Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

06 травня 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» до [PERSON] , неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника - матері [PERSON] про звернення стягнення на майно, передане спадкоємцям в натурі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.03.2008 року між відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого, є публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» та [PERSON] , було укладено кредитний договір № 00399/FО. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 05.03.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хорітоновою Т.Є. та зареєстрований в реєстрі за № 589. В подальшому, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору з боку [PERSON] , 11.02.2014 р. Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення по цивільній справі № 2/1522/9232/11 за позовом ПАТ «Марфін Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Марфін Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору, яким було стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства „Марфін Банк" заборгованість за кредитним договором № 00399/FО від 05.03.2008 року з додатковою угодою № 1 від 01.10.2008 року та додатковою угодою № 2 від 06.04.2010 року у загальному розмірі 292 535,72 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (7,973000грн. за 1дол.США) станом на 29.06.2011 року становить 2 332 387,30 грн., та 70 396,69 (сімдесят тисяч триста дев`яносто шість) грн. 69 коп., з яких: заборгованість за кредитом -251 193,04 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 2 002 762,11 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом -41 342,68 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 329 625,19 грн.; заборгованість по несплаті штрафу - 12 253,43 грн., заборгованість за пенею за несплату основного боргу - 17 793,82 грн., заборгованість за пенею за несплату процентів - 40 349,44 грн., а також судові витрати у розмірі 455 гривень з кожного. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Марфін Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору - було відмовлено у повному обсязі. [INFO] [PERSON] помер та виконавче провадження № 53817090 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/1522/9232/11 від 04.03.2014 р. також було закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку із смертю боржника (постанова державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси від 31.10.2017 р.). ПАТ «МТБ БАНК» дотримано вимог ст. 1281 ЦПК України та у встановлений строк подано вимогу (претензію) до потенційних спадкоємців [PERSON] , шляхом подання вимоги до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу. При цьому, посилається на обставини, викладені у позовній заяві й вимоги ст. 1216, 1220, 1281, ч. 1 і ч. 3 ст. 1297 ЦК України, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 23 Закону України "Про іпотеку", правовими висновками Верховного суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16 та просить звернути стягнення на спадкове майно спадкоємців боржника [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), померлого [INFO] , а саме: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , на користь акціонерного товариства «МТБ БАНК» (код ЄДРПОУ 21650966, МФО 328168, к/р [NUMBER] в НБУ, зареєстрованого за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, проспект Миру, 28) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 00399/FО від 05.03.2008 року з додатковою угодою № 1 від 01.10.2008 року та додатковою угодою № 2 від 06.04.2010 року у загальному розмірі 292 535,72 доларів США, та 70 396,69 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 251 193,04 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 41 342,68 доларів США; заборгованість по несплаті штрафу - 12 253,43 грн., заборгованість за пенею за несплату основного боргу - 17 793,82 грн., заборгованість за пенею за несплату процентів - 40 349,44 грн., а також судові витрати у розмірі 455 гривень відповідно до часток у спадковому майні кожного з спадкоємців, а саме на квартиру під номером 3, загальною площею 175,0 кв.м., житловою площею 105,1 кв.м., що складається в цілому з п`яти жилих кімнат та підсобних приміщень, розташована на другому поверсі двоповерхового житлового будинку під [ADDRESS] . За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Чернявській Л.М. Провадження у справі відкрито 20 травня 2019 року, розгляд справи призначений в загальному порядку та призначено підготовче судове засідання. Відзиви на позов не подавались. 07 листопада 2019 року до суду надійшло клопотання представника позивача публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» адвоката Глазова О.О. про проведення підготовчого судового засідання без його участі, а також закриття підготовчого провадження. 07 листопада 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та справу було призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представик позивач адвокат Глазов О.О. підтримав подану позовну заяву, наполягаючи на її задоволенні. Представник [PERSON] адвокат Доніна Л.А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову посилаючись на відсутність підстав для цього. Підтвердила, що повнолітні спадкоємці відмовились від прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Дослідивши обставини справи та докази надані учасниками справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 05.03.2008 року між відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого, є публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» та [PERSON] , було укладено кредитний договір № 00399/FО (надалі - кредитний договір), з послідуючими додатковими угодами. За умовами кредитного договору [PERSON] було надано кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у сумі 310 525,83 доларів США, на строк користування з 05.03.2008 року по 03.03.2028 року, із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 11,9 % річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з погашенням кредиту та сплатою процентів за користування кредитом шляхом внесення щомісячних платежів в терміни, розмірі та на умовах, що встановлені цим договором з додатками №№ 1,2, з датою кінцевого повернення кредиту та усіх нарахувань за ним - 03.03.2028 року. Відповідні кредитні кошти отримувались на наступні цілі: придбання квартири - 275 360,00 доларів США, та на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених згаданим кредитним договором - 35 165,83 доларів США (а.с. 11). Наданий [PERSON] кредит було також забезпечено порукою [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , про що 05.03.2008 року між Банком і поручителем [PERSON] укладено договір поруки № 03801-СО, між Банком і поручителем [PERSON] укладено договір поруки № 03802-СО, та між Банком і поручителем [PERSON] укладено договір поруки № 03803-СО (а.с. 15-26). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено іпотечний договір від 05.03.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хорітоновою Т.Є. та зареєстрований в реєстрі за № 589 (надалі - договір іпотеки). За умовами договору іпотеки забезпечується виконання зобов`язань Іпотекодавця (позичальника) за кредитним договором № 00399/FО від 05.03.2008 р. по поверненню кредиту, наданого з позичкового рахунку на поточний рахунок Іпотекодавця у Іпотекодержателя, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в сумі 310 525,83 доларів США, з 05.03.2008 року і терміном погашення по 03.03.2028 року включно на наступні цілі: придбання квартири під номером 3 у будинку під [ADDRESS] (а.с. 27-28). Відповідно до п. 1.7. договору іпотеки в іпотеку було передано нерухоме майно, яке було придбане на кредитні кошти: квартира під номером 3, загальною площею 165,8 кв.м., житловою площею 130,6 кв.м., що складається в цілому з семи жилих кімнат та підсобних приміщень, розташована на другому поверсі двоповерхового житлового будинку під [ADDRESS] . В подальшому, на підставі договору про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хорітоновою Т.Є. 05.03.2008 р. за реєстровим номером 589 від 01.10.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хорітоновою Т.Є. за реєстровим номером 2229, до п. 1.7. договору іпотеки були внесені зміни, згідно із якими в іпотеку було передано нерухоме майно: квартира під номером 3, загальною площею 175,0 кв.м., житловою площею 105,1 кв.м., що складається в цілому з п`яти жилих кімнат та підсобних приміщень, розташована на другому поверсі двоповерхового житлового будинку під [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності (серія [NUMBER] ), виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 09.09.2008 р. на підставі розпорядження Районної адміністрації Одеської міської ради від 06.08.2008 р. № 1217, замість договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хорітоновою Т.Є. 05.03.2008 р. за реєстровим номером 585, зареєстрованого КП "ОМБТІ та РОН" 16.04.2008 року, номер запису 289 в книзі 625пр-179. (тобто було проведено реконструкцію) (а.с. 29-30). Проте, позичальник порушив умови Кредитного договору та не сплатив належні до сплати суми, відсотків та штрафні санкції, в зв`язку із чим, через невиконання умов кредитного договору з боку [PERSON] , Банк звернувся до суду з позовом про стягнення з позичальника та поручителів виниклої заборгованості. 11 лютого 2014 року Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення по цивільній справі № 2/1522/9232/11 за позовом ПАТ «Марфін Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Марфін Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору, яким було стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства „Марфін Банк" заборгованість за кредитним договором № 00399/FО від 05.03.2008 року з додатковою угодою № 1 від 01.10.2008 року та додатковою угодою № 2 від 06.04.2010 року у загальному розмірі 292 535,72 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (7,973000грн. за 1дол.США) станом на 29.06.2011 року становить 2 332 387,30 грн., та 70 396,69 (сімдесят тисяч триста дев`яносто шість) грн. 69 коп., з яких: заборгованість за кредитом -251 193,04 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 2 002 762,11 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом -41 342,68 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 329 625,19 грн.; заборгованість по несплаті штрафу - 12 253,43 грн., заборгованість за пенею за несплату основного боргу - 17 793,82 грн., заборгованість за пенею за несплату процентів - 40 349,44 грн., а також судові витрати у розмірі 455 гривень з кожного. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Марфін Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору - було відмовлено у повному обсязі (а.с. 36-39). На підставі вказаного рішення Приморським районним судом м. Одеси 04.03.2014 р. Банку було видано виконавчий лист №2/1522/9232/11. В подальшому, на виконання зазначеного рішення суду Банк звернувся до органів державної виконавчої служби з заявою про примусове виконання рішення та Першим Приморським ВДВС м. Одеси було відкрите виконавче провадження № 53817090. Розмір боргових зобов`язань [PERSON] та поручителів за кредитним договором підтверджених та стягнутих на підставі рішення Приморським районним судом м. Одеси від 11.02.2014 р. по справі № 2/1522/9232/11, складає 292 535,72 доларів США та 70 396,69 грн. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, а ніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. (висновок щодо застосування норми права, викладений в постанові Великої палати Верховного суду від 04.07.2018 р. по справі № 761/12665/14-ц). Однак, [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 40). З урахуванням позиції позивача та наданих доказів, про смерть [PERSON] та відкриття спадщини Банку стало відомо в ході судового засідання у справі № 522/24685/16-ц, що відбулось 29.06.2017 р. При цьому виконавче провадження № 53817090 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/1522/9232/11 від 04.03.2014 р. також було закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку зі смертю боржника (постанова державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси від 31.10.2017 р.) (а.с. 43). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, кодексів, законів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк. Згідно з п. 15 Іпотечного договору звернення стягнення на Предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється в порядку, встановленому законом України. Положеннями частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України, згідно якої, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу», ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» кредитор (іпотекодержатель, заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (іпотекодавець, заставодавець) забезпеченого заставою (іпотекою) зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Частина 1 статті 589 ЦК України передбачає, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та ст. 20 Закону України «Про заставу», у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов`язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 7 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до п. 11 Іпотечного договору банк вправі за своїм вибором звернути стягнення як на будь-яку частину Предмета іпотеки, так і на весь Предмет іпотеки. Якщо Банк зверне стягнення на частину Предмета іпотеки, Банк зберігає право на звернення стягнення на інші частини Предмета іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України (в редакції, яка діяла на 29.06.2017 р.) кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Як стверджує позивач, 29.06.2017 р., у строк передбачений законом, позивач звернувся до Другої Одеської державної нотаріальної контори з вимогою (претензією) про обов`язок спадкодавця вих. № 921, що підтверджується поштовою квитанцією від 07.07.2017 р. та опис вкладення, до потенційних спадкоємців - [PERSON] (дружини) та необхідність спадкоємців виконати обов`язки спадкодавця (а.с. 49-50). Листом від 12.07.2017 року вих. № 885/02-14 Друга Одеська державна нотаріальна контора повідомила Банк, що претензія Банка до спадкоємців [PERSON] була зареєстрована в Журналі реєстрації вхідних документів за № 953/02-14 від 11.07.2017 р. Крім того, було повідомлено, що 01.06.2017 р. з заявою про відмову від спадщини звернувся [PERSON] , [INFO] (син) та [PERSON] [INFO] (дружина). Свідоцтво про право на спадщину за цією спадковою справою не видано (а.с. 49-51). Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. При цьому, на відміну від пред`явлення вимоги безпосередньо до спадкоємців, кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. (висновок щодо застосування норм права, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18). Станом на час розгляду справи позивач заявляє про наявність в нього інформації про існування інших спадкоємців, які на час подання вимоги (претензії) до нотаріальної контори та на час розгляду справи, є неповнолітніми, а їхнім законним представником є їхня мати - [PERSON] . Цими спадкоємцями є: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначені особи були зареєстровані та проживали на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується випискою з домової книги про склад сім`ї та прописку (а.с. 41). Судом також приймається до уваги матеріали спадкової справи, завірену копію якої було витребувано судом з Другої Одеської державної нотаріальної контори. За викладених обставин, позивачем було дотримано вимоги ст. 1281 ЦПК України та у встановлений строк подано вимогу (претензію) до потенційних спадкоємців [PERSON] , шляхом подання вимоги до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу. Відповідно до п.п. 2.1. п. 2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини в тому числі на підставі поданої претензії кредиторів. Згідно п.п.4.16. п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. У разі наявності заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора про те, що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право на спадщину. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 23 Закону України "Про іпотеку", у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі, в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Частиною третьою статті 23 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Таким чином, за змістом статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16. Тобто, виходячи з положень вищевказаної норми, законодавець прямо покладає на спадкоємців обов`язок здійснити виконання зобов`язання перед кредитором спадкодавця шляхом одноразового внесення коштів та встановлює максимальний розмір вимог кредиторів, що зобов`язаний задовольнити кожен із спадкоємців і який прирівнюється до вартості майна, отриманого кожним із них в порядку спадкування, а також надає право кредитору звернутися до суду з позовом до спадкоємців про стягнення відповідної грошової суми, в разі їх відмови здійснити одноразовий платіж, і в такому разі та за наявності правових підстав суд задовольняє позов, однак питання про те, на яке майно звертається стягнення, здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" і виключно на те, що передане спадкоємцям у натурі. З точки зору закону задоволення вимоги кредитора до спадкоємців шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий же спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про звернення стягнення на майно, яке було передане їм у натурі. При цьому, закон не передбачає форму, в якій має бути здійснена відмова спадкоємців задовольнити вимоги кредитора шляхом одноразового платежу. Тому саме по собі невиконання спадкоємцями вказаної вимоги може свідчити про їх відмову. З урахуванням листа-відповіді Другої Одеської державної нотаріальної контори від 12.07.2017 року вих. № 885/02-14 єдиними спадкоємцями за законом, які не подали заяву про відмову від спадщини протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини є в рівних долях діти [PERSON] - відповідачі по цій справі, в тому числі в особі свого законного представника - [PERSON] , яка обізнана про вимоги позивача, що підтверджується матеріалами судової справи. Таким чином, зазначені особи прийняли у спадщину майно, що перебуває в іпотеці Банку, а саме: квартиру під номером 3, загальною площею 175,0 кв.м., житловою площею 105,1 кв.м., розташованої в будинку під [ADDRESS] Пунктом 3.9. розділу 3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказам МЮУ № 296/5 від 22.02.2012 р., встановлено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо не було подано заяву про відмову від спадщини з дотриманням вимог встановлених законодавством. Згідно висновку оцінщиків ПАТ «МТБ БАНК» від 02.07.2018 року вартість квартири під номером 3, загальною площею 175,0 кв.м., житловою площею 105,1 кв.м., розташованої в будинку під [ADDRESS] склала 101 850,00 доларів США, або 2 681 455 грн. Згідно висновку ПП "Вітал-Профі" від 21.02.2020 року вартість квартири під номером 3, загальною площею 175,0 кв.м., житловою площею 105,1 кв.м., розташованої в будинку під [ADDRESS] складає 2 166 325 грн. Судом враховується, що з урахуванням факту перебування спірної квартири у іпотеці та наявності невиконаних зобов`язань [PERSON] перед позивачем, а також реєстрації малолітніх та неповнолітніх осіб за іншою адресою, відміною від предмету спору, права відповідачів не порушуються. Навіть у випадку оформлення в установленому законодавством порядку права власності на відповідне спадкове майно відповідачі будуть вимушені погасити відповідні боргові зобов`язання в межах вартості отриманого спадкового майна, в іншому випадку іпотекодержатель - позивач по цій справі отримає право на звернення на нього стягнення в судовому порядку. Положеннями ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви.

Outcome: approved