Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаною заявою, яку в процесі розгляду справи уточнила (т. 1 а.с. 2-9, 177-284), та в якій зазначила, що з 30 липня 2010 року перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилася спільна дитина - [PERSON], [INFO]. Повідомила, що в період шлюбу сторони за спільні кошти купили земельну ділянку площею 0,104 га, кадастровий номер: [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], право власності на яку було зареєстровано за відповідачем. Зазначила, що надалі сторони за спільні кошти побудували житловий будинок загальною площею 179,6 кв. м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], право власності на який також було зареєстровано за відповідачем. Для облаштування згаданого будинку за спільні кошти було куплене майно на загальну суму 200600 грн. 08 грудня 2016 року сторони звернулися до нотаріуса, для оформлення заяви про надання позивачем [PERSON] згоди щодо розпорядження ним згаданим нерухомим майном на свій розсуд в інтересах сім'ї. Проте відповідачем [PERSON] того ж дня було укладено договір дарування зазначного вище майна своїй матері - відповідачу [PERSON], а наприкінці 2016 року без відома позивача її та дитину було знято з реєстрації у вищевказаному будинку. Вважає, що, вказані договори дарування зазначеного вище майна є незаконними, оскільки укладені всупереч інтересам сім'ї та вимогам законодавства. Крім того, вказала, що за час шлюбу ними було куплено автомобіль SSANG YONG - REXTON, який з 02 вересня 2016 року був зареєстрований на її ім'я, однак надалі без її відома право власності було зареєстровано за відповідачем [PERSON] У зв'язку з наведеним просить: визнати недійсним договір дарування житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS], укладений 08 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,104 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], укладений 08 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля SSANG YONG-REXTON, укладений 23 листопада 2016 року; визнати житловий будинок № [ADDRESS] Житомирської області, земельну ділянку площею 0,104 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], та автомобіль SSANG YONG-REXTON, реєстраційний номер [NUMBER], спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку № [ADDRESS] Житомирської області, та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,104 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]; виділити їй у власність майно: морозильну камеру Delfa вартістю 1500 гривень; телевізор «Філіпс» вартістю 5000 гривень; соковижималку «Kenwood» вартістю 4200 гривень; кухонний комбайн «Kenwood» вартістю 5000 гривень; мультиварку «Філіпс» вартістю 3000 гривень; мікрохвильову піч вартістю 5000 гривень; ноутбук вартістю 5000 гривень; блендер «Kenwood» вартістю 2500 гривень; пральну машину «LG» вартістю 6000 гривень; диван вартістю 12000 гривень; набір меблів для їдальні вартістю 7600 гривень; меблі для спальні вартістю 13300 гривень; меблі для ванної кімнати вартістю 3000 гривень; холодильник вартістю 7000 гривень; газонокосилку вартістю 10000 гривень; генератор вартістю 7000 гривень; духову шафу вартістю 4000 гривень, а всього на загальну суму 101100 гривень; виділити [PERSON] у власність майно: телевізор «Самсунг» вартістю 5000 гривень; кондиціонери «Sensei» вартістю 10000 гривень; меблі для дитячої кімнати вартістю 36000 гривень; меблі для кухні вартістю 20000 гривень; меблі для гардеробної кімнати вартістю 10000 гривень; витяжку для кухні «Pyramida» вартістю 2000 гривень; газовий котел «Immergas» вартістю 12000 гривень; змішувач «Старт» вартістю 1500 гривень; варильну поверхню вартістю 3000 гривень, а всього на загальну суму 99500 гривень, та автомобіль SSANG YONG-REXTON, реєстраційний номер [NUMBER], 2012 року випуску, вартістю 452408 гривень; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за відступ від рівності часток у спільному майні подружжя в розмірі 225404 гривні. Відповідач подав заперечення на позовну заяву, в якому просив задовольнити позов частково та відмовити за безпідставністю в частині позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, які були укладені між ним та відповідачем [PERSON] 08 грудня 2016 року, та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки, оскільки вищезазначені правочині укладені згідно з вимогами діючого законодавства (т. 1 а.с. 197-199). У судовому засідання позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування спірних житлового будинку та земельної ділянки та визнання за позивачем право власності на 1/2 вказане майно, але в частині поділу транспортного засобу та майна, яке було куплене подружжям сторін для облаштування житлового будинку, та в частині виділу позивачу грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб позовні вимоги визнав. Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у задоволенні позову просила відмовити (т. 2 а.с. 11). Представник третьої особи Органу опіки та піклування Вересівської сільської ради також подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог (т. 2 а.