Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

05 серпня 2015 року [PERSON]І звернулася до суду з указаним позовом. У заяві зазначила, що за час шлюбу набули з [PERSON] два житлові будинки, земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, квартиру і автомобіль. Правовстановлюючі документи на об"єкти спільної сумісної власності оформлено на ім»я відповідача. Згоди про порядок поділу майна сторони не дійшли. Позивачка просила визнати за нею право власності на 1/2 частину об"єктів нерухомого майна та стягнути на її користь половину вартості автомобіля, яким відповідач розпорядився без її відома. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. [PERSON] пояснила, що шлюб з відповідачем зареєстрували у лютому 1985 року та посвідчили його розірвання 26 серпня 2014 року. За вказаний період ними було придбано і посвідчено на ім"я чоловіка в м.Снігурівка Миколаївської області житловий будинок з господарськими та надвірними спорудженнями по вул.Чапаєва,38 та земельну ділянку для його будівництва та обслуговування, житловий будинок з господарськими та надвірними спорудженнями по вул.Чапаєва,40, однокімнатну квартиру №50 у житловому будинку №108 по вул.Суворова, а також автомобіль марки CHERY QQ, який відповідач продав у 2014 році без її згоди. У 2015 році їй стало відомо про намагання відповідача продати будинок по вул.Чапаєва,38. Відповідач позовні вимоги визнав частково і не заперечував проти визнання права позивачки на 1/2 частину двох житлових будинків і земельної ділянки до будинку по вул.Чапаєва,38. Стосовно іншого майна показав, що квартира по вул.Суворова була придбана за кошт його матері і при укладанні угоди позивачка погодила перехід нерухомості у його особисту приватну власність. Автомобіль він продав у липні 2014 року і половину виручених коштів - 2000дол. віддав бувшій дружині, тому зазначене майно не є об"єктом поділу. Заслухавши сторони, учасників процесу, дослідивши представлені докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З 09 лютого 1985 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який посвідчено актовим записом №19 у книзі реєстрації актів про заключення шлюбу Відділу РАГС Снігурівського РВК Миколаївської області, свідоцтво серії І-ФП №430881 (а.с.6). Згідно актового запису №18 по ВДРАЦСРС Снігурівського РУЮ у Миколаївській області посвідчено розірвання шлюбу 26 серпня 2014 року з видачею свідоцтва серії І-ФП №073350 (а.с.7). Рішеннями Снігурівського районного суду від 24 червня 2009 року та 05 березня 2013 року, які набрали законної сили, за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудженнями, який розташований за адресою: Миколаївська область, м.Снігурівка, вул.Чапаєва,38 та земельну ділянку площею 0.0811га для його будівництва і обслуговування (а.с.8-9). Вартість житлового будинку у 10161грн. зазначається у технічному паспорті (а.с.11-13). Вартість земельної ділянки - 6391грн. визначена у звіті її експертної грошової оцінки (а.с.16). Сторони визнали обставину придбання вказаного нерухомого майна за спільні кошти у період шлюбу, що на підставі ст.61 ЦПК України звільняє позивачку від її доказування. Як вбачається з нотаріально посвідченого договору купівлі- продажу від 23 травня 2003 року [PERSON] придбав житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, який знаходиться по вул.Чапаєва,40 в м.Снігурівка Миколаївської області ціною 13328грн. (а.с.17-20). 29 березня 2012 року приватним нотаріусом [PERSON] посвідчено договір купівлі-продажу квартири №50 у житловому будинку №108 по вул.Суворова в м.Снігурівка, у якому відповідач виступав покупцем за кошти, що є його особистою приватною власністю - п.1.8 договору. Про придбання квартири відповідачем у період зареєстрованого шлюбу за суму та на умовах за його розсудом, за кошти, які придбані ним особисто, є його особистою приватною власністю позивачка надала письмову заяву 29.03.2012 року. Справжність підпису [PERSON] засвідчено нотаріально, номер у реєстрі 294. Ці обставини підтвердила приватний нотаріус [PERSON] за допиту свідком у судовому засіданні. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] як учасники посвідчених угод купівлі-продажу показали, що кошти на купівлю квартири надала мати відповідача [PERSON], яка продала свій житловий будинок. За даними Центру ДАІ 4809 транспортний засіб CHERY QQ, 2008 року випуску, днз ВЕ5196АР був зареєстрований за гр.[PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію САА №023219, виданого центром надання послуг, пов"язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Снігурівського, Жовтневого та Березнегуватського районів УДАІ УМВС України в Миколаївській області в період з 13 серпня 2009 року по 03 липня 2014 року. За ст.60 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об"єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Суд приходить висновку, що спірні житловий будинок з господарськими та надвірними спорудженнями по вул.Чапаєва,38 і земельна ділянка площею 0.0811га для його будівництва та обслуговування, а також житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, розташований по вул.Чапаєва,40 в м.Снігурівка Миколаївської області, є об»єктами права спільної сумісної власності сторін по справі. Відповідно до ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом - ст.71 СК України. Скориставшись зазначеним правом позивачка заявила до суду позов про поділ спільної власності подружжя. Між сторонами мають місце сімейні правовідносини. В силу ст.70 СК України в разі поділу майна, яке є об»єктом права спільної сумісної власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Учасниками процесу суду не надано доказів про попередню домовленість дружини та чоловіка щодо поділу майна у інших частках. Тому звернення позивачки за захистом своїх прав у вказаній частині є обгрунтованим. Стосовно вимоги про визнання права власності на 1/2 частини квартири, суд виходить з положень п.3 ч.1 ст.57 СК України, яким визначається, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Ствердження позивачкою факту належності квартири відповідачу у справі на праві особистої приватної власності чоловіка підтверджено дослідженими судом доказами, у тому числі її письмовою нотаріально посвідченою заявою, які сторона [PERSON] не спростувала. Відповідно вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Як встановив суд, відповідач розпорядився автомобілем в період зареєстрованого шлюбу у липні 2014 року. Вважається, що він діяв за згодою другого з подружжя. Позивачка як дружина, не позбавлена права звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди. У частині визнання спільним майном подружжя і поділу квартири за адресою [ADDRESS] та автомобілю марки CHERY QQ, 2008 року випуску, днз ВЕ5196АР, суд визнає позовні вимоги такими, що не знайшли свого підтвердження та залишає їх без задоволення. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України суд ухвалює про розподіл судових витрат, які складаються з судового збору та оплаті юридичної допомоги на підставі наданих стороною позивачки квитанцій та підтверджуючих документів підстав сплати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням ст. Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року за №4191-VI.

Outcome: partial