Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] та [PERSON] , у якому просить зобов`язати [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві власності будинком [ADDRESS] шляхом зобов`язання солідарно звільнити житлове приміщення. В обґрунтування позивач посилається на те, що їй належить зазначений будинок. У цьому будинку зареєстрований її син [PERSON] , який фактично разом зі своєю дружиною [PERSON] почав проживати у ньому з вересня 2018 року. Між ними виникають конфлікти, син вчиняє щодо неї домашнє насильство, ображає її. Через це його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Через це позивач почала хворіти. Умови, в яких вона опинилася через дії відповідачів є незадовільними та унеможливлюють подальше спільне проживання. Тому позивач вимушено тимчасово залишила свій будинок та проживає у знайомих. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов та просила його задовольнити. Також вона була допитана у судовому засіданні як свідок та дала такі показання. Вона є власником будинку за адресою [ADDRESS] . Після смерті чоловіка вона проживала у цьому будинку одна. Її син [PERSON] був зареєстрований у цьому будинку, але тривалий час не проживав у ньому. За станом здоров`я вона вирішила, що не може обробляти присадибну ділянку і тому у вересні 2018 року вона повідомила своєму сину, що якщо він не заперечує, вона дозволить своїй сусідці [PERSON] обробляти зазначену присадибну ділянку, адже та має невеликий город. [PERSON] наголосила на тому, що не потребувала допомоги свого сина, не просила у нього допомоги і не запрошувала його жити у своєму будинку. Водночас, вона запитала дозволу сина щодо надання у користування присадибної ділянки сусідці, тому що він є її спадкоємцем. У відповідь [PERSON] запитав дозволу [PERSON] проживати у її будинку разом зі своєю на той час цивільною дружиною [PERSON] . Позивачка пояснила, що вважала [PERSON] дружиною свого сина, адже вони прожили разом 15 років, тому дала дозвіл своєму сину та його дружині [PERSON] фактично вселитися і проживати в її будинку. [PERSON] і [PERSON] фактично розпочали проживати у зазначеному будинку у вересні 2018 року. За згодою власниці [PERSON] її син з дружиною поселилися у великій кімнаті будинку, де проживав її покійний чоловік, а вона залишилася у одній з маленьких кімнат площею 7 м2, яку вона фактично займала до цього. Приблизно через місяць після їх вселення відносини між позивачем та її сином погіршилися через те, що [PERSON] почав систематично словесно її ображати, висловлюватися в її адресу нецензурною лайкою і також погрожувати нанесенням тілесних ушкоджень та вбивством, вимагати від неї гроші, які він начебто втратив через непризначення субсидії у сумі 18 тисяч гривень. Також [PERSON] пояснила, що відповідач створював для неї нестерпні умови проживання. Окрім погроз і домашнього насилля, які вона зазначила з його сторони, він у зимовий період відмовився відкривати двері у кімнаті, яку він займав, щоб тепло від батарей опалення, які встановлені лише у його кімнаті, розповсюджувалося по всьому будинку. Коли ж [PERSON] , яка займає кімнату, у якій батареї не встановлені, намагалася увімкнути обігрівач, [PERSON] вчинив сварку через додаткові витрати на електрику, кричав на неї, погрожував та розбив обігрівач ногою. Водночас, [PERSON] пояснила, що саме вона сплачувала за комунальні послуги упродовж усього часу її спільного проживання з відповідачами, а [PERSON] лише раз дав їй близько 2 тисяч гривень для оплати опалення. Окрім цього, [PERSON] , намагаючись у відсутність своєї матері знайти документи на будинок без її дозволу увійшов до її кімнати та розкидав її особисті речі, а коли матір повернулась додому погрожував їй. Також [PERSON] розповіла про випадок, коли її син [PERSON] душив її. Через таке відношення до себе [PERSON] у серпні 2019 року вперше пішла з дому, знайти тимчасове помешкання їх допомогли її друзі та знайомі, частина з яких допитані як свідки у цій справі. Невдовзі [PERSON] , повернулася додому. Також [PERSON] розповіла, що скаржилася на поведінку сина начальнику поліції, до якого приходила на особистий прийом, також зверталися за допомогою до депутата Олександрійської міської ради [PERSON] , який залучив до вирішення цієї проблеми муніципальну поліцію. Однак роз`яснювальні бесіди, які проводили працівники муніципальної поліції, не вплинули на поведінку [PERSON] і він продовжував ображати матір та погрожувати їй після її повернення додому. Через таку поведінку її син був притягнутий до адміністративної відповідальності. Однак рішення суду щодо вчинення [PERSON] домашнього насильства і застосовані до нього заходи впливу виявилися безрезультатними. [PERSON] після винесення судом постанови своєї поведінки не змінив, одразу після завершення судового засідання продовжив погрожувати їй, не вчинив жодних дій для усунення наслідків своєї протиправної поведінки щодо матері. Внаслідок цього [PERSON] продовжує вимушено тимчасово проживати з дозволу власниці на час її відсутності у іншому будинку по [ADDRESS] та через поведінку сина, який погрожує їй та та ображдає її не може повернутися додому. Також [PERSON] пояснила, що внаслідок пережитого через насильство зі сторони сина [PERSON] стресу, погіршився її стан здоров`я і вона двічі проходила стаціонарне лікування. Вперше після приїзду сина вона була госпіталізована до лікарні взимку 2019 року, пояснює погіршення свого стану психоемоційним виснаженням внаслідок словесних образ і погроз насильством ( [PERSON] приставляв пальці до її очей, погрожуючи їх виколоти, і говорив, що "вбиватиме морально"). Вдруге [PERSON] була госпіталізована у вересні 2019 року, погіршення свого стану здоров`я пов`язує з фізичним насиллям зі сторони її сина. Також [PERSON] повідомила, що має будинок у с. Лікарівка, який отримала у спадщину, та пропонувала своєму сину [PERSON] переїхати туди. Також вона повідомила, що дружина її сина [PERSON] також отримала у спадщину будинок, а отже має житло, куди може переїхати. Представник позивача адвокат Ковальова Т.Ю. у судовому засіданні підтримала позов із зазначених у ньому підстав. Наголосила на тому, що відповідач [PERSON] має інше житло, яке отримала у спадок від батьків. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про дату та час розгляду справи шляхом вручення повісток судовим розпорядником і повідомлення їх представника [PERSON] , про причину неявки не повідомили. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Руссу Н.О. просила проводити розгляд справи за відсутності відповідачів. Вона заперечувала проти задоволення позову оскільки Житловий кодекс не передбачає такого способу захисту, про який просить позивач. Також вона зазначила, що [PERSON] вселився зі своєю дружиною з дозволу позивача, він лише один раз притягувався до адмінвідповідальності, після попередження судом правил співжиття [PERSON] не порушує. Заслухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши налані суду докази та інші матеріали справи, суд встановив такі обставини. Під час допиту у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він проживає за адресою [ADDRESS] та є сусідом [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , їх будинки знаходяться поруч та між ними навіть немає паркану. Свідок також повідомив, що помітив, що з вересня 2018 року разом з [PERSON] , яка до цього проживала одна, почав проживати [PERSON] та його дружина [PERSON] . З часу, коли вони стали проживати спільно, свідок бачив та чув, що у будинку [PERSON] відбуваються скандали, він був свідком того як [PERSON] кричав на свою матір [PERSON] , ображав її. За словами свідка вчинки [PERSON] відносно своєї матері не притаманні нормальним відносинам між матір`ю та сином, чин її не поважав та ображав. [PERSON] у відповідь на образи сина, як правило, не відповідала та йшла до будинку. Такі скандали за його спостереженнями відбувалися декілька разів на місяць. Також [PERSON] не менше ніж два рази розповідала свідку, що її син [PERSON] її ображає. Також свідок підтвердив, що брав участь у складанні і підписав акт від 11 лютого 2020 року, який долучений до справи. Під час допиту у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що в середині грудня 2019 року його знайома [PERSON] попросила його щоб він привіз її з речами (одягом, посудом і всіма необхідним для автономного проживання речами) з її помешкання по [ADDRESS] до іншого помешкання [ADDRESS] . [PERSON] пояснила свідку що син її ображає, через це проживання з ним є нестерпним і тому вона змушена пожити в іншому місці. Також свідку відомо що у серпні 2019 року [PERSON] проживала не менше місця за адресою [ADDRESS] , тобто по сусідству зі свідком, у помешканні [PERSON] . Свідок повідомив, що причиною таких переїздів [PERSON] були тяжкі образи зі сторони її сина, яким вона не могла опиратися і тому була змушена виїхати зі свого будинку. Також [PERSON] повідомляла свідку, що вона одна сплавчувала за комунальні послуги коли жила разом із сином. Під час допиту у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона фактично проживає у [ADDRESS] . Їй відомо до осені 2018 року [PERSON] дуже рідко бував у матері, а восени 2018 року він попросив дозволу матері на постійне проживання проживати у її будинку разом з його дружиною. Він приїхав не один, а з сім`єю дочки дружини. Через це у будинку не було належних умов проживання для [PERSON] , їй не було спокою через велику кількість мешканців. [PERSON] живе по сусідству "через будинок", особисто чула розмови на підвищених тонах, які доносилися з будинку Харитонової Л.В. Харитонова Л.В. любила і виховувала сина, але він з того часу, як переїхав жити до матері з осені 2018 року поводився неадекватно, грубив їй, робив не тактовні зауваження. [PERSON] через кілька тижнів після приїзду сина почала скаржитися свідку, яка є її сусідкою, на поведінку сина, на те що він її ображає грубими словами, погрожував, піднімав на неї руку. Сусід [PERSON] чув про ці скандали і викликав муніципальну поліцію. [PERSON] , навіть виписали штраф за хуліганство, а саме за те що він вчинив скандал у будинку, але матір тоді не підписала протокол, оскільки мала надію, що син виправиться. Свідком цих подій [PERSON] була особисто. Але її надії [PERSON] не виправдалися, поведінка її сина з часом ще більше погіршилась і дійшло до рупоприкладтсва. Коли син почав її бити, вона була змушена виїхати. Ці обставини стали відомі свідку зі слів Харитонової Л.В. Харитонова Л.В. соромиться розповідати про те, що син з нею так відноситься. [PERSON] розповідала свідку, що боїться повернутися додому, адже очікує він сина, що він може вчинили злочин щодо неї іі потрапити в тюрму. Саме цього [PERSON] боїться і хоче уникнути, тому не може повернутися додому. Під час допиту у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона проживає у [ADDRESS] , підтримує дружні стосунки з [PERSON] зі студентських років. Свідок розповіла, що [PERSON] 15 грудня 2019 року зателефонувала свідку і схвильованим голосом попросила допомоги, тому що вона пішла з дому через проблеми з сином і невісткою. Свідок допомогла їй знайти житло і домовилась про поселення у будинку одинокої жінки [PERSON] по [ADDRESS] . Вже проживаючи у квартирі [PERSON] , [PERSON] розповіла свідку що з нею сталося, а саме про те, щзо вона стада жертвою дамашньго насмильства зхі сторни її сина [PERSON] Харитонова Л.В. раніше не розповідала до це, тому що соромиться. Син погрожував, душив її, вимагав гроші, які були витрачені на оплату комунальних послуг. Через це [PERSON] була змушена шукати собі тимчасове житло. У лютому 2020 року [PERSON] знайшла собі інше житло і переїхала знову. Увесь цей час свідок підтримує дружні відносини з [PERSON] . Відповідно до договору дарування від 11 грудня 1998 року [PERSON] подарувала [PERSON] будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, складеною головою квартального комітету №16 [PERSON] 11.02.2020, у будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровані власниця будинку [PERSON] і її син [PERSON] . Відповідно до акту про склад сім`ї [PERSON] , що був складений 11 лютого 2020 року головою квартального комітету №16 [PERSON] у присутності сусідів [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] зареєстрована і постійно проживає за адресою [ADDRESS] , за цією адресою з 2003 року також зареєстрований її син [PERSON] , але фактично не проживав, доматері навідувався дуже рідко і лише з вересня 2018 року проживає постійно. Відповідно до акту про склад сім`ї [PERSON] , що був складений 11 лютого 2020 року головою квартального комітету №16 [PERSON] у присутності [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] 15 грудня 2020 року пішла з дому та проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 січня 2020 р., яка відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України є обов`язковою для суду, що розглядає справу, встановлено, що 14 грудня 2019 року о 20 год. 00 хв. [PERSON] , перебуваючи за місцем свого мешкання, вчинив домашнє насильство в сім`ї по відношенню до своєї матері [PERSON] , в ході якої ображав останню грубою нецензурною лайкою, тобто вчинив насильство в сім`ї, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 724 форми №027/о [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 25 лютого 2019 року по 7 березня 2019 року у Олександрійській центральній районній лікарні. У цій виписці у графі анамнез захворювання, зокрема, зазначено про погіршення самопочуття біля 2-х місяці до звернення після психо-емоційного навантаження. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2866 форми №027/о [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 06 вересня 2019 року по 16 вересня 2019 року у Олександрійській центральній районній лікарні. Суд застосовує такі норми права. Відповідно до ст. 161 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ст. 161 Житлового кодексу України наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім`ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім`ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 157 Житлового кодексу України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 116 Житлового кодексу України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Способом захисту права власника житлового приміщення від неправомірних дій наймача є пред`явлення негаторного позову, який за правовою природою є позовом про виселення наймача. Таке тлумачення норм права відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 752/13845/16-ц (провадження № 61-15906св1, посилання у ЄДРСР http://www.reyestr.court.gov.ua/ Review/78011229). Розглянувши справу, суд встановив, що [PERSON] є власником жилого будинку, її син [PERSON] зареєстрований у цьому будинку з 2003 року, але фактично постійно проживає у ньому з вересня 2018 року. Також зі згоди власника будинку, тобто [PERSON] , до цього будинку у вересні 2018 року вселилася дружина сина позивача [PERSON] . Також суд на підтаві описаних вище письмових докаазів показань позивача, допитаної як свідка, і показань свідка встановив, що [PERSON] упродовж тривалого часу, а саме з жовтня 2018 по грудень 2019 року систематично порушує правила співжиття зі своєю матір`ю [PERSON] , а саме ображає її нецензурними словами, вчиняє сварки, погрожує нанесенням тілесних ушкоджень, а також застосовує фізичне насилля щодо неї. Внаслідок такого поводження зі сторони свого сина [PERSON] була вимушена двічі залишати своє помешкання, щоб уникнути психологічного та фізичного насильства з його сторони. У зв`язку з фактами домашнього насильства до [PERSON] застосовувались заходи громадського впливу, а саме за дорученням депутата Олександрійської міської ради працівниками КП "Муніципальна безпека Олександрійської міської ради" з [PERSON] проводиться роз`яснювальна робота щодо недопущення випадлків домашнього насмильства. Ці заходи громадського впливу були безрезультатними, адже [PERSON] продовжувала зазнавати психологічного і фізичного насильства зі сторони сина та через це була змушена тимчасово залишити власний будинок. Також [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно своєї матері [PERSON] . Зазначеною вище постановою суду встановлено факт вчинення [PERSON] , домашнього насильства. Враховуючи прохання потерпілої [PERSON] , яка боялася погіршення відносин із чином внаслідок стягнення з нього штрафу або громадських робіт, суд обмежився усним зауваженням. Однак, притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності не змінило його поведінку, адже після завершення судового засідання він продовжив погрожувати своїй матері [PERSON] , не вчинив жодних дій для усунення наслідків своєї протиправної поведінки щодо матері. Внаслідок цього подальше проживання [PERSON] з сином [PERSON] є неможливим. [PERSON] продовжує вимушено тимчасово проживати з дозволу власниці на час її відсутності у іншому будинку по пров. Зеленому та через поведінку сина, якого вона боїться, не може повернутися додому. Таким чином, суд встановив наявність усіх передбачених ст. 116 Житлового кодексу України умов і підстав для виселення [PERSON] з належного позивачу житлового будинку без надання іншого жилого приміщення. Тому позов у цій частині підлягає задоволенню. У решті позовних вимог, а саме щодо зобов`язання [PERSON] звільнити житлове приміщення, слід відмовити, адже надані суду докази не підтверджують, що [PERSON] порушувала правила співжиття у будинку, відсутні докази застосування щодо неї заходів громадського впливу. Суд відхиляє доводи позивача про те, що вона як власник будинку має право виселити відповідача, адже [PERSON] є членом сім`ї наймача [PERSON] та вселилася у будинок з дозволу власниці [PERSON] . У такому випадку правовідносини, що виникли між зазначеними особами регулюються зазначеними вище нормами Житлового кодексу України, які передбачають, що виселення члена сім`ї наймача можливе лише за умов, передбачених ст.116 ЖК України, наявність яких у справі позивачем не доведена. Суд також відхиляє доводи представника відповідача щодо обрання позивачем невірного способу захисту. Так, згідно тексту позовної заяви, враховуючи подальше його уточненням позивачем, [PERSON] просить зобов`язати [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві власності будинком [ADDRESS] шляхом зобов`язання солідарно звільнити житлове приміщення. Суд вважає, що позовна вимога зобов`язати відповідачів звільнити належне позивачу житлове приміщення є за змістом тотожною вимозі про виселення без надання іншого жилого приміщення та відрізняється лише іншим словесеним вираженням. Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилається на ст. 391 ЦК України яка встановлює право власника майна на пред`явлення негаторного позову. Водночас, як зазначено вище позов про виселення є різновидом негаторного позову. До того ж саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Так у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків: «суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини». Аналогічну правову позицію викладено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18). Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Також суд відхиляє інші доводи представника відповідача із зазначених вище підстав. Зокрема суд наголошує, що сукупність наданих позивачем доказів, що описані вище, є достатньою для доведення систематичного порушення відповідачем [PERSON] , правил співжиття. Також позивач довела, що до нього застосовувались заходи громадського впливу і вони були безрезультатними. Відповідач не заперечував проти доводів позивача про те, що дійсно вчиняв щодо своєї матері домашнє насильство, а також не надав будь-яких доказів того, що застосовані до нього заходи впливу принесли результат і він змінив свою поведінку та ставлення відносно матері та уснув наслідки своєї протиправної поведінки відносно неї та інші причини, які перешкоджають її поверненню до власного помешкання. Також, аналізуючи доводи представника відповідача про недостатність наданих позивачем доказів та відхиляючи ці доводи, суд бере до уваги істотні труднощі, які об`єктивно спіткають жертву домашнього насильства, зокрема у зборі доказів, адже вона є пенсіонером, немає іншого виходу крім пенсії, внаслідок протиправних дій відповідача була змушена покинути власну оселю і протягом тривалого часу шукати собі інше тимчасове житло, подала позов до суду після звернення до Олександрійського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату та час судового розгляду, у судове засідання не з`явився і не дав будь-яких пояснень своєї поведінки відносно матері. Водночас, показання позивача [PERSON] , допитано як свідка, є послідовними та узгоджуються з показаннями інших свідків та письмовими доказами.

Outcome: partial