с. 10). Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30 липня 2010 року був зареєстрований шлюб позивача та відповідача [PERSON] (т. 1 а.с. 12). Під час перебування у шлюбі сторони на підставі договору купілі-продажу від 18.11.2010 року набули у власність земельну ділянку площею 0,104 га, кадастровий номер: [NUMBER], яка розташована за адресою: бригада Смоківка, с. Вереси Житомирського району Житомирської області, право власності на яку було оформлено на відповідача [PERSON] (державний акт на право власності серії [NUMBER] від 07 березня 2012 року). На вищезазначеній земельній ділянці був побудований житловий будинок, загальною площею 179.6 кв.м., житловою площею 55.8 кв.м., право власності на який було також зареєстровано за [PERSON] (зареєстроване Реєстраційною службою Житомирського районного управління юстиції Житомирської області за № 39264223 18 червня 2015 свідоцтво про право власності). 08 грудня 2016 року позивач своєю нотаріально посвідченою заявою уповноважила відповідача [PERSON] на вчинення правочинів щодо розпорядження в інтересах сім'ї їхнім спільним майном, а саме: земельною ділянкою [NUMBER] площею 0,104 га, кадастровий номер: [NUMBER], яка розташована за адресою: бригада Смоківка, с. Вереси Житомирського району Житомирської області, та житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 43). В той же день відповідач [PERSON] подарував належну на підставі державного акту на право власності серії [NUMBER] від 07 березня 2012 року земельну ділянку [NUMBER] площею 0,104 га, кадастровий номер: [NUMBER], яка розташована за адресою: бригада Смоківка, с. Вереси Житомирського району Житомирської області, та належний на підставі зареєстрованого Реєстраційною службою Житомирського районного управління юстиції Житомирської області за № 39264223 18 червня 2015 свідоцтва про право власності житловий будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], своїй матері - відповідачу [PERSON], про що свідчать посвідчені приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Павленком П. П. договори дарування від 08 грудня 2016 року № 1172 та № 1173 (т. 1 а.с. 77-78). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене, зважаючи на те, що відповідачем [PERSON] не надано жодних доказів на спростування спільності права власності подружжя сторін на спірне майно, суд вважає за потрібне задовольнити вимогу позивача про визнання житлового будинку № [ADDRESS] Житомирської області, та земельної ділянки площею 0,104 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], та автомобіля SSANG YONG-REXTON, реєстраційний номер [NUMBER], спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ч. 1 ст. 65 СК України). Частиною 3 ст. 369 ЦК України передбачене право співвласників уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном (ч. 3 ст. 369 ЦК України). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Отже, враховуючи те, що позивач уповноважила свого чоловіка на вчинення правочинів щодо розпорядження їхнім спільним майном в інтересах сім'ї, проте відповідач відчужив вказане майно на користь своєї матері , суд вважає, що останній діяв поза інтересами сім'ї, а тому не мав необхідних повноважень на вчинення даних правочинів. Крім того, згідно з посвідченою приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Павленком П. П. заявою відповідача від 08 грудня 2016 року, останній під час укладення спірних договорів дарування стверджував той факт, що відносно відчужуваного житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], відсутні права користування непрацездатних, малолітніх чи неповнолітніх дітей, які б обмежували право на відчуження даного майна (т. 1 а.с. 106). У підтвердження зазначеного надав довідку Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 07 грудня 2016 року № 1753, згідно з якою за вищевказаної адресою ніхто не зареєстрований (т. 1 а.с. 107). Свідчення [PERSON] про те, що внаслідок дарування згаданого спірного майна не буде порушено права та законні інтереси інших осіб, у тому чіслі неповнолітніх дітей, містяться також у спірних договорах дарування (п. 4 договору дарування житлового будинку та п. 6 договору дарування земельної ділянки) (т. 1 а.с. 77, 78). Однак дані обставини спростовуються інформацією УДМС України в Житомирській області відповідно доякої позивач разом з неповнолітньою дитиною [PERSON] на підставі заяви від 16 грудня 2016 року про зняття її з реєстраційного обліку подної від її іменіі до Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Вересівської сільської ради (т. 1 а.с. 222) знята з реєстрації лише 16 грудня 2016 року (т. 1 а.с. 211). Тобто, на момент відчуження відповідачем [PERSON] 08 грудня 2016 року на користь своєї матері - відповідача [PERSON] спірного житлового будинку у ньому були зареєстровані позивач та неповнолітня дитина [PERSON] Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" встановлено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (ч. 2 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей"). Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону (ч. 3 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей"). За змістом ч. 4 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Всупереч наведеним нормам попередній дозвіл органів опіки та піклування під час відчуження відповідачем [PERSON] спірного житлового будинку, в якому була зареєстрована дитина, не був отриманий, що, на переконання суду, призвело до порушення охоронюваних законом прав неповнолітньої [PERSON] щодо житлового приміщення. З огляду на наведене, враховуючи порушення права користування неповнолітньої [PERSON], [INFO], спірним житловим будинком та у зв'язку з відсутністю у відповідача [PERSON] необхідних повноважень на відчуження спірного будинку та спірної земельної ділянки, суд вважає за потрібне визнати недійсним договори дарування вказаного майна, укладені між відповідачами. Судом встановлено, що за час шлюбу позивача та відповідача [PERSON] ними був набутий автомобіль SSANG YONG-REXTON, який з 02 вересня 2016 року по 23 листопада 2016 року був зареєстрований за позивачем (т. 1 а.с. 40). Відповідно до висновку ПП "Сектор-Інформ" від 06 лютого 2017 року вартість згаданого автомобіля SSANG YONG-REXTON складає 452408 грн (т. 1 а.с. 21). За інформацієї Регіонального сервісного центру в м. Києві вказаний автомобіль зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23 листопада 2016 року № 8047/2016/205175 (т. 1 а.с. 89-93). Як стверджує позивач, вказаний договір купівлі-продажу вона не укладала. У процесі розгляду справи була призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено спеціалістам Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. На вирішення експертам були поставлені такі питання: чи виконаний підпис у п. 10 у графі "Продавець" договору купівлі-продажу № 8047/2016/205175 транспортного засобу - автомобіля SSANG YONG-REXTON, реєстраційний номер [NUMBER], від 23 листопада 2016 року [PERSON]? чи виконаний однією особою підпис у п. 10 у графі "Продавець" [PERSON]» договору купівлі-продажу № 8047-2016/205175 транспортного засобу - автомобіля SSANG YONG-REXTON, реєстраційний номер [NUMBER], від 23 листопада 2016 року та у заяві від імені [PERSON] від 08 грудня 2016 року адресованій приватному нотаріусу Житомирського районного нотаріального округу Павленку П. П.? Згідно з висновком Житомирського НДЕКЦ від 21 лютого 2018 року № 1/1947 т. 1 а.с. 149-153): підпис від імені [PERSON] у п. 10 в графі "Продавець" договору купівлі-продажу № 8047/2016/205175 транспортного засобу - автомобіля SSANG YONG-REXTON, реєстраційний номер [NUMBER], від 23 листопада 2016 року, виконаний не [PERSON], а іншою особою. підпис у п. 10 в графі "Продавець" договору купівлі-продажу № 8047/2016/205175 транспортного засобу - автомобіля SSANG YONG-REXTON, реєстраційний номер [NUMBER], від 23 листопада 2016 року, та підпис від імені [PERSON] у її заяві від 08 грудня 2016 року, адресованій приватному нотаріусу Павленку П. П., виконані різними способами. Отже, враховуючи те, що підпис на договорі купівлі-продажу спірного автомобіля виконаний не позивачем, суд вважає доведеним відсутність її волевиявлення щодо вчинення даного правочину, що є беззаперечною підставою для визнання спірного договору дарування згаданого транспортного засобу недійсним. У зв'язку з наведеним суд вважає за необхідне визнати недійсним спірний договір від № 8047/2016/205175 купівлі-продажу автомобіля SSANG YONG-REXTON, реєстраційний номер [NUMBER]. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачене право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 71 СК України). З огляду на наведене, враховуючи відсутність домовленості про порядок поділу спірних земельної ділянки та житлового будинку, беручи до уваги інтереси сторін та їхньої дитини, суд вважає за потрібне задовольнити вимоги позивача в частині поділу майна та виділити їй у власність 1/2 частину спірного житлового будинку та спірної земельної ділянки. Згідно з ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідач у процесі розгляду справи визнав позовні вимоги в частині поділу спільного транспортного засобу SSANG YONG-REXTON, реєстраційний номер [NUMBER], поділу майна, яке було куплене подружжям сторін за спільні кошти для облаштування житлового будинку, та в частині виділу позивачу грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на вказаний транспортний засіб. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачене право відповідача визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на наведене, враховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за потрібне задовольнити позовні вимоги в частині поділу спільного транспортного засобу SSANG YONG-REXTON, реєстраційний номер [NUMBER], та майна, яке було куплене подружжям сторін за спільні кошти для облаштування житлового будинку, та в частині виділу позивачу грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на вказаний транспортний засіб. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений нею судовий збір та інші судові витрати.

Outcome: partial