Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору. В обґрунтування позову посилається на те, що 21.01.2008 року між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк" (правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк") та [PERSON] було укладено договір №625/40/2-030 про надання невідновлювальної кредитної лінії, згідно якого позичальнику [PERSON] було надано кошти в межах максимального ліміту заборгованості 180000,00 доларів США зі сплатою процентної ставки за кредитом 13 % річних, з кінцевим терміном повернення до 20.01.2018 року. Вказує, що кредитором вимоги Договору кредиту виконано в повному обсязі. Однак позичальник, отримавши вказану суму кредиту, свої зобов'язання за Договором кредиту в частині погашення кредиту із нарахованими процентами не виконує. Станом на 05.03.2015 року заборгованість згідно Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії становить 286266,27 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 173332,14 доларів США та заборгованості за відсотками в сумі 72535,97 доларів США. Зазначає, що укладений між сторонами кредитний договір містить третейське застереження. У звязку з цим, 05.06.2014 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації Українських банків постановлено рішення по справі №594/14, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість по договору кредиту (Договір про надання невідновлюваної кредитної лінії № 625/40/2-030 від 21.01.2008 року) в сумі 251981,83 Доларів США та 171038,01 грн., третейський збір у розмірі 23656,59 грн. Забезпечення виконання зобов'язань за Договором №625/40/2-030 про надання невідновлювальної кредитної лінії здійснено договором поруки від 21.01.2008 року №625/40/2-030/1, укладеним між Банком та [PERSON] Вважає, що наслідками порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача вимагати повернення всієї суми кредиту, зокрема з поручителя, який відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, а тому просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача 286266,27 доларів США заборгованості по кредитному договору, а також понесені судові витрати. Відповідач [PERSON], не погодившись з первісними позовними вимогами, звернулась до суду з зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим, за яким, не заперечуючи факту укладення 21.01.2008 року вказаного вище договору поруки, вважає, що така (порука) є припиненою. Припиненню поруки, на думку поручителя, передували рішення господарського суду Львівської області від 04.05.2012 року, яким звернуто стягнення на заставлене майно та яким встановлено строк невиконання боржником зобовязання за кредитним договором, а саме станом на 08.08.2011 року нараховано заборгованість у звязку з невиконанням кредитного договору. Крім цього, припиненню поруки передувало і рішення від 05.06.2014 року Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків. Вказує, що оскільки кредитор використав право на дострокове повернення заборгованості за кредитом, предявивши відповідний позов до позичальника, а відтак ним було змінено строк виконання основного зобов'язання і тому кредитор зобовязаний був предявити позов до поручителя протягом шести місяців з дня звернення до суду з таким позовом. Крім цього, будь-якої письмової вимоги кредитора до поручителя також не предявлялось та останнім не отримувалось, і з позовом до поручителя кредитор звернувся до суду вже у 2015 році, що є підставою для припинення поруки. В судовому засіданні представник ПАТ "Укрсоцбанк" первісний позов підтримав, не визнавши зустрічного з підстав, які виклав письмово, та в яких посилається на те, що згідно розрахунку заборгованості станом на 12.02.2014 (наявний в матеріалах справи), зокрема із таблиці погашення нарахованих відсотків (п. 48) останнє погашення позичальника було здійснено 24.01.2011 в сумі 1000,00 дол. США. У звязку з цим, та на підставі п. 4.4. Договору кредиту, п. 3.1.1. Договору поруки № 625/40/2-030/1 від 21.01.2008 року, ПАТ "Укрсоцбанк" 10.06.2011 року за вих. №№ 201.6-02/195, 201.6-02/196, пред'явив вимоги про погашення кредиту Позичальнику та Поручителю. Крім цього, вважає, що строк позовної давності було перервано у звязку з предявленням 08.08.2011 року позову до основного позичальника в господарський суд Львівської області та 10.04.2014 року позову до [PERSON] та [PERSON] до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. За таких обставин вважає, що строк позовної давності ними не пропущено. Не заперечив, що при наявності рішення суду про задоволення вимог банку до позивальника строк поруки підлягає відрахуванню із наступного дня постановлення такого рішення. Однак, рішення Господарського суду Львівської області від 04.05.2012 року набрало законної сили лише 10.07.2012 року, а 05.06.2014 року було винесено рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків. Просить в задоволенні первісного позову відмовити і стягнути відповідачки суму заборгованості за кредитним договором. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] первісний позов заперечив, зустрічний підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях. Крім цього, подав заяву про застосування строку позовної давності у звязку з тим, що останній платіж за кредитним договором було здійснено позичальником 24.01.2011 року, про що зазначив у своїх запереченнях представник позивача, однак позов до поручителя предявив лише 10.04.2014 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності, що вважає додатковою підставою для відмови у позові. Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши письмові матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобовязань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобовязання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що 21.01.2008 року між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк" (правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк") та [PERSON] було укладено договір №625/40/2-030 про надання невідновлювальної кредитної лінії, згідно якого позичальнику [PERSON] було надано кошти в межах максимального ліміту заборгованості 180000,00 доларів США зі сплатою процентної ставки за кредитом 13 % річних, з кінцевим терміном повернення до 20.01.2018 року. Забезпечення виконання зобов'язань за Договором №625/40/2-030 про надання невідновлювальної кредитної лінії здійснено договором поруки від 21.01.2008 року №625/40/2-030/1, укладеним між Банком та [PERSON], п. 1.1. якого поручитель зобов'язався перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування Кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту. У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором ПАТ "Укрсоцбанк" на виконання п. 4.4. Договору кредиту, п. 3.1.1. Договору поруки № 625/40/2-030/1 від 21.01.2008 року, 10.06.2011 року за вих. №№ 201.6-02/195, 201.6-02/196, пред'явив вимоги про погашення кредиту Позичальнику та Поручителю. В подальшому, рішенням господарського суду Львівської області від 04.05.2012 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.07.2012 року, позов ПАТ "Укрсоцбанк" до МПП "Олва" про звернення стягнення на заставлене майно задоволено, та вирішено звернути стягнення на заставлене згідно іпотечного договору від 22.01.2008 року майно шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження для задоволення грошових вимог ПАТ "Укрсоцбанк" за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №625/40/2-030 від 21 січня 2008 року, в сумі 237963,54 доларів США та 17115,52 грн., що в загальній сумі, в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ 797,1200: 100 станом на 08.08.2011 року, становить 1913970,49 гривень. Вирішено питання про судові витрати. Зазначеним рішенням встановлено, що позов заявлено ПАТ "Укрсоцбанк" до МПП "Олва", і згідно дослідженого господарським судом розрахунку заборгованості, такий складено станом на 08.08.2011 року. Крім цього, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 95.06.2014 року вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №625/40/2-030 від 21 січня 2008 року, в сумі 251981,83 доларів США, пеню в сумі 171038,01 грн. та третейський збір в сумі 23656,59 грн. Разом з тим, як вбачається з наявного в матеріалах цивільної справи розрахунку заборгованості (а.с. 11-14), станом на 05.03.2015 року заборгованість згідно Договору становить 286266,27 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 173332,14 доларів США та заборгованості за відсотками в сумі 72535,97 доларів США. Останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом здійснено 24.01.2011 року в сумі 1000,00 доларів США, проти чого представник позивача не заперечив. Як на підставу первісних позовних вимог, позивач ПАТ "Укрсоцбанк" посилається на те, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Відповідач же у зустрічному позові посилається на те, що позивачем пропущено шестимісячний строк, установлений частиною четвертою статті 559 ЦК України для пред'явлення позову до поручителя про сплату заборгованості за кредитом, оскільки у зв'язку з ухваленням 05.06.2014 року третейським судом рішення про стягнення заборгованості з основного позичальника і до моменту предявлення позову до поручителя 20.03.2015 року (здано на пошту, а.с. 30), такий строк позивачем не дотримано. Так, частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Пунктами 3.2.2, 4.3, 5.4 Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №625/40/2-030 від 21 січня 2008 року передбачено право кредитора достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у разі невиконання позичальником умов цього договору. Як зазначено вище, пунктом 1.1. договору поруки від 21 січня 2008 року в разі невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з боржником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій на підставі статті 554 ЦК України. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Так, у даній справі, договором поруки від 21.01.2008 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і умов кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 10 червня 2011 року претензію-повідомлення (вимогу) про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, предявивши 08.08.2011 року позов до господарського суду Львівської області про звернення стягнення на заставлене майно та 10.04.2014 року до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків позов про стягнення заборгованості за кредитом. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Зазначена позиція висловлена у Постанові Верховного суду України від 21.01.2015 року у справі №6-190цс14. Разом з тим, у своїй Постанові від 17.09.2014 року у справі №6-53цс14, Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття "пред'явлення вимоги" та "пред'явлення позову", як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення " пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття " строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Отже, слід дійти висновку, що оскільки строк погашення чергового платежу за основним зобовязанням минув 24.01.2011 року (останнє погашення позичальником заборгованості за кредитом), кредитор реалізував своє право, передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України, для дострокового погашення кредиту 08.08.2011 року, предявивши позов про звернення стягнення на заставлене майно, а відтак кредитор змінив строк виконання основного зобовязання й зобовязаний був предявити позов до поручителя протягом шести місяців з дати здійснення останнього платежу за кредитом, тобто з 24.01.2011 року. Предявлення же позову до поручителя 10.04.2014 року на вирішення третейського суду та лише 20.03.2015 року на розгляд Дрогобицького суду свідчить про недотримання позивачем шестимісячного строку від дня настання основного строку зобовязання, дає підстави суду дійти висновку про припинення зобовязань між сторонами за даним договором поруки та необхідність задоволення зустрічного позову. У зв'язку з наведеними обставинами суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову. Що стосується посилання представника відповідача на необхідність відмови в задоволенні первісного позову ще і з підстав пропуску строку позовної давності, суд вважає, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки в позові відмовлено по суті предявлених вимог.

Outcome: dismissed