Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 23 липня 2014 року надійшла позовна заява [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про визнання недійсною умови договору, розірвання договорів, зобов'язання повернути грошові кошти. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] у позовній заяві з урахуванням уточнень та його представник у судовому засіданні посилались на те, що між позивачем та відповідачем були укладені договори банків сих вкладів, а саме: № SAMDN01000734888162 від 26 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 200 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; № SAMDN01000738909033 від 31 жовтня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; № SAMDN01000738909108 від 31 жовтня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; № SAMDN01000734973189 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; № SAMDN01000734973310 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN01000734973235 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN01000734972986 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; № SAMDN01000734973084 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN01000734973415 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN01000734973500 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних. Дані договори були укладені строком на 3 місяці та у разі відсутності заяви про відсутність наміру подовження строку їх дії - строк подовжувався на той самий строк. У квітні 2014 року [PERSON] декілька разів звертався на адресу банку із заявами про розірвання зазначених договорів та повернення грошових коштів, проте такі заяви не були задоволені, грошові кошти не були повернуті позивачу. Оскільки співробітниками банку було повідомлено позивачу про відсутність фінансової можливості для повернення суми вкладів, ними також було запропоновано [PERSON] укласти додаткові угоди, умовами яких передбачена неможливість вкладника звернення до банку із вимогами про повернення сум вкладів до 19 червня 2019 року, також встановлено, що вкладнику виплачуються щомісячно нараховані на суми вкладів відсотки виходячи із процентної ставки 9,5% річних. Оскільки позивач не має наміру продовження дії договорів банківських вкладів, потребує грошових коштів, що були передані банку та не усвідомлював, що підписавши додаткові угоди погодився з тим, що до 2019 року не зможе повернути суми вкладів, він звернувся до суд з даним позовом, в якому, з урахуванням всіх уточнень, просив суд визнати недійсною умову про відмову від дострокового розірвання договорів в угодах: № SAMDN01000734888162 від 26 квітня 2013 року; № SAMDN01000738909033 від 31 жовтня 2013 року; № SAMDN01000738909108 від 31 жовтня 2013 року; № SAMDN01000734973189 від 30 квітня 2013 року; №SAMDN01000734973310 від 30 квітня 2013 року; №SAMDN01000734973235 від 30 квітня 2013 року; №SAMDN01000734972986 від 30 квітня 2013 року; № SAMDN01000734973084 від 30 квітня 2013 року; №SAMDN01000734973415 від 30 квітня 2013 року; №SAMDN01000734973500 від 30 квітня 2013 року; розірвати зазначені договори банківських вкладів; стягнути з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь [PERSON] грошові кошти, що містяться в ПАТ КБ "Приватбанк": - за договором № SAMDN01000734888162 від 26 квітня 2013 року на рахунку [NUMBER] - у сумі 273 259,14 грн.; - за договором № SAMDN01000738909033 від 31 жовтня 2013 року на рахунку [NUMBER] - у сумі 427 858,70 грн.; - за договором № SAMDN01000738909108 від 31 жовтня 2013 року на рахунку [NUMBER] - у сумі 427 858,70 грн.; - за договором № SAMDN01000734973189 від 30 квітня 2013 року на рахунку [NUMBER] - у сумі 463 333,20 грн.; - за договором №SAMDN01000734973310 від 30 квітня 2013 року на рахунку [NUMBER] - у сумі 463 333,20 грн.; - за договором №SAMDN01000734973235 від 30 квітня 2013 року на рахунку [NUMBER] - у сумі 463 333,20 грн.; - за договором №SAMDN01000734972986 від 30 квітня 2013 року на рахунку [NUMBER] - у сумі 463 333,20 грн.; - за договором № SAMDN01000734973084 від 30 квітня 2013 року на рахунку [NUMBER] - у сумі 463 333,20 грн.; - за договором №SAMDN01000734973415 від 30 квітня 2013 року на рахунку [NUMBER] - у сумі 463 333,20 грн.; - за договором №SAMDN01000734973500 від 30 квітня 2013 року на рахунку [NUMBER] - у сумі 463 333,20 грн. (а. с. 2-5, 91-92, 105-106). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що підписуючи додаткові угоди [PERSON] був ознайомлений із їхнім змістом та мав необхідний обсяг цивільної дієздатності. Крім того, зазначила, що частину грошових коштів за договорами банківських вкладів позивач отримав, на підтвердження чого надала суду копії заяв [PERSON] про виплату вкладу (а. с. 114-116). Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] були укладені договори банків сих вкладів, а саме: № SAMDN01000734888162 від 26 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 200 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; № SAMDN01000738909033 від 31 жовтня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; № SAMDN01000738909108 від 31 жовтня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; № SAMDN01000734973189 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; № SAMDN01000734973310 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN01000734973235 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN01000734972986 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; № SAMDN01000734973084 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN01000734973415 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN01000734973500 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000,00 грн. та процентною ставкою 16% річних. Викладене підтверджується копіями зазначених договорів, наявними в матеріалах справи (а. с. 10-29) та не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні. Дія вказаних договорів була пролонгована згідно з п. 6 вказаних договорів, яким передбачено, що строк дії договорів автоматично пролонговується на один строк, якщо вкладник не заявить про відмову від пролонгації дії цього договору. З матеріалів справи також вбачається, що у квітні 2014 року [PERSON] двічі звертався на адресу відповідача із заявами про відсутність наміру продовження дії укладених між сторонами договорів банківського вкладу та повернення належних до виплати грошових коштів, проте такі заяви не були задоволені (а. с. 34, 35-36, 37). Судом також встановлено, що 19 червня 2014 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] були укладені додаткові угоди до вказаних вище договорів банківських вкладів (а. с. 93-100). Умовами даних додаткових угод передбачено зобов'язання вкладника не звертатись до банку із вимогами про повернення сум вкладів за відповідними договорами банківських вкладів до 19 червня 2019 року, також встановлено, що вкладнику виплачуються щомісячно нараховані на суми вкладів відсотки виходячи із процентної ставки 9,5% річних. Згідно з довідкою № 3188786 станом на 30 січня 2015 року на банківських рахунках [PERSON], відкритих в ПАТ КБ "Приватбанк" наявні грошові кошти: за рахунком [NUMBER] від 31 жовтня 2013 року - 427 858,70 грн., за рахунком [NUMBER] від 31 жовтня 2013 року - 427 858,70 грн., за рахунком [NUMBER] від 30 квітня 2013 року - 463 333,20 грн., за рахунком [NUMBER] від 30 квітня 2013 року - 463 333,20 грн., за рахунком [NUMBER] від 30 квітня 2013 року - 463 333,20 грн., за рахунком [NUMBER] від 30 квітня 2013 року - 463 333,20 грн., за рахунком [NUMBER] від 30 квітня 2013 року - 463 333,20 грн., за рахунком [NUMBER] від 30 квітня 2013 року - 463 333,20 грн., за рахунком [NUMBER] від 30 квітня 2013 року - 463 333,20 грн., за рахунком [NUMBER] від 26 квітня 2013 року - 273 259,14 грн. (а. с. 107). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами ЦК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, в контексті викладених норм права, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача та можливості їх задоволення у повному обсязі. Роблячи такий висновок суд виходив з того, що уклавши додаткові угоди до спірних договорів банківських вкладів відповідач фактично визнав наявність укладених між сторонами договорів банківських вкладів, а також наявність невиконаних перед позивачем зобов'язань щодо повернення сум вкладів, що представник відповідача не заперечувала у судовому засіданні. Крім того, суд також враховує положення ч. 2 ст. 1060 ЦК України, якою визначено, що умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною, у зв'язку з чим пункт додаткових угод від 19 червня 2014 року до спірних договорів банківського вкладу про визнати недійсною умови про відмову від дострокового розірвання договорів в угодах: № SAMDN01000734888162 від 26 квітня 2013 року; № SAMDN01000738909033 від 31 жовтня 2013 року; № SAMDN01000738909108 від 31 жовтня 2013 року; № SAMDN01000734973189 від 30 квітня 2013 року; №SAMDN01000734973310 від 30 квітня 2013 року; №SAMDN01000734973235 від 30 квітня 2013 року; №SAMDN01000734972986 від 30 квітня 2013 року; № SAMDN01000734973084 від 30 квітня 2013 року; №SAMDN01000734973415 від 30 квітня 2013 року; №SAMDN01000734973500 від 30 квітня 2013 року - є обґрунтованою та підлягає задоволенню. При цьому посилання сторони відповідача на "заявления на выплату вкладу" від 19 червня 2014 року як на доказ отримання позивачем частини сум вкладів за відповідними договорами суд оцінює критично з огляду на те, що з даних заяв (а. с. 119-124) вбачається, що [PERSON] просив виплатити йому певні грошові суми за певними договорами, проте чи отримав позивач запитувані грошові кошти з даних заяв не вбачається, інших доказів на підтвердження фактичної виплати [PERSON] грошових коштів за спірними угодами. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.11 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційний задоволеним вимогам у сумі 3654,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved