Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який надалі уточнив, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь сплачені за угодою № 201399 від 04.04.2011р. грошові кошти в сумі 11400,05 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 квітня 2011р. між ним та відповідачем було укладено угоду №201399 на отримання грошових коштів. Позивач вважає, що зазначена угода була укладена під впливом оману та застосуванням нечесної підприємницької практики посилаючись на те, що перед укладанням договору консультант пояснив йому, що необхідною умовою отримання грошей є оплата на банківський рахунок відповідача суму 5600 грн., як одноразовий реєстраційний внесок та впродовж наступних 3-10 днів він може отримати заявлену в угоді суму, а далі виплачувати кредит на умовах укладеної угоди, в разі неотримання необхідної суми грошових коштів відповідач зобов'язався повернути початковий внесок. Після підписання угоди позивач не отримав грошових коштів, як то передбачено укладеним договором, з яких причин йому не були сплачені кошти йому не повідомили зазначені кошти він не отримав до теперішнього часу, крім того він щомісяця здійснював платежі на рахунок відповідача відповідно до умов договору, враховуючи, що до теперішнього часу йому не сплатили кошти, передбачені договором він вимушений звернутися до суду з позовом яким просить суд стягнути з відповідача внесені на його рахунок грошові кошти. Позивач в судове засідання не явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність на задоволені позовних вимог наполягав. Представник відповідача в судове засідання не явився, причини неявки суду не повідомив, про час слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду заперечення на позовну заяву. З письмових заперечень відповідача вбачається, що з вимогами позивача відповідач не згодний в задоволені позовних вимог просив суд відмовити, посилаючись на не обґрунтованість позовних вимог, вважає, що у позивача було достатньо часу для ознайомлення з умовами договору та додатків до нього, тому при укладанні договору ніякого оману зі сторони відповідача не було, договір було укладено на підставі волевиявлення позивача, що підтверджується його підписанням договору та внесення позивачем внеску, та подальших платежів, отже позивачем було прийнято умови договору та додатків до нього. Відповідач вважає, що позивач мав би отримати грошові кошти у разі виконання умов договору та додатків до нього. Судом постановлено слухати справу заочно. Суд дослідивши матеріали справи вважає позов обґрунтованим та підлягає задоволенню по наступним підставам: 04 квітня 2011р. між [PERSON] та ПП „Грандфінресурс" було укладено договір № 201399 на отримання грошових коштів в сумі 80000грн. для придбання товару. Позивач відповідно до умов зазначеного договору зобов'язаний сплатити одноразовий комісійний внесок у день підписання сторонами даного договору та адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу та своєчасно кожного місяця сплачувати загальний платіж. Відповідач зобов'язався надавати позивачу необхідну інформацію та не розголошувати конфіденційну інформацію. Відповідач гарантує надати позивачу дозвіл на придбання товару або отримання позики, якщо позивач виконує усі умови договору та додатків до нього (а.с.5-11). Однак згідно до визначень термінів, що міститься у додатку №2 до договору дозвіл надається учаснику за результатами заходу по розподілу грошового фонду. при цьому згідно до ст.4 додатку №2 захід про розподіл грошового фонду проводиться комітетом, що формується зі складу інших учасників. Таким чином питання щодо надання дозволу на отримання товару або позики знаходиться поза межами компетенції безпосередньо відповідача та за таких обставин відповідач в п.2.5 договору не міг гарантувати вчинення дій, що не залежать від його волевиявлення. Крім того відповідно до п.4.1 договору захід по розподілу фонду проводиться коли фонд реєстру є достатнім, при цьому умовами договору та додатків не визначено коли вказаний фонд є достатнім, а коли ні. Фонд реєстру - сума чистих внесків, сплачених учасниками програми. За таких обставин, кожен наступний учасник матиме можливість отримати позику лише за умови виконання іншими учасниками своїх зобов'язань щодо внесення чистих внесків, що також не залежить від адміністратора-відповідача. У випадку невнесення іншими учасниками чистих внесків, позивач, як учасник програми не матиме можливості отримати позику, оскільки фінансування потреб позивача за рахунок адміністратора - відповідача, умовами договору не передбачено. В такому випадку, навіть якщо позивач ініціює розірвання договору, відповідно до умов додатку до договору він не матиме права отримати сплачену раніше суму одноразового комісійного внеску та суму адміністративних витрат. З огляду на зазначене суд дійшов висновку про те, що умови вищевказаного договору з додатками містить несправедливі умови, які не передбачають істотній дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, як учасника програми „Альянс Україна", передбачають для нього жорсткі умови щодо сплати внесків та оплати послуг відповідача, який не обтяжує себе чітко визначеними обов'язками стосовно позивача та перекладає зобов'язання щодо надання позики позивачеві на інших учасників програми, з суттєвим ризиком неотримання такої позики взагалі та з неминучою втратою первісних внесків. Відповідно до ст. 18 ЗУ „Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотній дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача. Несправедливими є, зокрема, умови договору, про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця ( виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору; встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виробник) не виконає своїх. Згідно до ч.4 ст. 18 ЗУ „Про захист прав споживачів" перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Згідно до ч.5 ст. 18 ЗУ „Про захист прав споживачів" якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до п.2 ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст. 19 ЗУ „Про захист прав споживачів" забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною, а також забороняється утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до ч.3 ст. 19 ЗУ „Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики. є недійсними. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно п.7 Постанови Пленуму ВСУ „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р. №9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлена наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд вказуючи на нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч.1-3 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що недійсність укладеного позивачем договору прямо передбачена ст. 19 ЗУ „Про захист прав споживачів", а тому зазначений договір слід розглядати як нікчемний у зв'язку з чим у суду є підстави застосувати до нього наслідки недійсності правочину, що передбачені ст. 216 ЦК України та визнати недійсним укладений 25.07.2011р. договір №203452 між позивачем [PERSON] та відповідачем ПП „Грандфінресурс". Як вбачається з квитанцій № QS322901 від 07.04.2011р., № QS970101 від 04.04.2011р. позивач відповідно умов договору № 201399 сплатив одноразовий комісійний внесок в розмірі 5600грн.(а.с.12-15) та подальше сплачував на рахунок відповідача кошти за договором №201399: 20.05 2011р. чистий внесок в розмірі 444,45грн., 20.05.2011р. адміністративний платіж в розмірі 200 грн., 14.06.2011р. чистий внесок в розмірі 444,45грн., 14.06. 2011р. адміністративний платіж в розмірі 200 грн., 13.07.2011р. чистий внесок в розмірі 444,45грн., 13.07.2011р. адміністративний платіж в розмірі 200 грн., 13.08.2011р. чистий внесок в розмірі 444,45грн., 13.08.2011р. адміністративний платіж в розмірі 200 грн., 12.09.2011р.чистий внесок в розмірі 444,45грн., 12.09.2011р. адміністративний платіж в розмірі 200 грн., 12.10.2011р.чистий внесок в розмірі 444,45грн., 12.10.2011р. адміністративний платіж в розмірі 200 грн., 15.11.2011р.чистий внесок в розмірі 444,45грн., 15.11.2011р. адміністративний платіж в розмірі 200 грн., 19.12.2011р. чистий внесок в розмірі 444,45грн., 19.12.2011р. адміністративний платіж в розмірі 200 грн., 11.01.2012р.чистий внесок в розмірі 444,45грн., 11.01.2012р. адміністративний платіж в розмірі 200 грн. (а.с.19-31), таким чином загальна сума сплачених коштів складає 11400,05грн., зазначену суму слід стягнути за рішенням суду. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем надані суду переконливі докази стосовно обґрунтованості його позовних вимог, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. З відповідача підлягає стягненню в доход держави судові витрати в сумі 229,40грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved