Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з травня 1991 року по вересень 2011року, визнати 3/5 частини будинку літ.А,а5,Б з надвірними господарськими будівлями : літньої кухні літ.И, убиральні літ.Н, вигрібної ями літ.М, розташованих на земельній ділянці пл.589,7кв.м за адресою: [ADDRESS] відповідно до даних технічного паспорта на садибний житловий будинок інвентаризаційної справи №13393 від 11.11.2011р. об"єктом спільної сумісної власності чоловіка [PERSON] та жінки [PERSON], придбаного за спільні кошти в період їхнього проживання однією сім"єю у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу та в порядку розподілу майна визнати: за [PERSON] право власності на 3/10 частини будинку літ.А,а5,Б з надвірними господарськими будівлями: літньою кухнею літ.И, убиральнею літ.Н, вигрібною ямою літ.М, розташованих на земельній ділянці пл.589,7кв.м по [ADDRESS] відповідно до даних технічного паспорта на садибний житловий будинок інвентаризаційної справи №13393 від 11.11.2011р. та за [PERSON] право власності на 3/10 частини будинку літ.А,а5,Б з надвірними господарськими будівлями: літньою кухнею літ.И, убиральнею літ.Н, вигрібною ямою літ.М, розташованих на земельній ділянці пл.589,7кв.м по [ADDRESS] відповідно до даних технічного паспорта на садибний житловий будинок інвентаризаційної справи №13393 від 11.11.2011р. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та в обгрунтування зазначили, що з 16.05.1987 року до 27.05.1991 року позивач та відповідач перебували у шлюбі, але продовжили спільне проживання однією сім"єю надалі без реєстрації шлюбу. Під час проживання у фактичних шлюбних відносинах [INFO] народилася донька [PERSON], у свідоцтві про народження якої батьком записаний саме [PERSON]. Відповідач з власного волевиявлення сам зареєстрував свою доньку, надавши їй ім"я та своє прізвище і по-батькові. Спільне проживання однією сім"єю тривало до вересня 2011р, при цьому були пов"язані спільним побутом, вели спільне господарство та спільно накопичували майно та грошові кошти з тією метою, щоб в подальшому повернутися з Росії в Україну та купити будинок для власного проживання та проживання дитини, мали спільні, взаємні права та обов'язки, разом ростили та виховували доньку. В 2011 році шлюбні стосунки припинили, відповідач залишив сім"ю та переїхав до іншого постійного місця проживання, створив іншу сім"ю. Позивач, донька та мати позивача залишилися проживати в будинку по [ADDRESS], де проживають по теперішній час. В період проживання у фактичних шлюбних відносинах, наприкінці 1991 року, разом переїхали з Росії до постійного місця проживання в Україну, а саме в м.Кіровоград. За спільні кошти 20.12.1991року купили в [ADDRESS] 3/5 частини будинку, та відразу, 21.12.1991 року, одночасно, обоє, зареєструвалися в даному будинку та вселилися до подальшого спільного проживання. В даному будинку [PERSON] зареєстрував її як дружину, про що записано в домовій книзі в графі "родинні стосунки", а згодом зареєстрували в даному будинку доньку [PERSON] та матір [PERSON]. Зазначається, що не знала про те, що право власності на спільний з відповідачем будинок оформлено одноосібно тільки на відповідача і довідалася про це випадково, тільки в 2012році, звернувшись в ОКП "КООБТІ" з метою узаконення самовільної прибудови, зазначеної в технічному паспорті інвентаризаційної справи №13393 від 11.11.2011р. під літ."а5". До цього вважала, що є співвласником будинку, оскільки разом його купували за спільні кошти, зароблені разом та привезені з Росії. За всі роки спільного проживання відповідач жодного разу не обмовився, що будинок перебуває в його особистій власності, спору щодо будинку ніколи не виникало. З часу придбання даного домоволодіння до 2011 року його утримання, ремонт, сплату комунальних послуг здійснювали разом за спільні кошти, про що свідчать відповідні документи , за спільні кошти та своєю працею проводили в даному домоволодінні капітальне будівництво, в 2005 році добудували житлову прибудову "а5" до будинку літ."А" пл. 12кв.м, провели реконструкцію та капітальний ремонт старого житлового будинку літ."Б" пл.25,52кв.м., зазначених у технічному паспорті №13393 від 11.11.2011р. та провели ряд інших будівельних робіт: облаштували цеглою наружні стіни будинку, влаштували новий дах з шиферу, влаштували нову огорожу, металеві ворота та ін. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що позивач особисто, після розірвання фактичних сімейних відносин, за власні кошти влаштувала в будинку зручності (кімнату гігієни), придбала та встановила нову сантехніку, провела водопостачання та водовідведення, замінила старі дерев"яні вікна на металопластикові, установила нові міжкімнатні та вхідні двері, влаштувала індивідуальне автономне газове опалення з подачею гарячого водопостачання, провела капітальний ремонт будинку, про що свідчать квитанції про сплату витрат на ці цілі, виписані на її ім"я. Встановлення в судовому порядку факту її проживання з [PERSON] однією сім"єю у фактичних шлюбних відносинах має юридичне значення, необхідне їй для зв"язку з тим, що від нього залежить виникнення у нею особистого майнового права, а законом не визначено іншого порядку його встановлення , а тому просить задовільнити позов повністю. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала повністю та в обґрунтування заперечень проти позову зазначила, що позивачем подано позов із пропущенням строків позовної давності, в зв'язку із чим відповідач заявляє і наполягає на застосуванні відповідних правових наслідків. Позивач просить встановити факт проживання однією родиною, у якій було відмовлено позивачці у червні 2014 році зазначається, що відносини тривали до вересня 2011 року, а позов було подано 19.09.2014 року - тобто після витоку 3-річного строку з посиланням на ч. 2 ст. 72 СК України. Зазначила, що посилання позивача та представника на статті Сімейного Кодексу є безпідставним, оскільки правовідносини між сторонами виникли до 01.01.2004 року і не можуть застосовуватися до даних правовідносин. Стверджується , що з часу розірвання шлюбу до 1995 року не проживали однією сім»єю, дитина була народженою в строк 10 місяців після розірвання шлюбу і автоматично за заявою матері його було зареєстровано батьком дитини. У серпні 1991 року приїхав до України, пожалів бувшу дружину, яка була вагітною і мала лягти на зберігання, але на той час проживала у батьків у с. Велика Виска, придбав будинок за власні кошти, де зареєстрував позивача і знов повернувся до роботи на Півночі, звідки повернувся на Україну в червні 1992 року. В період з 1992 року по 1995рік проживав з іншою жінкою цивільним шлюбом та жив з нею у гуртожитку , оскільки будинок був нежилим і використовувався як склад . Оскільки прив»язався до дитини відвідував її у селі по вихідних. У 2009 році без його згоди було прописано матір позивача. В 2011 році позивач забрала речі і виїхала до іншого чоловіка. На даний час в будинку без згоди власника проживають невідомі особи. Що позбавляє його як власника можливості користуватися належним житлом під час його приїзду на Україну із заробітків. У зв»язку з зазначеним , просить в задоволенні позову відмовити повністю. Судом встановлено наступні факти . [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.05.1987 року до 27.05.1991 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а. с. 14). 20.12.1991 року [PERSON] придбано домоволодіння по [ADDRESS] яке складається в цілому з двох жилих будинків, загальною площею 65,23, має слідуючі надвірні споруди : погріб літ. « В», літні кухні літ. « В. І. И», гараж літ. « В-Б», сараї літ. « Г-2, Д,3,6-1», сливні ями, огорожа, замощення, душ літ. «К» вбиральні літ. «Е. И» , це 3/5 частини, що підтверджується договором купівлі- продажу (а. с. 33-34). З 21.12.1991 року [PERSON] та [PERSON], зареєстровані за адресою [ADDRESS], що підтверджується відміткою в паспорті (а. с. 9-12). [INFO] народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 15). Згідно копії витягу з актового запису , запис про батька зроблено без заяви батька, оскільки дитина народилася протягом 10 місяців після розірвання шлюбу , про, що зроблена відповідна відмітка ( а.с. 104). Оскільки досліджувані судом правовідносини і встановлені судом обставини , що стали підставою для звернення до суду , виникли між сторонами до 01.01.2004 року, посилання позивача на норми Сімейного Кодексу , що регулюють правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають однією сім»єю без реєстрації шлюбу, є безпідставними. Безпідставними є посилання позивача на ч. 1 ст. 17 ЗУ "Про власність", що діяла на момент придбання майна, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім"ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними, та на роз'яснення, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Оскільки вимоги у позові сформулювані саме як встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, що суперечить нормам законодавства , що діяло на той час. А саме за статтями 16, 17 Закону України від 7 лютого 1991 р. № 697-XII "Про власність", ст. 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 р., спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, то розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Відповідно до ст. 128, ч. 3 ст. 240 ЦК УРСР 1963 р., який був чинним до 1 січня 2004 р., визначалось, що право власності в набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. З урахуванням наведеного не можуть застосовуватися положення ЦК України і статей 62, 74 СК України для визнання за особою права власності на половину будинку, набутого до 1 січня 2004 р., без установлення факту створення сторонами спільної часткової власності на будинок та визначення ступеня участі в цьому працею й коштами такої особи (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р у справі № 6-66цс13). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача , представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю. Майно, набуте до 1 січня 2004 р. під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане у результаті спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору про поділ майна, набутого сім'єю, слід встановлювати не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами у результаті спільної праці (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-135цс13). Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без встановлення факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету не може бути підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін. Таким чином, оскільки позивач не надала суду доказів відповідно до приписів ст.ст. 58-59 ЦПК України щодо придбання спірного майна виключно за сумісні кошти подружжя, вартості, за які воно було придбане, та не обгрунтувала і не довела суду факту своєї участі у придбанні майна, з урахуванням факту звернення до суду з позовом з підстав , які регулюються Сімейним Кодексом України, при тому , що правовідносини між сторонами виникли до 01.01.2004 року, з урахуванням того факту, що жоден з допитаних свідків не зазначив, про безпосередню та конкретну участь позивача у придбанні спірного майна своєю участю чи коштами, суд дійшов висновку, щодо відмови в задоволенні позову повністю. При винесенні рішення, суд керується ст. ст. 11 ЦПК України щодо розгляду судом справ в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів , наданих сторонами Згідно ст.88 ЦПК України у зв»язку з відмовою в задоволенні позову , суд вирішує судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами.

Outcome: dismissed