Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа орган опіки і піклування Яворівської районної державної адміністрації Львівської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона та відповідач [PERSON] проживали у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя [INFO] у них народилася донька- [PERSON] . Відповідно до рішення Яворівського районного суду Львівської області від 21.02.2011 року шлюб між ними розірвано. З часу розірвання шлюбу вона проживає у двох з донькою за адресою: [ADDRESS] . 20.12.2011року комісією з питань захисту прав дитини при Яворівській райдержадміністрації було прийнято висновок про вирішення спорів між батьками з питань виховання дітей, відповідно до якого відповідачу було дозволено відвідувати їхню малолітню доньку, в 1-й, 3-й тиждень з 10 до 20 год по 2 годину за домовленістю. Однак, відповідач не навідував доньки, не телефонував їй, тобто свідомо не бажав спілкуватися з та з"являтися на побачення з дитиною у визначені дні. Усі турботи щодо виховання і навчання доньки лягли на її плечі, що підтверджується довідкою, про участь батьків у шкільному вихованні дитини, виданою директором Дрогомишлянського НВК «ЗОНІ І-ІІІ ст.-ДНЗ» ім.Петра Василихи. Донька перебуває повністю на її утриманні та потребує здорового та збалансованого харчування, а також у разі необхідності при застудах, ГРВІ якісного лікування. Крім цього, доньці у 2015 році встановлено діагноз, хронічний гастродуоденіт, що потребує щорічного лікування в Львівській обласній дитячій клінічній лікарні "Охорони материнства і дитинства" та у дитячому відділенні відновного лікування Моршинської міської лікарні, а також дитина потребує здорового відпочинку. Оскільки, батько добровільно допомоги на утримання доньки не надавав у 2011 році вона звернулася до Яворівського районного суду Львівської області з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки. Яворівським районним судом Львівської області 19.05.2011 року було ухвалено рішення, відповідно до якого з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше як 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісячно, починаючи з 28.03.2011 року і до повноліття. На підставі рішення був виданий виконавчий лист №2-927 від 19.05.2011 року, який перебував на виконанні у Яворівській РВДВС ГТУЮ у Львівській області. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 19.09.2019 року ВП №26746897, виданого державним виконавцем Яворівського РВДВС ГТУЮ у Львівській області, сума заборгованості по сплаті аліментів становить 39 467,25 грн. Вважає, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, адже дитині потрібне повноцінне харчування, одяг, відпочинок, у випадку хвороби ліки. Оскільки відповідач не бажає спілкуватися з донькою, та байдуже до неї відноситься, 16.07.2020року Яворівською районною державною адміністрацією як органом опіки та піклування було прийнято висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносного його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносного його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, просить заявлений позов задовольнити. Представник Яворівської районної державної адміністрації Львівської області Тимусь О.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликавшись на висновок від 16.07.2020року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] . Допитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] , пояснила, що вона проживає в с.Дрогомишль Яворівського району Львівської області разом з матір"ю, яка піклується про неї, забезпечує її матеріально. Батько не навідується до неї, не телефонує, не цікавиться її життям. З 2012 року вона його не бачила, він не приходить до неї додому, та в школу. Коли вона побачила його на засіданні комісії РДА, він також не підійшов до неї, не поцікавився як вона живе, чи не потрібна їй допомога. Її доглядом та утриманням займається лише мати. Батька вона б напевно і не впізнала, якби мати не повідомила, що це він. Вважає, що мати прийняла вірне рішення щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, хоч належно був повідомлений про час та місце слухання справи, клопотання щодо слухання справи у його відсутності суду не надіслав. Як вбачається, з позовної заяви, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , саме на цю адресу були скеровані виклики в судове засідання. 31.07.2020 року відповідач на адресу суду скерував відзив на позовну заяву, у якому заявлені вимоги заперечив, покликався на те, що він сплачував аліменти на утримання доньки, проте, після втрати роботи, він не мав змоги сплачувати у розмірі, визначеному рішенням Яворівського районного суду Львівської області. 29.10.2019 року він працює і продовжує сплачувати аліменти. Крім цього, важаючи на те, що він проживає з донькою в різних населених пунктах, це створює ряд незручностей у спілкуванні з нею. Від виконання своїх батьківських обов`язків він не мав наміру ухилятися. Вважає, що заявлений позов надуманий і необґрунтований, просить в такому відмовити. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом із повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Так як відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання за зареєстрованою адресою місця проживання не з`явився повторно в судове засідання без повідомлення причин, що в розумінні ч.3 ст.131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, крім того не подав відзиву, від нього не надходило на адресу суду жодних клопотань, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у відсутності відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи та згідно ч.6 ст.128, ст.280 ЦПК України, постановити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач. Згідно з ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, неповнолітньої [PERSON] , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Дрогомишлянською сільською радою Яворівського району Львівської області серії [NUMBER] від 21 квітня 2006 року, актовий запис №3, у сторін народилася донька, [PERSON] [INFO] , її батьками значаться: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до рішення Яворівського районного суду Львівської області від 21.02.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. З рішення Яворівського районного суду Львівської області від 19.05.2011 року вбачається, що з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше як 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.03.2011 року і до повноліття. На підставі рішення був виданий виконавчий лист №2-927 від 19.05.2011 року, який перебував на виконанні у Яворівському РВДВС ГТУЮ у Львівській області. З висновку комісії з питань захисту прав дитини при Яворівській райдержадміністрації від 20.12.2011 року №139 "Про вирішення спорів між батьками з питань виховання дітей" вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини при Яворівській райдержадміністрації дозволила [PERSON] , [INFO] відвідувати свою малолітню доньку [PERSON] , [INFO] в 1-й, 3-й тиждень з 10 до 20 год по 2 години за домовленістю. Суд звертає особливу увагу на пояснення неповнолітньої дитини, та на те, що відповідачу відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини при Яворівській райдержадміністрації від 20.12.2011 року №139, було встановлено час на побачення з дитиною, однак він не бажав таких побачень, та з цього часу жодного разу доньку не провідував, не телефонував та не допомагав їй. Дитина батька з 2012 року не бачила і як з"ясовано в судовому засіданні сама б не змогла його впізнати. Крім цього, зазаначає, що з дитинства пам"ятає жорстоке поводження батька відносно неї та матері, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно неї. Згідно з висновку Яворівської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування від 16.07.2020року, така вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки дитина постійно проживає разом з матір"ю. Відповідач протягом восьми років не бере участі у вихованні своєї доньки, не цікавиться її життям, та навчанням, не піклується про неї, про її духовний та моральний розвиток. Його батьківство носить формальний характер. На засіданні опікунської ради неповнолітня [PERSON] , повідомила, що давно не бачила свого батька, не спілкувалася з ним, він не телефонував до неї. З акту обстеження житлових умов від 04 вересня 2019 року, щодо встановлення факту та умов проживання сім"ї позивача [PERSON] , складеного комісією Дрогомишлянської сільської ради Яворівського району Львівської області вбачається, що [PERSON] , 1986 року народження проживає разом зі своєю матір"ю та дочкою [PERSON] , [INFO], за адресою: [ADDRESS] . Дитина повністю перебуває на її матеріальному забезпеченні, батько дитини не бере участі у вихованні своєї доньки. Згідно довідки про участь батьків у шкільному житті дитини, виданої директором Дрогомишлянської НВК «ЗОШ І-Ш ст. - ДНЗ» ім. Петра Василихи, учениця 8-го класу [PERSON] регулярно відвідує заняття в школі, доглянута, її мати відвідує шкільні збори, спілкується з вчителями. Батько дитини не цікавиться навчанням дитини, батьківські збори не відвідує, успішністю доньки не цікавиться. З розрахунку заборгованості по аліментах, виданих державним виконавцем Яворівського РВДВС ГТУЮ у Львівській області від 19.09.2019 року вбачається, що на підставі наявних матеріалів виконавчого провадження у [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів в користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , станом на вересень місяць 2019 року становить 39467,25 гривень. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. За змістом принципів 2, 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права. У ст.150 Сімейного Кодексу України закріплені, наступні обов`язки батьків по вихованню дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав У статті 164 Сімейного кодексу України є вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав. Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. З урахуванням якнайкращих інтересів дитини позовні вимоги слід задовольнити, оскільки [PERSON] будучи батьком неповнолітньої доньки не піклується про доньку, не цікавиться її життям, не бере участі у її вихованні, не забезпечує її матеріально, та не створює належних умов для її духовного та фізичного розвитку. Враховуючи наведене [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved