Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати його особистою власністю рухоме та нерухоме майно, набуте ним за час окремого проживання з дружиною [PERSON] у зв»язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,9 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 15.04.2004 року; квартиру [ADDRESS], загальною площею 59,40 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 23.02.1999 року; квартиру [ADDRESS], загальною площею 39,5 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.07.1999 року; житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 135,4 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу жилого будинку від 30.10.1998 року; земельну ділянку по [ADDRESS], площею 0,0350 га, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]; домоволодіння по [ADDRESS], загальною площею 19,7 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 31.07.2003 року; автомобіль марки Honda Accord, 1995 року випуску, державний номер [NUMBER]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 03.07.1976 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області між ним та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. 15.12.1983 року народним судом Ленінського району м. Дніпропетровська було прийнято рішення про розірвання шлюбу між ним та [PERSON] Ініціатором розірвання шлюбу та позивачем у справі була [PERSON] Згідно виписки з рішення від 15.12.1983 року рішення вступило в силу 26.12.1983 року. Позивач посилається на те, що у відповідності до ст.. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Але у відповідності до ст. 44 Кодексу про шлюб та сім»ю, який діяв до 2004 року, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. У відповідності до п.15 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч.2 ст. 114 СК). Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 01.01.2004 року, тобто до набрання чинності СК. Позивач зазначає, що в результаті, з 1983 року по сьогоднішній день вони з [PERSON] не проживають разом. За час їх окремого проживання ним за власні кошти було придбано наступне майно, яке було зареєстровано на його ім»я, а саме: квартира [ADDRESS], загальною площею 45,9 кв.м.; квартира [ADDRESS], загальною площею 59,40 кв.м.; квартира [ADDRESS], загальною площею 39,5 кв.м.; житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 135,4 кв.м.; земельна ділянка по [ADDRESS], площею 0,0350 га; домоволодіння по [ADDRESS], загальною площею 19,7 кв.м.; автомобіль марки Honda Accord, 1995 року випуску, державний номер [NUMBER], які відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 Сімейного Кодексу України є його особистою приватною власністю. [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON], де третьою особою зазначена [PERSON], про визнання факту проживання однією родиною та визнання права власності на майно, в якій просила визнати факт проживання її та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 15.01.2000 року по теперішній час однією родиною без реєстрації шлюбу; визнати спільною сумісною власністю їх, її та [PERSON], подружжя наступне нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 26,5 кв.м.; земельну ділянку, площею 0,0350 га та житловий будинок літ. А-1 з мансардним поверхом за [ADDRESS], загальною площею 135,4 кв.м., житловою площею 87,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: баня літ. Б, альтанка літ. В, навіс літ. Г, споруди №1-4, І,ІІ; 17/100 частин домоволодіння по [ADDRESS], загальною площею 19,7 кв.м.; трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 39,7 кв.м.; житловою площею 33,2 кв.м.; двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 59,9 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м., та визнати за нею право власності на ? частину спільного з [PERSON] вищевказаного майна. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що з початку 1997 року [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS]. З 1998 року у неї з [PERSON] склалися дружні стосунки, а з січня 2000 року вони почали проживати однією родиною в квартирі за вказаною адресою. Вони пов»язані спільним побутом, ведуть спільне господарство, мають взаємні права та обов»язки, але не зверталися до державного органу реєстрації актів цивільного стану з метою реєстрації шлюбу. В період спільного проживання ними за спільні кошти було придбано та оформлено на [PERSON] наступне майно: квартира [ADDRESS], загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 26,5 кв.м.; земельна ділянка, площею 0,0350 га та житловий будинок літ. А-1 з мансардним поверхом за [ADDRESS], загальною площею 135,4 кв.м., житловою площею 87,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: баня літ. Б, альтанка літ. В, навіс літ. Г, споруди №1-4, І,ІІ; 17/100 частин домоволодіння по [ADDRESS], загальною площею 19,7 кв.м.; квартира [ADDRESS], загальною площею 39,7 кв.м.; житловою площею 33,2 кв.м.; двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 59,9 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м. В зв»язку з тим, що вказане майно придбане ними за час сумісного проживання і воно є їх спільною сумісною власністю, вона бажає скористатися своїм правом на визнання свого права на частину цього майна, бо колишня дружина відповідача [PERSON], з якою він розлучився в 1983 року та яка виїхала на постійне проживання за межі України, намагається позбавити її права на це майно, звернувшись до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з відповідним позовом про поділ майна подружжя. Крім того, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна приватною власністю подружжя. Вищевказані позови [PERSON] та [PERSON] були об»єднані судом в одне провадження у даній справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] з представниками, посилаючись на обставини, викладені в позові, позовні вимоги [PERSON] підтримали та не заперечували проти позовних вимог [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON], посилаючись на обставини, викладені в позові, свої позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти позовних вимог [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] з представником заперечували проти заявлених позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість. Вислухавши пояснення осіб, які з»явилися, свідків, дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, 03.07.1976 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було зареєстровано шлюб, в зв»язку з чим дружині було присвоєне прізвище - «[PERSON]». Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 21.04.2010 року, актовий запис № 614. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. 15.12.1983 року народним судом Ленінського району м. Дніпропетровська у цивільній справі за позовом [PERSON] було ухвалено рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] вступило в законну силу 26.12.1983 року. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.02.1999 року, укладеного з [PERSON], [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS], загальною площею 59,40 кв.м., житловою площею 33,50 кв.м. Вказаний договір був зареєстрований на товарній Біржі «УНІВЕРСАЛ» та не потребував нотаріального посвідчення. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON], що підтверджується цим договором. Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.07.1999 року, укладеного з [PERSON], [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS], загальною площею 39,5 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д., зареєстрований в реєстрі за № 2901, право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON], що підтверджується реєстраційним посвідченням від 14.01.2000 року, виданим Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації. Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 30.10.1998 року, укладеного з [PERSON], [PERSON] купив жилий будинок [ADDRESS]. Даний договір був зареєстрований на Біржі нерухомості «Центральна», право власності на будинок зареєстровано за [PERSON] Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15.04.2004 року, укладеного з [PERSON], [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 26,5 кв.м. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник С.В., зареєстрований в реєстрі за №1964, право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4284483 від 29.07.2004 року. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 08.06.2005 року Дніпропетровською міською радою, [PERSON] є власником земельної ділянки по [ADDRESS], площею 0,0350 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 31.07.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, [PERSON] набув у власність 17/100 частин домоволодіння, розташованого по [ADDRESS]. Право власності на вказану частку домоволодіння зареєстровано за [PERSON], що підтверджується Витягом КП «ДМБТІ» від 02.02.2004 року № 2723486; а також позивачем було придбано автомобіль марки Honda Accord, 1995 року випуску, державний номер [NUMBER]. Встановлено, що в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Вважаючи вказане майно своєю особистою власністю, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом про визнання цього майна своєю особистою приватною власністю. У даному позові та в судовому засіданні [PERSON] посилається на те, що вищевказане майно є його особистою приватною власністю, оскільки воно придбано ним за його кошти після фактичного припинення шлюбних відносин з [PERSON], яка в кінці 1990 років виїхала на постійне місце проживання до Америки. Посилався на те, що з 2000 року він проживає однією сім"єю з [PERSON], під час сумісного проживання з якою і було придбано спірне майно, за його кошти, в тому числі які він позивач як у [PERSON] так і у своїх знайомих. Він разом з [PERSON] із вказаного періоду ведуть спільне господарство є однією сім"єю, виховують двох всиновлених дітей та свою спільну дитину, 2012 року народження. На підтвердження своїх тверджень [PERSON] надані суду довідка та характеристика від 28.03.2013 року, видана КЖЕП-26, в якій зазначено про його проживання без реєстрації за адресою [ADDRESS] з 1997 року. На підтвердження вказаних тверджень [PERSON] в судовому засіданні надали свідчення свідки. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знайома з [PERSON] з 1987 року, вона з ним спілкується. При придбанні у неї [PERSON] будинку [ADDRESS] [PERSON] разом з ним не було, розраховувався за будинок [PERSON] сам на протязі 2 років, при цьому він давно був розлучений. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 1997 року [PERSON] живе по [ADDRESS] з дозволу тітки [PERSON], яка померла в 2004 році. Коли вона в 2003 році виходила заміж, то вона запрошувала [PERSON] з [PERSON] на свадьбу як пару. Вона зрозуміла, що вони разом живуть сім"єю з 2000 року, вони разом їздили відпочивати, на її думку у них були спільні гроші, на які вони придбавали техніку, меблі, одяг, запрошували її на сумісні свята, вони разом проводили час, на всіх міроприємствах вони були разом. У них двоє усиновлених дітей, яких вони разом виховують - в 2008 році вони всиновили [PERSON], а [PERSON] всиновили через три роки. Крім того, у них є сумісна дитина, 2012 року народження. Свідок пояснила, що в гостях у [PERSON] вона бувала часто і [PERSON] у вказаній квартирі бачила регулярно, вони були парою. Вона не бачила, щоб за час проживання разом [PERSON] сварився з [PERSON], та якийсь час не жив у її квартирі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] знає з 1997 року, йому відомо, що він з 2000 року живе однією сім"єю з [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] живе в квартирі по [ADDRESS] з 1997 року, він переїхав до них з речами з дозволу її бабусі, жив в окремій кімнаті. Спочатку вона з ним дружили, а з 2000 року вона з [PERSON] стали проживати однією сім"єю у вказаній квартирі як чоловік та жінка, жили в одній кімнаті, кожен рік їздили на море відпочивати з її сестрами та братом, у них був сумісний сімейний бюджет, вони разом скуплялись, купили телевізор, меблі, пральну машинку, швейну машинку, разом їздили в гості, він ніколи нікуди сам не їздив, в т.ч. за кордон, його дружина з ним не проживала, з нею він не спілкувався, він сказав, що розлучився з нею у 80-х роках і у нього було рішення про розірвання шлюбу. З 1997 року він весь час був один, без дружини. З 2000 року у них з [PERSON] в сім"ї були розподілені обов"язки стосовно придбання покупок, прибирання в квартирі, приготування їжі, проведення відпусток. Вони покупали майно за сумісні кошти, у нею був заможний дідусь і він залишив їй кошти, за які разом з грошима [PERSON] вони купували необхідне майно. По телефону він спілкувався з батьком, сином. Їй відомо, що в 2006 році його син з співмешканкою обманули [PERSON] та хотіли відібрати у нього майно. Вона разом з [PERSON] виховують двох усиновлених дітей та мають спільну дитину, 2012 року народження. Свідок [PERSON] судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] знайомий з середини 80-х років, у них були спільні знайомі. Він проживав в гуртожитку і він часто в 1986-1987 р. у нього залишався ночувати, оскільки говорив, що не живе з дружиною. Згодом з його слів він зрозумів, що він займався металопрокатом. В 1997-1998 роках він до нього приїздив на вул. Богдана Хмельницького в гості. В 2005 році він час запрошував його з [PERSON] до себе у гості. Йому відомо, що у 2000-2001 році у нього з [PERSON] виникли серьозні відносини. [PERSON] він бачив в центрі м. Дніпропетроська в 1987-88 роках, коли вони були в кафе, а вона приходили та скандалила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його сестрою. [PERSON] з 1997 року почав постійно проживати в квартирі по [ADDRESS], де він також проживав до 2010 року. В квартиру [PERSON] поселився з дозволу їх бабусі, тоді в квартирі жили його сестри [PERSON], [PERSON], він, бабуся [PERSON], яка померла в 2004 році. З початку 2000 року відносини сестри [PERSON] з [PERSON] стали більш дружніми, це була сім"я, вони разом жили в одній кімнати, скуплялись, їздили відпочивати разом, купували меблі в квартиру. В 2008 році вони усиновили хлопчика [PERSON], а потім доньку, в 2012 році у них народилася сумісна донька, вони живуть однією сім"єю і на теперішній час. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою [PERSON] по матері, [PERSON] з 1997 року живе за адресою [ADDRESS] він знайомий їх бабусі, у вказаній квартирі проживали вона, бабуся, її брат та [PERSON]. Спочатку він жив в окремій кімнаті квартири, а [PERSON] з нею в іншій. Згодом між ним та [PERSON] в 2000 року виникли близькі відносини і вони стали проживати в одній кімнаті, він став громадянським чоловіком [PERSON] Вона з ними їздили разом відпочивати, в тому числі на море, вони разом купували продукти, техніку, були однією сім"єю, разом відпочивали. В квартирі знаходяться речі, документи [PERSON] З 2000 року [PERSON] живе однією сім"єю з [PERSON] за вказаною адресою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з кінця 1995 року вона знайома з [PERSON] і вона не бачила, щоб він проживав з колишньою дружиною [PERSON]. Її вона не знає, проте жіночих речей у нього вдома вона не бачила, хоча вона з чоловіком часто бували у нього вдома. Їй відомо, що дружина [PERSON] розлучилася з ним в 1982 році та уїхала проживати за кордон. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] знає з 1990 року, його сім"я дружила з його сім"єю, Коли вони жили на вул. Караваєва, то ходили в гості. Йому відомо, що з 1990 року [PERSON] жив з батьком, він з дружиною не жив, а приблизно з 1996-1997 року з ним жила сім"єю Тома, як чоловік та жінка. Згодом [PERSON] з [PERSON] жили на лівому березі, приїздили до них у гості, на дачу, ночували у них. Після 1997 року [PERSON] з [PERSON] 1-2 рази на тиждень приїздили до нього в гості, він казав, що з дружиною давно не живе. Коли вони їздили разом на море, [PERSON] з [PERSON] жили разом з окремому будиночку. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона з 1985 року знає [PERSON], оскільки він був другом її чоловіка. Він придбавав житло і вони двічі позичали йому гроші, зокрема її чоловік позичав йому 16 000,00 доларів США, які [PERSON] згодом повернув, а потім знову брав в борг для придбання житла. [PERSON] вона не бачила з 1985 року, їй відомо, що вона уїхала в Америку проживати, та те, що [PERSON] перебуває в розірваному з нею шлюбі. Разом з цим, в ході судового розгляду справи судом встановлені наступні факти та обставини. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] як у позові так і в судовому засіданні посилається на положення Сіймейного Кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року. Разом з цим, правовідносини, що розглядаються у даній справі, регулюються діючим на час їх виникнення Кодексом про шлюб та сім»ю України. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України, яки діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно до ст. 23 Кодексу про шлюб та сім»ю України майном, що нажите під час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Статтею 24 Кодексу про шлюб та сім»ю України передбачено, що майно, яке належить кожному з подружжя до вступу у шлюб, а також отримане ним під час шлюбу у подарунок, а також в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття та інш.), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок загальних коштів подружжя, за винятком цінностей та предметів розкошу. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується та розпоряджується належним йому роздільним майном. Згідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім»ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. У відповідності до ст. 29 Кодексу про шлюб та сім»ю України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. У відповідності до ст. 44 Кодексу про шлюб та сім»ю України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Тобто датою припинення шлюбу є не дата винесення судом рішення про розірвання шлюбу, а дата реєстрації розлучення в органі реєстрації актів громадянського стану хоча б одним із подружжя. Відповідно до роз»яснень п.15 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч.2 ст. 114 СК). Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 01.01.2004 року, тобто до набрання чинності Сімейним Кодексом України. Як зазначено вище, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано в судовому порядку рішенням народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 15.12.1983 року, тобто до набрання 01.01.2004 року чинності Сімейним Кодексом України. І тому датою припинення шлюбу повинна бути не дата винесення судом рішення про розірвання шлюбу, а дата реєстрації розлучення в органі реєстрації актів громадянського стану хоча б одним із подружжя [PERSON]. Разом з цим, в судовому засіданні встановлено, що сторони вказане рішення суду в органи реєстрації актів громадянського стану не надавали і на час розгляду справи реєстрації розлучення подружжя [PERSON] в органах реєстрації актів громадянського стану не відбулося, що підтверджено "Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища" від 01.11.2013 року № 00012976547, в якому [PERSON] зазначена в якості дружини [PERSON] та не спростовано позивачем [PERSON] А відтак вищенаведене майно, право власності на яке зареєстровано за [PERSON], вважається спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], а тому не може бути визнано особистою приватною власністю [PERSON] В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник заперечували проти позовних вимог позивача, посилаючись на те, що [PERSON] позов до Ленінського народного суду м. Дніпропетровська був нею поданий за пропозицією [PERSON] для уникнення можливої конфіскації їх майна. Ніхто з них рішення суду про розірвання шлюбу до цього часу до органів РАГС не подавав, тому їх шлюб вважається не розірваним і все вказане позивачем у позові майно було придбано ними сумісно за спільні кошти під час перебування у шлюбі. На підтвердження тверджень відповідачки в судовому засіданні надали пояснення свідки. Відповідач [PERSON], допитана в судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що з 1976 по 2008 рік вона жила з [PERSON] однією сім"єю. З 1976 по 1978 року вони жили в квартирі її батьків на [ADDRESS], в 1978 році цю квартиру поміняли на [ADDRESS], де жили разом до 1990 року. В 1983 році вона подала до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська заяву на розірвання шлюбу, оскільки [PERSON], який працював на рефрежераторі, запевнив її зробити це для того, щоб уникнути можливої конфіскації їх майна. Оскільки це було фіктивне розлучення, свідоцтво про розірвання шлюбу вони не отримали, жили однією сім"єю в шлюбі, разом їздили відпочивати. В 1990-1991 роках вказану квартиру поміняли на квартиру [ADDRESS] з доплатою, яку доплачували її батьки. Там вона з чоловіком, сином жили до 1994 року. В 1994 році в квартирі сталася пожежа і вони сім"єю переїхала в квартиру батька [PERSON] на [ADDRESS], яка була згодом приватизована на [PERSON] та його батька. В 1997 році вони переїхали в [ADDRESS]. В 1998 році після здійсненого ремонту вона з [PERSON] переїхали проживати в квартиру [ADDRESS], де жили вдвох до 2000 року. В 1999 року їх син уїхав до США, оскільки захворів батько [PERSON], який там проживав, доглядав за ним. Ще в 1996 році батько [PERSON] подав документи на об"єднання сім"ї і вона з [PERSON], сином [PERSON] мали намір поїхати до США в статусі біженців. В кінці 1996 року вона, [PERSON], їх син в м. Москва пройшли медичну комісію, висновок якої був дійсний до 2000 року, та отримали статус біженців. В вересні 2000 року позвонила сестра [PERSON] з США та повідомила? що його батько дуже погано почуває, а з консульства повідомили?що якщо до 01.11.2000 року ніхто з їх сім"ї не виїде до США, буде закритий дозвіл на виїзд. Оскільки у неї був повторний висновок медкомісії, а [PERSON] не встигав зробити повторний висновок, він їй дав дозвіл на оформлення документів на виїзд за кордон і 01.11.2000 року вона виїхала до м. Кахос в США для здійснення догляду за батьком [PERSON], де працювала. Увесь цей період між нею та [PERSON] були сімейні стосунки, загальний бюджет. Вона в 2000, 2002, 2004, 2006 роках, на 3-6 міс., приїздила з США, жила з [PERSON] на [ADDRESS]. В 2002 році [PERSON] зустрічав її в м. Києві з США. В 2005 році вони зустрічались в Італії на свадьбі родичів. Коли вона приїхала в 2008 році їй люди сказали, що у [PERSON] є інша жінка, між ними склалися неприязні відносини. Також [PERSON] пояснила, що квартира [ADDRESS] ними була разом куплена, на що вона давала письмову згоду, квартири [ADDRESS] та [ADDRESS], будинок [ADDRESS], земельну ділянку [PERSON] купив на їх спільні гроші, вона йому давала довіреності; домоволодіння [ADDRESS] він купляв по довіреності, яку вона йому залишала, автомобіль "Хонда" придбаний їх сином [PERSON] та [PERSON] в 2001 році. На покупку квартир витрачалися їх спільні гроші, в тому числі ті, які вона заробляла до від"їзду, будучи власником парикмахерського салону "Волшебниця" в м. Дніпропетровську, а також за гроші, які вона заробила в Америці та привозила і давала [PERSON], їх гроші вони зберігали в банку, у [PERSON] була довіреність він її імені. При придбанні будинку по вул. Р. Люксембург вона була присутня. Все інше майно покупалося [PERSON], коли вона була в США, на підставі довіреностей, які вона йому давала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з [PERSON], вона дружила з [PERSON] та була знайома з її чоловіком [PERSON], оскільки в 1982 році працювала нотаріусом в Ленінській нотаріальній конторі, а у [PERSON] був поряд розташований салон. Вона у них була в гостях коли вони жили на пр. Петровського і на [ADDRESS], куди вони згодом переїхали, вони жили однією сім"єю як чоловік та жінка. Про те, що між ними був шлюб розірваний їй не було відомо. Батько [PERSON] уїхав в Америку і визвав до себе [PERSON]. Коли п"ять років назад [PERSON] приїздила на її, свідка, день народження, то її до неї додому привозив [PERSON], а ввечері забрав. Їй відомо, що в шлюбі [PERSON] купили квартиру на пр. Карла Маркса, парикмахерський салон у них був, та автомобіль. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що, що знає [PERSON] та [PERSON] з 1992 року як хорошу сім"ю. З 1994 по 2000 рік вона була вхожа в їх квартиру на [ADDRESS] кожний четвер рано вранці - з 07-30 год., оскільки кожен раз заходила за [PERSON] для того, щоб з нею піти на нараду до Дніпропетровської міської ради. При цьому бачила, що [PERSON] жив там же, готував сніданки, забирав їх з вечірок, був зразковим чоловіком. В квартирі по [ADDRESS] вони після того, як там зробили ремонт, відсвяткували 40-річчя [PERSON] і вона вказала, що їде в Америку доглядати за батьком [PERSON], який дуже хвилювався за нього. В листопаді 2000 року [PERSON] уїхала в Америку, приїхала звідти в 2001 році, між ними виникали дрібні сварки. Після пожежі в квартирі по [ADDRESS] вони на час ремонту переїхали разом в квартиру №79, після ремонту, який тривав декілька років, вони повернулися жити в квартиру по [ADDRESS]. Коли [PERSON] приїздила з Америки, вона кожний раз з нею спілкувалась і була впевнена до 2008 року, що вона з [PERSON] живуть однією сім"єю. В 2005 році [PERSON] їй сказала, що в 2004-2005 роках вона з [PERSON] їздили з дітьми на свадьбу в Італію до племінниці, казала, що вони разом з [PERSON] придбали земельну ділянку для побудови будинку. В квартирі по [ADDRESS] була пожежа в 1996-1997 роках, у цей час вона жила за вказаною адресою з [PERSON]. Двічі на рік [PERSON] приїздила в м. Дніпропетровськ з Америки. На прохання [PERSON], яка в цей час була в Америці, вона з чоловіком відводили [PERSON] у лікарню, оскільки він погано себе почував. [PERSON] їй сказала, що вони з [PERSON] фіктивно розлучилися в 1983 році для уникнення можливої конфіскації майна, оскільки були проблеми з законом. Приблизно в 2007 році між ними погіршилися відносини, стали виникати сварки і [PERSON] стала рідше приїздити з Америки Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає [PERSON] з 1976 року, оскільки є родичкою матері [PERSON] Після їх свадьби у них була хороша сім"я. Їй не було відомо, що вони розірвали шлюб, проте [PERSON] їй говорила, що коли її мати, яка працювала директором вагона-ресторана, уїхала, вона залишила багато майна і вони боялися його можливої конфіскації. В кінці 90-х початку 2000 року вона часто заходила за [PERSON] вранці до них додому за адресою [ADDRESS] для того, щоб разом їти на збори, при цьому двері квартири відкривав [PERSON] Коли [PERSON] періодично - близько 2 рази на рік приїздила з Америки до м.Дніпропетровська, вона в цей час, в 2001-2002рр., також проживала з ним і коли вона? свідок, до них приходила [PERSON] відчиняв їй двері квартири та зустрічав її. Від [PERSON] їй відомо, що його батько? який жив в Америці, захворів і [PERSON] їде до Америки за ним доглядати, на що він давав письмову згоду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з [PERSON] з 1974 року та дружить з нею і зараз. Вони з [PERSON] одружились в 1976 році, жили однією сім"єю, за адресою м. Дніпропетровськ, [ADDRESS] вони жили до 90-х років. В 1989-1990 роках вона з чоловіком та [PERSON] їздили разом в Угорщину. Після пожежі за цією адресою вони переїхали проживати на пр. Петровського всією сім"єю. [PERSON] в 2000-х роках уїхала проживати в Америку за викликом батька [PERSON], який там жив, для догляду за ним. До цього [PERSON] з [PERSON] нею їздили в м. Київ в посольство, оскільки мали намір разом поїхати за кордон. [PERSON] в Америці працювала, періодично приїздила - 1-2 рази на рік в м. Дніпропетровськ на три тижні або на місяць, передавала позивачу гроші, при цьому вони жили з [PERSON] однією сім"єю по [ADDRESS]. В 2006-2008 роках вона приїздила на свій день народження і вона - [PERSON] була присутня на святкування її дня народження, де був і [PERSON] В 2008 році відносини між [PERSON] розладилися і з тих пір вони не зустрічалися. Їй відомо,що [PERSON] з [PERSON] сумісно купили будинок по вул. Р.Люксембург, вона йому видавала довіреність на відчуження нерухомого майна у нотаріуса від її імені. Влітку 2005 року [PERSON] їздив на свадьбу в Італію до племінниці, куди приїхала також [PERSON] з Америки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він з 1985 р. почав проживати з [PERSON] і з 1986 року до 2008 року спілкувався з сім"єю [PERSON]. Вони разом в 1989 році їздили в Угорщину, а взимку їздили до матері [PERSON] в м. Хабаровськ, регулярно по вихідним дням обідали разом. Після від"їзду до Америки [PERSON] раз на рік приїздила влітку до м. Дніпропетровська, вони разом з [PERSON] приходили до них у гості. В останній раз він з нею спілкувався в 2008 році? коли вона влітку приїхала на свій день народження, де під час його святкування був і [PERSON] В 2008 році вони з [PERSON] поругались. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає сім"ю [PERSON] з 2000 року після того, як її донька [PERSON] познайомилась з їх сином [PERSON] і вони стали жити разом. [PERSON] та [PERSON] жили однією сім"єю за адресою [ADDRESS]. Їх син з сім"єю під час ремонту в 2004 році жили у них і вони часто до них туди заходили, у них була хороша сім"я. Вони разом їздили на свадьбу в Італію до родичів, там разом жили. До 2008 року під час приїзду [PERSON] до м. Дніпропетровська вони разом з [PERSON] жили в квартирі по [ADDRESS], поки вона не дізналася, що у нього є інша жінка. Свідок також пояснила, що вона з [PERSON] є співвласниками квартири по пр. Гагаріна, вона її здавали в оренду і 50% отриманої плати віддавали [PERSON], який надавав свою згоду на покупку цієї квартири. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] та [PERSON] є його батьками. В квартирі по пр. Петровського він з батьками жили до 1989 року, в 1990 році вони переїхали в квартиру по [ADDRESS], де жили до пожежі, яка сталася в 1994 році. В 1994 році вона сім"єю переїхала на вул. Караваєва і поки в квартирі на [ADDRESS] робили ремонт, вони жили по [ADDRESS], в 1997 році повернулися проживати в квартиру [ADDRESS]. Вони хотіли однією сім"єю виїхати до Америки до діда - батька [PERSON], для чого пройшли співбесіду, проте [PERSON]захворів і він сам поїхав в Америку. В 2001 році його дід захворів і [PERSON] виїхала до Америки доглядати за ним за домоволеністю з [PERSON], проте вона часто приїздила в м. Дніпропетровськ, оскільки у неї тут було підприємство. Коли його мати їхала до Америки, вона залишала йому довіреність на розпорядження її майном. Його батьки жили однією сім"єю до 2008 року. В 2008 році його мати узнала, що у батька є інша молода жінка і подала на розділ майна. [PERSON] приймала участь у всіх придбаннях вказаного нерухомого майна, а він побудував будинок на вул. Рози Люксембург. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 1993 року вона працювала в парикмахерському салоні у [PERSON] бухгалтером, де [PERSON] була директором та їй належало 50% салону. Вона із вказаного часу знала [PERSON] як чоловіка [PERSON] В період з 1993 по 2000 рік [PERSON] привозив на роботу, забирав, обслуговувався у салоні як її чоловік. Після її від"їзду до Америки він продовжував ще близько 5 років обслуговуватися в салоні і вони з нього плату як з чоловіка [PERSON] не брали. Вона весь цей час вважала [PERSON] чоловіком [PERSON], виходячи з їх добрих взаємовідносин, поведінки, розмов [PERSON] про нього, під час яких вона його називала [PERSON]. Про те, що шлюб між ними був давно розірваний їй відомо не було. На даний час вона є директором салону, а [PERSON] є його співвласником, їх син [PERSON] був заступником директора салону до кінця березня 2013 року. На підтвердження свідчень в судовому засіданні [PERSON] з представником суду була надана заява рідної сестри [PERSON] - [PERSON] від 06.12.2012 року, завірена державним нотаріусом Штату Нью Йорк Оксаною Люп та на якій міститься Апостиль від 10.12.2012 року, засвідчений в Албані Нью Йорк особливим заступником Секретаря Штату, Штат Нью-Йорк. У вказаній заяві [PERSON] зазначила, що вона свідчить про те, що в період з 1970 по 1985 рік вона проживала в м. Дніпропетровську та м. Дніпродзержинську, потім переїхала у м. Кінгісепп США, звідки підтримувала регулярні відносини з сім»єю брата та родичами. Вона достовірно знає та підтверджує, що з часу укладення шлюбу між її братом [PERSON] та [PERSON] в 1976 році і до 2008 року вони проживали сумісно, мали загальний бюджет і протягом цього часу їх фактичні шлюбні відносини не переривалися. В 1996 році за запрошенням батька [PERSON] вони отримали дозвіл на виїзд до США, проте продовжували разом жити в м. Дніпропетровську за адресою [ADDRESS], куди вони з батьком систематично телефонували. В 2000 році в зв»язку з хворобою батька з»явилася критична необхідність їх приїзду до Америки, куди виїхала лише [PERSON], оскільки [PERSON] з причини хвороби виїхати не зміг. [PERSON] допомагала доглядати за батьком, коли вона поверталася до України, вони продовжували жити з [PERSON] В 2005 році вони прилітали до Італії на свадьбу доньки [PERSON] Відповідно до листа Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 27.03.2013 року № 1201/2978 - за обліками ГУДМС України в Дніпропетровській області значиться громадянка [PERSON], [INFO], яка дійсно у 2000 році отримала дозвіл на виїзд на постійне місце проживання до США, в зв»язку з чим вона була документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] від 02.04.1998 року, орган видачі 0401, в якому було проставлено штамп «постійне місце проживання - США». До виїзду на постійне місце проживання до США [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] та знята з реєстраційного обліку 28.09.2000 року. Як зазначено у даному листі, у виїзній справі [PERSON] не значиться жоден з членів сім»ї, проте вказано на те, що згідно переліку документів наявна копія свідоцтва про одруження з [PERSON] серії [NUMBER] від 15.11.1996 року, видана відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, а також його нотаріальна згода щодо виїзду до США [PERSON] Зазначеним спростовуються твердження [PERSON] про те, що він з 1983 року не підтримував жодних відносин з [PERSON] Як вбачається з наданих суду Бабушкінським районним відділом у м. Дніпропетровську Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області копій заяв [PERSON] на видачу паспорта: [NUMBER] від 14.10.2005, [NUMBER] від 21.03.2002 року у рядку цих заяв, датованих 14.10.2005р. та 21.03.2002 року, під назвою: "сімейний стан, якщо одружений, вказати прізвище, ім"я, по батькові дружини, чоловіка" зазначено - "одружений [PERSON]", а у рядку "яким органом ЗАГСу і коли зареєстрований шлюб" зазначено: "Красногвардійським ЗАГС м. Дніпропетровська 06.06.1976". Тобто при заповненні вказаних заяв в 2002 та 2005 роках позивачем у вказаних документах [PERSON] вказувалася як дружина. Також, як вбачається з наданої суду Бабушкінським районним відділом у м. Дніпропетровську Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області копії заяви [PERSON] від 14.09.2000 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № 2472, [PERSON] цією заявою повідомив? що йому відомо про клопотання його дружини [PERSON] з питання виїзду з України на постійне місце проживання за кордон, до США. Цим він заявив, що не заперечує проти її виїзду за кордон на постійне місце проживання, і що виїжджаюча [PERSON] не має по відношенню до нього невиконаних обов"язків та майнових зобов"язань, передбачених законодавством України. Відповідно до листа приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник С.В. від 07.11.2013 року № 176/01-16, даним нотаріусом був посвідчений 15.04.2004 року договір купівлі-продажу квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1964. Для укладання вищевказаного договору нею було засвідчено підпис [PERSON] на заяві про надання згоди чоловіку [PERSON] на придбання квартири [ADDRESS]. На підтвердження зазначеного суду надана завірена копія нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Олійник С.В. за реєстровим № 1963 вказаної заяви [PERSON], в якій зазначено, що при її посвідчені нотаріусом оглянуто свідоцтво про реєстрацію шлюбу [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER], видане Красногвардійським ЗАГС м. Дніпропетровська. Відповідно до листа Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 16.11.2013 року № 5583, згідно архівного наряду даної нотаріальної контори "Договори відчуження квартир та документи, на підставі яких вони посвідчувалися", том № 4 за 2005 рік, 18.02.2005 року державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Зайченко І.А. посвідчено нотаріальну дію - засвідчення справжності підпису на заяві від гр. [PERSON], про надання згоди своїй дружині [PERSON] на придбання квартири [ADDRESS], за ціну та на умовах за її розсудом, про що є відповідний запис в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій нотаріуса Зайченко І.А. від 18.02.2005 року за р. № 2-1028. Як вбачається з листа приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Юрченко Л.Л. від 21.11.2013 року № 671/01-16, письмова нотаріальна згода [PERSON] ( в особі представника за довіреністю [PERSON]) своєму чоловікові [PERSON] на придбання земельної ділянки [ADDRESS] (для будівництва та обслуговування житлового будинку), надавалася 15.02.2007 року і засвідчена приватним нотаріусом Юрченко Л.Л. за № 669. Вказане не було спростовано позивачем, який посилався на те, що при здійсненні багатьох правочинів у нотаріуса з ним завжди знаходився його син [PERSON], оскільки він йому довіряв на той час, маючи поганий зір, та дозволяв вести документацію по своїм справам, неодноразово видавав довіреності на його ім"я, проте 14.09.2008 року за його заявою за фактом шахрайства відносно [PERSON] та його дружини було порушено кримінальну справу, в якій він підозрюється в заволодінні його майном шахрайським шляхом саме через використання довіреностей, які були виписані від його ім"я. Разом з цим, доказів того, що вказані довіреності були визнанні в установленому законом порядку недійсними, або будь-яка особа була визнана винною у їх використанні шахрайським шляхом суду не надано. Відповідно до довіреності від 17.04.2004 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 1677, [PERSON] уповноважила [PERSON], [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися всім її майном, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, зокрема, з можливістю укладати всі дозволені законом угоди, зі строком дії довіреності до 17.04.2007 року. Як вбачається з наданої суду Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою заяви від 18.02.2005 року за р. №2-1028, завіреної нотаріально, [PERSON] надав згоду своїй дружині [PERSON] на придбання квартири [ADDRESS], за ціну та на умовах за її розсудом, що спростовує доводи позивача на обгрунтування його позовних вимог. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наданих у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Зважаючи на наведені обставини та вказані положення цивільно-процесуального законодавства, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає, що позивач [PERSON] не надав достатніх доказів на підтвердження того, що все зазначене у позові майно було придбано ним за свої особисті грошові кошти, не надав доказів своєї матеріальної можливості особисто придбати вказане майно. Крім того, на підтвердження своїх тверджень в обгрунтування позову позивач посилався на те, що коли він вже проживав разом з [PERSON], йому приходилося брати у борг грошові кошти для придбання нерухомості. Ті гроші? які він брав в борг у [PERSON], він їй не повертав, оскільки вона живуть однією сім"єю. Також він брав гроші у борг на придбання нерухомості у своїх знайомих, а зокрема [PERSON] та [PERSON], які потім повертав разом з [PERSON] На підтвердження вказаних тверджень [PERSON] суду надані оригінали розписок та їх копії, відповідно до яких [PERSON] 21.10.1998 року взяв в борг у [PERSON] 7000,00 доларів для придбання будинку за адресою [ADDRESS], які зобов"язався повернути протягом року, та 20.02.1999 року взяв борг у [PERSON] 16 000 доларів США на покупку квартири по [ADDRESS], які зобов"язався повернути протягом трьох років, а також розписки від 12.05.2003 року, відповідно до якої позивач взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 45000,00 грн. для придбання домоволодіння за адресою [ADDRESS], які зобов"язався повернути протягом 2 років.. Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, для підтвердження своїх заперечень зобов»язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно до ч.3 цієї статті особи, які беруть участь у справі, зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки. Зазначені розписки були надані позивачем суду лише в судовому засіданні 02.09.2015 року майже в кінці судового розгляду справи, про них як про доказ своїх заперечень він суд не повідомляв перед початком судового розгляду, крім того. Крім того, суду не надано будь-яких доказів на підтвердження доводів, вказаних в цих розписках, зокрема наявності на час зазначеної дати складання розписки - 20.02.1999 року у власності [PERSON], [INFO], зазначених у розписці грошових коштів. Крім того, позивач у позові просить визнати його особистою власністю домоволодіння по [ADDRESS] в цілому, разом з цим як вбачається з свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 31.07.2003 року [PERSON] придбав лише 17/100 частин вказаного домоволодіння. Зважаючи на викладене та встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають у повному обсязі. Також, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі. У наданому суду позові [PERSON] просила визнати факт проживання її та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 15.01.2000 року по теперішній час однією родиною без реєстрації шлюбу; визнати спільною сумісною власністю їх, її та [PERSON], подружжя наступне нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 26,5 кв.м.; земельну ділянку, площею 0,0350 га та житловий будинок літ. А-1 з мансардним поверхом за [ADDRESS], загальною площею 135,4 кв.м., житловою площею 87,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: баня літ. Б, альтанка літ. В, навіс літ. Г, споруди №1-4, І,ІІ; 17/100 частин домоволодіння по [ADDRESS], загальною площею 19,7 кв.м.; трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 39,7 кв.м.; житловою площею 33,2 кв.м.; двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 59,9 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м., та визнати за нею право власності на ? частину вказаного майна. В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON] у позові посилається на те, що з 15.01.2000 року вони з [PERSON] почали проживати однією родиною, були пов"язані спільним побутом, вели спільні господарство за сумісні кошти купували необхідне їм майно, в тому числі спірне, вони разом всиновили двох дітей та мають одну спільну дитину, 2012 року народження. При цьому, обгрунтовуючи свої вимоги, [PERSON] посилається на положення Сімейного Кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року. Разом з цим, правовідносини, що розглядаються у даній справі, регулюються діючим на час їх виникнення Кодексом про шлюб та сім»ю України, і положеннями цього Кодексу не було передбачено встановлення факту проживання осіб однією сім"єю без реєстрації шлюбу. Вказане підтверджується роз"ясненнями, викладеними у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (із змінами від 25.05.1998 р.) в якому зазначено, що встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах може мати місце, якщо такі відносини виникли до 08.07.1944 року і тривали до смерті (пропажі без вісті на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадянського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають. Крім того, відповідно до ст. 74 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На це посилається і в роз"ясненнях, викладених у п.20 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». У даній же справі встановлено, про що зазначено вище, реєстрація розлучення подружжя [PERSON] в органах реєстрації актів громадянського стану не відбулася, що свідчить про те, що [PERSON] залишається перебувати у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Таким чином, встановлення факту проживання однією сім"єю без шлюбу можливо у разі якщо сторони не перебувають в іншому шлюбі. З огляду на наведене, суд вважає, що передбачені законом підстави для визнання факту проживання [PERSON] та [PERSON] з 15.01.2000 року по теперішній час однією родиною без реєстрації шлюбу відсутні, як і відсутні підстави для визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] вказаного нерухомого майна та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину цього майна. Крім того, як вбачається із позовної заяви [PERSON], нею заявлений позов про визнання факту проживання однією родиною, визнання спільною сумісною власності майна, права власності на частину майно до [PERSON] Разом з цим, в судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] відсутні будь-які спірні правовідносини щодо цього майна. Зважаючи на викладене, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають у повному обсязі. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають? не підлягають відшкодуванню понесені ними витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed