Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Плімер Трейдінг» звернулося в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація УБТ» про стягнення грошових коштів за договором поруки. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилаються на те, що 02.09.2013 р. між TOB «Полімер Трейдінг», [PERSON] та TOB «Корпорація УБТ» було укладено договір поруки, за умовами якого відповідач поручився перед позивачем за виконання TOB «Корпорація УБТ» обов'язку щодо сплати 357560,00 грн. основного боргу, 11465,88 грн. пені, 7400,30 грн. - 10% річних, 1043,68 грн. інфляційних втрат, 7549,40 грн. судового збору, а всього: 385019,26 грн. за договором поставки №13509 від 27.09.2011 р. укладеного між кредитором та боржником. Зазначають, що в забезпечення виконання боржником зобов'язань мирової угоди, укладеної між кредитором та боржником на стадії виконання рішення суду за виконавчим документом в рамках виконавчого провадження №34157096, а саме з виконання наказу Господарського суду м. Києва від 10.05.2012 р. у справі №5011-14/2303-2012, станом на дату подання позову, боржник здійснив платежі лише на суму 75000,00 грн. Вказують що розмір простроченої заборгованості боржника [PERSON] перед позивачем на день подання позову становить суму грошових коштів в сумі 100000,00 грн., а загальний розмір його заборгованості складає суму у розмірі 310019,26 грн. Зазначають, що 29.07.2014 р. позивач звернувся до боржника із письмовою вимогою про виконання умов мирової угоди від 07.10.2013 р., вимога про виконання умов договору поруки від 02.09.2013 р. надсилалася відповідачу 15.07.2014 р., однак дана вимога була залишена без реагування. Просять, стягнути з [PERSON] як фізичної особи, грошові кошти в розмірі 100000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача. В жовтні 2014 року до початку розгляду справи по суті з з»ясуванням обставин і перевірки їх доказами, відповідач [PERSON], інтереси якого за дорученням представляє [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Плімер Трейдінг», Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація УБТ» про визнання договору поруки недійсним, в якому заявлені вимоги мотивують тим, що 02.09. 2013 року між [PERSON]ТзОВ Полімер Трейдінг та ТзОВ Корпорація УБТ було укладено договір поруки на зобов»язання по мировій угоді укладеній між ТзОВ Полімер Трейдінг та ТзОВ Корпорація УБТ. Посилаючись на вимоги чинного закону,а саме - ст..203 ЦК України,ч.4ст.78 ГПК України,зазначає, що затвердження господарським судом мирової угоди сторін з одночасним припиненням в справі є нерозривною процесуальною дією і не може розцінюватися в справі як самостійні акти окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження у справі, атому вважає, що мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільному - правовому розумінні оскільки порядок її укладення та затвердження регламентовано відповідними положеннями ГОПК України. Таким чином, просить визнати недійсним договір поруки укладений 02.09.2013р. між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полімер Трейдінг»,а також Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація УБТ», стягнути судові витрати з первісного позивача. Відповідно до ухвали суду від 31.10. 2014 року об'єднано зустрічні позовні вимоги вищенаведені з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімер Трейдінг" до [PERSON], третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Корпорація УБТ" про стягнення грошових коштів за договором поруки в одне провадження. В судове засідання представник позивача (за первинним позовом і відповідача за зустрічним) - Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімер Трейдінг", за довіреністю [PERSON] будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи повторно не з»явилася, суду в порядку вимог ст.. 158 ЦПК України останньою надано письмову заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача. Крім цього, представником позивача в суд надано письмові пояснення в обгрунтування яких посилаються на те, що відповідач поручився перед Позивачем за виконання ТОВ «Корпорація УБТ» (Боржником) обов'язку щодо сплати 357 560,00 грн. основного боргу, 11 465,88 грн. пені, 7 400,30 грн. - 10% річних, 1 043,68 грн. інфляційних втрат, 7 549,40 грн. судового збору, а всього: 385 019,26 грн. (триста вісімдесят п'ять тисяч дев'ятнадцять гривень 26 коп.) за договором поставки №13509 від 27.09.2011р. (копія міститься у матеріалах справи), укладеного між Кредитором (позивачем, в договорі поставки іменується - «Постачальник») та Боржником (в договорі поставки іменується - «Покупець»), а також в забезпечення виконання Боржником зобов'язань Мирової угоди, укладеної між Кредитором та Боржником на стадії виконання виконавчого провадження №34157096 з виконання наказу Господарського суду м. Києва від 10.05.2012р. у справі №5011-14/2303-2012 та згідно п. 1.2. Договору поруки у випадку порушення Боржником обов'язку за Мировою угодою, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, зокрема, вважають, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки і ці норми законодавства кореспондуються із положеннями 1.1.,1.2.,2.1.1.,3.2.1., 4.1. та 4.2. Договору поруки. Вказують, що позивач має право вимагати погашення боргу як від Відповідача, так і від третьої особи (ТОВ «Корпорація «УБТ») на власний розсуд, а Відповідач має виконати забезпечене порукою зобов'язання в разі отримання такої вимоги, а тому просять заявлені вимоги ТОзВ Полімер Трейдінг задовольнити в повному обсязі; в задоволенні зустрічних вимог відмовити за безпідставністю. Відповідач [PERSON] (за первинним позовом і позивач за зустрічним) в судове засідання не з»явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи, захист своїх інтересів доручив представляти представнику [PERSON], який в судовому засіданні первісний позов за заявленими вимогами про стягнення з його довірителя коштів не визнав, зустрічні вимоги про визнання недійсним договору поруки підтримав в повному обсязі,просить їх задовольнити і в наданих суду поясненнях посилався на обставини аналогічно викладеним в обставинах зустрічного позову. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог відносно предмету спору (за первинним позовом) та відповідач (за зустрічним) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація УБТ» в судове засідання повторно не з»явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи,відомостей про поважність причини неявки в засіданні не надав. Суд, із врахуванням думку представника відповідача [PERSON] - [PERSON], наданих заяв представником позивача ТзОВ "Полімер Трейдінг", вважає за можливість розглянути справу у відсутність означених представників сторін. Заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON], вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються як позовні вимоги за первинним позовом, так і вимоги за зустрічним позовом, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, у межах відповідно заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини, у межах заявлених вимог, як первісного позову, так і зустрічного. Судом, належними і допустимими доказами по справі установлено, що 27.09.2011 р. між TOB «Полімер Трейдінг» та TOB «Корпорація УБТ» було укладено договір поставки №13509 (а.с. 7 - 11), відповідно до умов якого (п.1.1) - постачальник зобов'язувався у встановлені строки передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язувався своєчасно прийняти товар (полімерну продукцію) і сплатити за нього конкретну грошову суму. Договором визначено, що основою для виникнення зобов'язань по поставці товару є підписання сторонами специфікації, що є невід'ємною частиною договору та згідно (п.11.10) договір є дійсним і вступає в силу із моменту його підписання та діє один рік, тобто до 31.12.2012 року. В частині невиконаних зобов'язань договір діє до повного його виконання (а.с.10 -11). Судом також установлено і дане вбачається з досліджених матеріалів, що 10.05.2012 р. у справі №5011-14/2303-2012, Господарським судом м. Києва було видано наказ про примусове виконання рішення від 25.04.2012 року, на підставі якого було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація УБТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер Трейдінг» 357560,00 грн. основного боргу, 11465,88 грн. пені, 7400,30 грн. 10 % річних, 1043,68 грн. інфляційних витрат та 7549,40 грн. судового збору. Наказ визначено для пред'явлення до виконання до 10.05.2013 року (а.с.17) і даний наказ як вбачається з пояснень представника відповідача [PERSON] було звернуто до виконання та в ході його виконання, на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 07.10.2013 року по справі №5011-14/2303-2012 було затверджено мирову угоду. відповідно до якої, боржник визнав, що його заборгованість перед стягувачем становить - 385019,26 грн., при цьому, боржник ТзОВ Корпорація УБТ зобов'язався та гарантував погасити заборгованість в сумі 385019,26 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок стягувача (а.с.12-15). Крім наведеного, судом установлено, що 02.09.2013 р. між TOB «Полімер Трейдінг», [PERSON] та TOB «Корпорація УБТ» було укладено договір поруки (а.с. 5,6, 56, 57), за умовами якого відповідач [PERSON] поручився перед кредитором за виконання боржником обов'язку щодо сплати 357560,00 грн. основного боргу; 11465,88 грн. пені; 7400,30 грн. - 10% річних; 1043,68 грн. інфляційних втрат; 7549,40 грн. судового збору, а всього: 385019,26 грн. за договором поставки №13509 від 27.09.2011 р. укладеного між кредитором та боржником, а також в забезпечення виконання боржником зобов'язань мирової угоди, укладеної між кредитором та боржником, а також в забезпечення виконання боржником зобов'язань мирової угоди, укладеної між кредитором та боржником на стадії виконання виконавчого провадження №34157096 з виконання наказу Господарського суду м. Києва від 10.05.2012 р. у справі №5011-14/2303-2012 (а.с.5-6). Як вбачається з пункту 1.1 договору поруки, він укладений на зобов'язання по мировій угоді між Товариством з обмеженою відповідальністю «Полімер Трейдінг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація УБТ» і тільки 07.10.2013 р. ухвалою Господарського суду м. Києва було затверджено зазначену мирову угоду відповідно до якої вона набуває чинності з моменту її затвердження судом (пункт 6) і саме це вбачається з ухвали господарського суду м. Києва від 07. 20. 2013 року (а.с. 58, 59). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правові відносини, які виникають на підставі ст.11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів, та мають грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім наведеного, судом встановлено, що станом на 02.09.2014 р., а саме на момент укладання договору поруки від 02.09. 2013р. мирової угоди не було затверджено судом. Саме про це стверджує і п. 2.1.1. Розділу 2 договору поруки, з якого чітко видно, що мирова угода від 02.09. 2013 року була затверджена ухвалою Господарського суду м. Києва від 07 жовтня 2013 року (а.с. 56). При цьому суд звертає увагу, що договір поруки було укладено на стадії виконання рішення суду - наказу Господарського суду м. Києва від 10.05. 2012 року в справі № 5011 -14/2303-2012 між кредитором - ТОВ Полімер Трейдінг та Боржником - ТзОВ Корпорація УБТ. Крім наведеного, судом установлено, що згідно п. 6.1 договору поруки від 20.09.2013р. вказується, що цей договір набуває чинності з моменту її підписання сторонами але в будь - якому випадку не раніше з дати набрання законної сили ухвали господарського суду м. Києва про затвердження мирової угоди від 02.09.2013р., укладеної на стадії виконавчого провадження (а.с. 57). Доводи представника позивача в частині того, що мирова угода і укладення договору поруки з [PERSON] та третьою особою відбувалися одночасно з наданням на затвердження мирового угоди до суду спростовуються матеріалами справи і зокрема дослідженою в суді ухвалою господарського суду м. Києва від 07.10. 2013 року. Як вбачається з п. 3.2.1. спірного договору поруки від 02.09. 2013 року поручитель зобов»язаний сплатити Кредитору несплачену Боржником суму в 10 - денний строк шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Кредитора, якщо Боржник не виконає письмову вимогу Кредитора щодо погашення зобов»язання передбачену п. 3.1.1 цього договору протягом 7 календарних днів або виконає її частково. Аналогічне визначено і умовами Мирової угоди (п. 5). Доказів невиконання, неналежного виконання Боржником ТзоВ Корпорація УБТ своїх зобов»язань перед Стягувачем - ТзОВ Полімер Трейдінг позивачем не зазначено. При цьому, судом звертається увага, що акт звіряння взаємних розрахунків за період жовтня 2013 р. - червня 2014 року здійснений одноосібно Кредитором; в даному акті відсутній підпис представника сторони Боржника та поручителя [PERSON] (а.с. 16). Будь - яких доказів на вимог ст.. 60 ЦПК України позивачем ТзОВ Полімер Трейдінг про вручення досліджених письмових вимог, як Боржнику, так і Поручителю не зазначено, так як в рекомендованому повідомленні як вбачається з доводів представника відповідача [PERSON] підпис не належить його довірителю, в даному повідомленні вказано лише прізвище - [PERSON]. Як повідомив представник відповідача [PERSON] - [PERSON], його довіритель жодної з вимог ТзОВ Полімер Трейдінг не отримував, оскільки станом на вересень - жовтень 2013 року був відсутнім за місцем проживання [ADDRESS] а як вбачається з дослідженого повідомлення Кредитор - ТзоВ Полімер Трейдінг направив письмову вимогу про виконання зобов»язання ТзОВ Корпорацією УБТ як Боржника тільки 25.07. 2014 року (а.с. 18), а поручителю [PERSON] така вимога була направлена раніше на 11 днів, тобто 14.07. 2014 року (а.с. 20), що фактично є порушенням вищенаведеного пункту договору поруки. Крім цього, позивачем не зазначено доказів чи закінчено виконавче провадження після набрання чинності мирової угоди. Відповідно до вимог ст. 78 ГПК України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. До прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін. Мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову. Про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі. Затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження (п. 3.19 Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011). Мирова угода в процесі розгляду справи в господарському суді укладається у формі і на умовах, передбачених саме процесуальним законом і за своєю правовою природою не відноситься до цивільно-правового (господарського) договору. Після внесення умов мирової угоди про припинення зобов'язань між сторонами до ухвали Господарського суду міста Києва від 07.10.2013 р. у справі № 5011-14/2303-2012 і затвердження нею, вона стала частиною даної ухвали, яка в силу вимог ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом. Тобто у разі невиконання мирової угоди, ухвала, якою затверджено цю угоду, підлягає виконанню в порядку Закону України "Про виконавче провадження". Тобто, суд приходить до висновку, що виходячи зі змісту перелічених процесуальних норм, затвердження господарським судом мирової угоди сторін з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розцінюватися як два самостійних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження у справі, а тому мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні, оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідним положеннями ГПК України. Відтак, виходячи з вищевикладеного, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає вимогам закону. Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України визначено, що порукою може забезпечуватися виключно зобов'язання, а як зазначалося вище мирова угода затверджена ухвалою суду від 07.10.2013 року не є зобов'язання, а отже і вона неможе забезпечуватися порукою. А, отже, відповідно до частини 2 статті 548 Цивільного кодексу України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню, оскільки законодавцем визначено, відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно зі ст. 626 ЦК України порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язань не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються. Відповідно до ст. 558 ЦК України поручитель має право на оплату послуг, наданих боржникові. Проте чинним законодавством імперативно не зобов'язано поручителя укладати договір поруки на відплатній основі. Мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні і визнавати недійсною у позовному провадженні, оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідними положеннями Господарського процесуального кодексу України (постанова Верховного Суду України від 20.01.2009 N 24/489). Згідно ст. 215 ч.ч. 1,3, 216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.. 1-3, 5 і 6 ст. 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий право чин може бути визнаний судом недійсним. Згідно до ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Таким чином, суд на підставі системного аналізу вимог закону і сукупності досліджених по справі доказів, при їх оцінці, приходить до висновку, що заявлені позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Полімер Трейдінг» позовні вимоги не ґрунтуються на законі і в їх задоволенні слід відмовити; зустрічні позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved