Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства "Банк Форвард", третя особа - Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович, про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса який було вчинено 07.06.2019 року та зареєстровано в реєстрі за №769, таким що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначила, що про вчинення виконавчого напису їй стало відомо після отримання нею 20.07.2019 року копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.07.2019 р. у ВП 59549868 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л., після чого були заблоковані всі її рахунки в банках. Позивачка в поданому позові зазначає, що виконавчий напис не підлягає виконанню з наступних підстав. Згідно приписів підпунктів 5.1. та 5.2. пункту 5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має юридичну силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Позивачка стверджує, що договору з АТ "Банк Форвард" вона ніколи не укладала, в кредитних стосунках з цим банком ніколи не була, а тому вважає, що вимога про стягнення коштів та як висновок і виконавчий напис є фіктивними. Жодних вимог про погашення заборгованості, письмових вимог про усунення порушень за кредитним договором від банку до позивачки не надходило. Позивачка зазначає, що за таких обставин нотаріус вчинив виконавчий напис всупереч вимогам ст.18 Цивільного кодексу України, статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», пункту 2 переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, підпунктів 3.2. та 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та , що при вчинені виконавчого напису бушло порушено вимоги щодо безспірності розміру та наявностізаборгованості, та порушено порядок вчинення в частині ненадання банком оригіналу кредитного договору для вчинення нотаріального напису, що є підставою для визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом щодо стягнення з позивачки на користь АТ "Банк Форвард" заборгованості таким, що не підлягає виконанню. За викладених обставин, в поданому позові позивачка просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса який було вчинено 07.06.2019 року та зареєстровано в реєстрі за №769, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 46575,14 грн. - таким що не підлягає виконанню. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В своїй заяві позивачка просила розглянути справу без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Надав суду відзив на позову заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову. У відзиві зазначив, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом були дотримані всі вимоги закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Стягнення заборгованості проводилось за період з 20.10.2016 р. по 07.02.2017 року, загальна сума заборгованості становить 45725,14 грн. Банк надав нотаріусу не лише розрахунок заборгованості за кредитним договором, а і виписки по рахунку, оформлені у відповідності до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що доводило безспірність вимог Банку. АТ "Банк Форвард" на момент звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису надало всі передбачені законом документи. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Третя особа - приватний нотаріус Кондратюк В.С. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що згідно виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. 07.06.2019 року, на підставі ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у - безспірному - порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 пропоновано звернути стягнення з громадянки України, якою є [PERSON] , яка народилась [INFO] місце народження: місто Попасна Луганської області, місце роботи: ДС Станція Попасна, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка є боржником за кредитним договором № 107499015 від 07.07.2013 року, укладеним нею із ПАТ "Банк Русский Стандарт", правонаступником якого є АТ "Банк Форвард" ідентифікаційний код юридичної особи:34186061, юридична адреса: 01032, м.Київ, вул.Саксаганського, 105. Стягнення заборгованості провадиться за період з 20.10.2016 року по 07.02.2017 року. Сума повної заборгованості складає 45725,14 грн., в тому числі: - заборгованості за сумою кредиту становить 44771,70 грн.; - заборгованості за процентами та комісіями становить 953,44 грн.; - плата за пропуск мінімальних платежів та комісіями становить 0,00 грн. Цей виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення і може бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року. У відповідності до постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л., про відкриття виконавчого провадження №59549868 від 15.07.2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №769, виданого 07.06.2019 року приватним нотаріусом ІМНО Київської області Кондратюк В.С. про стягнення з [PERSON] на користь АТ "Банк Форвард" заборгованості у розмірі 46575,14 грн. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Так, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм суд дійшов наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі №207/1587/16. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. 07.06.2019 року було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №769, за яким стягнення здійснюється за період з 20.10.2016 року по 07.02.2017 року. Нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, встановленого нормами ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Суд звертає увагу на те, що відповідачем до суду не надано жодного доказу вчинення виконавчого напису з дотриманням всіх вимог, передбачених законодавством. З огляду на зазначене, вбачається, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, є достовірними та обґрунтованими, сумніву у суду не викликають, а тому, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved