/3917/14-ц встановлено, що після поновлення на роботі у березні 2014 року за 14 робочих днів (з 12 по 31 березня 2014 року) позивачці була нарахована заробітна плата у сумі 1 916,19 грн. із розрахунку 2 874,30 грн. за повний місяць 21 робочий день. У квітні 2014 року за повний робочий місяць [PERSON] була нарахована заробітна плата у розмірі 2 211,00 грн. (1 474,00 грн. + 737,00 грн.), тобто без доплати за вислугу років у розмірі 663,30 грн. Листом від 17.06.2014 року № 18-4-0504-2 Територіальна державна інспекція праці у Запорізькій області повідомила про проведену перевірку за заявою [PERSON] та підтвердила порушення її трудових прав посадовою особою Григорівської сільської ради головою сільської ради [PERSON], також видала припис на усунення виявлених порушень та склала протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 41 КУпАП. Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 17.07.2014 року [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 41 ч. 1 КУпАП, на підставі ст. 22 КУпАП за малозначності вчиненого адміністративного правопорушення та йому було зроблено усне зауваження. Вказаною постановою було встановлено, що актом перевірки № 08-18-0026/0824 від 19.06.2014 року [PERSON] допустив порушення трудового законодавства, а саме: починаючи з квітня 2014 року не виплачував [PERSON] доплату за вислугу років, хоча у березні 2014 року така виплата їй була проведена, чим порушив вимоги ст. 2 ЗУ «Про оплату праці» та вимоги Постанови КМУ № 84 від 22.01.2005 року; не попередив [PERSON] про скасування виплати їй доплати за вислугу років, у т.ч. її причину, чим порушив вимоги ст. 103 КЗпП України. За інформацією УДКСУ у Запорізькому районі Запорізької області на виконання рішення Запорізького районного суду від 13.11.2015 у справі № 3173917/14-ц з державного бюджету, розпорядником якого в даному випадку є Григорівська сільська рада Запорізького району Запорізької області, на користь [PERSON] сплачено 7 835,50 грн., а саме 18.12.2014 4 643,10 грн. (заборгованість по заробітній платі), 25.12.2015 2 192,40 грн. (витрати на правову допомогу), 30.12.2014 1 000 грн. (моральна шкода). Відповідно до пп. 10 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень БК України вбачається, що посадові та службові особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), дії яких завдали шкоди, що відшкодована з бюджету, несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно з законом. За результатами службового розслідування органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) та органи Казначейства України у місячний строк можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), з пред'явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб цих органів, винних у завданні збитків (крім відшкодування виплат, пов'язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди). З огляду на вищевикладене суд вважає, що при вирішення спору необхідно керуватись саме Кодексом законів про працю України, у звязку з чим, не бере до уваги доводи відповідача викладені в його запереченнях від 04.08.2015 року (а.с. 89-92) Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 р. N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" передбачена відповідальність керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників, а також керівників структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступників якщо шкоду заподіяно зайвими грошовими виплатами до яких відносяться, зокрема, суми заробітної плати, виплаченої працівникові у зв'язку із затримкою з вини службової особи видачі трудової книжки, розрахунку, неправильним формулюванням причин звільнення тощо. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Пунктом 8 ст. 134 КЗпП України передбачено повну матеріальну відповідальність службової особи, винної в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Повна матеріальна відповідальність винних у незаконному звільненні працівників, службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникам часу вимушеного прогулу настає у випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 р. N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини. Згідно ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. У відповідності до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченому відшкодуванням, якщо інший розмір не встановлений. Отже, оскільки звільнення [PERSON] з посади завідуючої Веселянської сільської бібліотеки та невиплата їй надбавки за вислугу років відбулося з порушенням Закону, то у винної в цьому особи голови Григрівської сільської ради [PERSON] виник обов'язок відшкодувати підприємству шкоду, завдану таким звільненням, в тому числі, шкоду у вигляді виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі. Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити наступне, що відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Крім того, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на 23.10.2013 року, яка діяла на момент звернення до суду з позовом) органи прокуратури звільняються від сплати судового збору при здійсненні своїх повноважень. Статтею 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 436 грн. 05 коп.

Outcome: approved