Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

\~Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору\~б/н від 01.07.2011 року відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості. Підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку" є формою кредитного договору. Відповідно до п.2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг» банк нараховує відсотки за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів на рік. \~Відповідач зобов"язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. \~ \~Внаслідок порушення взятих на себе зобовязань за кредитним договором у відповідача, станом на 30.06.2016 року виникла заборгованість, загальна сума якої становить 18617,91 грн. Враховуючи те, що відповідач в добровільному порядку заборгованість за кредитом не погасив, просить позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про можливість розгляду справи у його відсутності, позов підтримав та не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з"явився. До початку розгляду справи подав суду заяву із клопотанням про здійснення розгляду справи у його відсутності. Заявлений позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач пропустив встановлений законом загальний трьохрічний строк позовної давності.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, зясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що між сторонами 01.07.2011 року було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до цього договору відповідач отримав кредит в сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі \~36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, заборгованість відповідачки станом на 30.06.2016 року складає 18617,91 гривень. Пунктом 5.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Однак такі умови не свідчать про те, що договір не має строку виконання, а зазначені положення договору не відповідають вимогам ст.ст. 251,252 ЦК України. Суд приходить до висновку що Умови та правила надання банківських послуг свідчать про встановлення строку дії кредитного договору та початок перебігу строку, з якого дія кредитної карти припиняється, а банк набуває права вимоги за договором, а також настає початок строку, з якого у банку виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Встановлено, що фактично між сторонами було укладено договір споживчого кредитування у письмовій формі, що підтверджується тільки Заявою позичальника, строк виконання зобов'язань за якою встановлений до 01.07.2012 року. Ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. З поданого розрахунку заборгованості встановлено, що останній платіж по кредиту відповідачем зроблено 12.12.2012 року. Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] 11.10.2016 року, пропустивши таким чином встановлений статтею 257 ЦК України загальний трьохрічний строк позовної давності.\~ Відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. \~\~\~ Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі наведеного,

Outcome: dismissed