Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом в якому зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 14.04.2006 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк виконав перед відповідачем зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі та належним чином. Відповідачка належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконувала та не надавала банку вчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими, передбаченими договором витратами. У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором за нею виникла заборгованість, яка станом на 31.07.2015 року становить: 10787, 77 грн. і складається із: 2120, 00 грн. - заборгованість за кредитом; 8667, 77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Однак від вказаної суми заборгованості віднімається сума у розмірі 3081, 91 грн., яка задоволена судовим наказом Коломийського міськрайонного суду від 20.05.2008 року про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приват банк" 3081,91 грн. Таким чином остаточно заборгованість, яка підлягає стягненню становить 8591, 15 грн., включаючи 500 грн. - штраф (фіксована частина); 385, 29 грн. - штраф (процентна складова). Відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов'язань за кредитним договором , заборгованість не погашає, що є прямим порушенням законних прав та інтересів ПАТ КБ "ПриватБанк". Просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просить заслухати у відсутності представника банку. Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили та пояснили суду, що 20 травня 2008 року Коломийським міськрайонним судом був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості, який повністю виконано 19.04.2012 року, що підтверджується довідкою відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції від 01.11.2013 року. Зазначили, що право вимоги у позивача виникло ще в 2008 році, яким він скористався подавши заяву про видачу судового наказу. 25 вересня 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості, фактично через 9 років після укладення договору від 14.04.2006 року та більше 3 років після сплати заборгованості за виданим судовим наказом, а отже пропустив строк позовної давності, а тому просять в задоволені позову відмовити. Суд вважає, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла довідатись про порушення свого права. Відповідно до ст.ст. 266, 267 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо) і сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підстави для відмови у позові. Судом встановлено, що 14.04.2006 року сторони уклали споживчий кредитний договір № б/н відповідно до якого [PERSON] надано кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 20 травня 2008 року Коломийським міськрайонним судом був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості по вищеквазаному договору, який відповідачкою повністю виконано 19.04.2012 року та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, що підтверджується довідкою відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції від 01.11.2013 року. Однак, позивач 25 вересня 2015 року фактично через 9 років після укладення договору від 14.04.2006 року та більше 3 років після повної сплати заборгованості за виданим судовим наказом, пропустивши строк позовної давності без поважних на то причин звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у зв'язку із порушенням зобов'язань за кредитним договором, яка виникла станом на 31.07.2015 року і становить: 10787, 77 грн. та складається із: 2120, 00 грн. - заборгованість за кредитом; 8667, 77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Але, при нарахуванні заборгованості позивач від вказаної суми віднімає суму у розмірі 3081, 91 грн., яка задоволена судовим наказом Коломийського міськрайонного суду від 20.05.2008 року і остаточно визначає суму заборгованості, яка підлягає стягненню 8591, 15 грн., включаючи 500 грн. - штраф (фіксована частина); 385, 29 грн. - штраф (процентна складова). Оскільки, згідно умов кредитного договору споживчий кредит надавався на невизначений строк, то право позивача щодо повернення кредиту будо порушене,ще в 2008 році, яким він і скористався подавши заяву про видачу судового наказу. Право вимоги подати позов про стягнення з відповідачки заборгованості з урахуванням відсотків і штрафіф виникло у позивача після виконання нею судового наказу, а саме 19.04.2012 року. Отже, строк позовної давності щодо звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості закінчився 19.04.2015 року. Відповідно до п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зазначено, що враховуючи положення ст. 11 ч. 13 п. 7 ЗУ "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Отже, судом встановлено, що позивач звернувся в суд 25 вересня 2015 року про стягнення з відповідачки [PERSON] споживчого кредиту з пропущенням строку позовної давності тобто через три роки, а відповідачка подала заяву про застосування строку позовної давності, що дає суду підстави відповідно до вимог ст.267 ЦК України для відмови у позові. Встановлене судом підтверджується копією анкети позичальника, умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, розрахунком суми заборгованості, копією довідки № 241170 про включення до ЄДРПОУ, копією паспорта, копією ухвали Коломийського міськрайонного суду від 23.02.2012 року, довідкою начальника ВДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції та іншими перевіреними в суді доказами. На підставі ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України та

Outcome: dismissed