Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

У вересні 2020 року до Іллінецького районного суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до Китайгородської сільської ради Іллінецького району Вінницької області про визнання права на продовження приватизації земельної ділянки, позов мотивувала тим, що [INFO] , у віці 87 років померла [PERSON] , яка заповіту не залишила. За життя покійна користувалась земельною ділянкою загальною площею 0,30 га, з яких: 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,05 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS] . Рішенням 27 сесії 5 скликання Китайгородської сільської ради Іллінецького району Вінницької області від 15.09.2009 внесено зміни та уточнення до рішень 16,17,2,4,5,6,7,10,12 сесії 21 та 22 скликання Китайгородської сільської ради «Про передачу земельних ділянок у власність» від 01.04.1994 року вищевказану земельну ділянку передано у власність покійній [PERSON] , однак з моменту винесення первинного рішення [PERSON] належним чином не оформила свої права на земельну ділянку, але розпочала процедуру приватизації. Єдиним спадкоємцем на час відкриття спадщини є позивач, так як її батько, а саме: єдиний син покійної [PERSON] , помер [INFO] в віці 44 роки, тобто до смерті [PERSON] , а тому у зв`язку з тим, що позивач являється донькою померлого та відповідно онукою [PERSON] вона прийняла спадщину на належне покійній майно, окрім раніше вказаної земельної ділянки так, як відсутні правовстановлюючі документи на неї, тому позивач змушена звертатися до суду за захистом своїх спадкових прав. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 22 вересня 2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася натомість подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити та розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача Китайгородської сільської ради Іллінецького району Вінницької області подала заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Згідно з ч. ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні та задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] померла [PERSON] (а.с.9), та копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.9) [INFO] помер її син [PERSON] , який згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] (а.с.8), являється її рідним батьком, відтак позивач є онукою покійної [PERSON] . На день смерті [PERSON] на ряду з іншим майном вона мала у власності земельну ділянку загальною площею 0,30 га, з яких: 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і 0,05 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS] , яку покійній [PERSON] передано у безкоштовно приватну власність рішенням 27 сесії 5 скликання Китайгородської сільської ради Іллінецького району Вінницької області від 15.09.2009 внесено зміни та уточнення до рішень 16,17,2,4,5,6,7,10,12 сесії 21 та 22 скликання Китайгородської сільської ради «Про передачу земельних ділянок у власність» від 01.04.1994 року (а.с.12). Частину спадщини позивач вже прийняла, а саме: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Китайгородської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №1353724 (а.с.16) Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до положень статей 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкодавцем за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації вищевказаних земельних ділянок. Зазначене рішення про приватизацію земельної ділянки прийнято в період чинності Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок». Згідно із статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. За статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243 св. 18 зазначив, що: «Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139- V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-V1). Якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України).» Згідно пункту 7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи вищевикладене, а також повне визнання позовних вимог відповідачами, вважаю, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати право на завершення приватизації, отримання правовстановлюючого документа на її ім`я та проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку загальною площею 0,30 га, з яких: 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і 0,05 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved