Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO] року, відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно, зокрема на житловий будинок та належні до нього господарські будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] який належав йому, однак право власності на даний житловий будинок за життя не оформив. На день смерті батька, разом з ним постійно проживали: дружина - [PERSON] та онуки [PERSON] та [PERSON]. Отже, протягом шести місяців з часу відкриття спадщини його дружина (матір позивача) [PERSON], як спадкоємець першої черги, фактично прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована та постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. [INFO] року померла мати позивача [PERSON], яка за життя на випадок своєї смерті зробила заповіт, яким заповіла все належне їй майно та майнові права позивачу, який являється її сином. Позивач прийняв спадщину шляхом подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому відмовлено з мотивів відсутності правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві. Посилаючись на те, що позивач є спадкоємцем майна померлої матері за заповітом, правовстановлюючі документи на будинок відсутні, а оформлення та реєстрація права власності на будинок не можливі, а тому просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері - [PERSON] померлої [INFO] року на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник позивача надіслала на адресу суду заяву у якій просить розглянути справу без участі позивача та його представника, вимоги позову підтримує, просила суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. /а.с.48/ Розгляд справи проведено за відсутності сторін , які не з'явились в судове засідання і у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.10.1995 року гр. [PERSON] помер [INFO] року про що складено відповідний актовий запис №60 від 23.10.1995 року виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради Ужгородського району./а.с.4/ Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом до складу якої в тому числі входить житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] так як за життя батько позивача заповіт не залишив. Згідно довідки виданої Великодобронською сільською радою Ужгородського району № 3237 від 10.12.2014 року, на день смерті [PERSON], який помер [INFO] року , в [ADDRESS] проживали і були зареєстровані : дружина-[PERSON] та онуки-[PERSON] та [PERSON] /а.с.18/ Враховуючи, що спадщина за померлим [PERSON] відкрилася у 1995 році, тому до даних правовідносин слід застосовувати норми ЦК УРСР. Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ч.1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, спадщину за померлим [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] в установлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном , а саме вище вказаним будинком , в якому вона на день смерті спадкодавця була зареєстрована і проживала, що стверджується довідкою виданої Великодобронською сільською радою Ужгородського району № 3237 від 10.12.2014 року/а.с.18/ Як встановлено судом, [PERSON] померла [INFO] року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року та про що складено відповідний актовий запис №34 від [INFO] року виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради Ужгородського району./а.с.5/ За життя [PERSON], [INFO] залишила на ім'я свого сина [PERSON] заповіт посвідчений секретарем Великодобронської сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за №6 від 18.01.1999 року. /а.с. 6/ Після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року відкрилась спадщина за заповітом до складу якої в тому числі входить житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] Враховуючи, що спадщина за померлою [PERSON] відкрилася у 2003 році, тому до даних правовідносин слід застосовувати норми ЦК УРСР. Також з матеріалів справи слідує, що вказаний житловий будинок був збудований у 1968 році, що стверджується технічним паспортом на житловий будинок, виготовлений 09.12.2014 року Ужгородським РБТІ на замовлення [PERSON] /а.с.9-17/ Однак на вказаний будинок відсутні правовстановлюючі документи, право власності на нього не зареєстровано і відсутній акт про прийняття будинку в експлуатацію. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення , або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином, оскільки спірний будинок було збудовано до 01.07.2004 року, то державна реєстрація прав на нього не була обов'язковою, а відтак виникнення права власноті на нього не залежить від державної реєстрації. Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як встановлено судом, згідно погосподарської книги сільської ради №10 на 1990 р. за [PERSON] , який помер [INFO] року у погосподарському обліку закріплений особовий рахунок № [NUMBER] та власником житлового будинку за адресою : [ADDRESS] є [PERSON]. Житловому будинку присвоєно адресу: [ADDRESS] згідно рішення 2 сесії 22 скликання від 20.09.1994 року, дані обставини стверджуються випискою з погосподарської книги Великодобронської сільської ради Ужгородського р-ну від 29.02.2016 року за №48. Крім того,порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Вищевикладене зазначене у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Крім того, власником земельної ділянки за адресою [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.12.2014 року, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 30.12.2014 року виданим державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Мешко Т.М. ( а.с. 7) та даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с. 8) Таким чином, зважаючи на те, що житловий будинок було збудовано у 1968 році, наявний технічний паспорт на вказаний будинок складений 09.12.2014 року Ужгородським РБТІ, земельна ділянка на який знаходиться будинок перебуває у власності позивача, і наявні відомості про власника у погосподарській книзі сільської ради , то такий будинок після смерті [PERSON], входить до складу спадкового майна. Судом встановлено, що в матеріалах справи наявна відмова державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори від 22.10.2015 року за № 809 у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 та ст. 392 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, тобто порушено його цивільне право на отримання спадщини, яке згідно до ст.16 ЦК України підлягає судовому захисту шляхом визнання права на спадкове майно, що узгоджується із правовою позицією Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ викладеному у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Відповідно до ст.19 Закону України "Про реєстрацію речових прав" державна реєстрація прав може проводитися на підставі рішення суду. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позивачем доведені ті обставини які викладені в позові, а отже він як спадкоємець за заповітом має право на майно померлої матері [PERSON], інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно у спадщині не має, приймаючи до уваги, що відповідно до діючого законодавства позивач має право на спадкування за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю, через відсутність правовстановлюючих документів позивач позбавлений можливості прийняти спадщину в установленому законом порядку, іншого порядку визнати за ним право власності на спадкове майно законодавством не передбачено, суд зважаючи, зокрема, на визнання відповідачем позову, дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] На підставі викладеного,

Outcome: approved