Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому прохав зобов'язати відповідача змінити дату звільнення з " 22.09.2008" на " 04.06.2014", стягнути з відповідача на його користь 162104,80 грн. та судовий збір. На підтвердження своїх вимог вказував, що він працював асистентом кафедри загальної практики - сімейної медицини Вищого державного навчального закладу України "Українська медична стоматологічна академія". З 24.01.2006 року між позивачем та відповідачам було укладено трудовий договір(наказ про прийом на роботу №15 від 24.01.2006 року). В наступному пройшов конкурсний відбір на посаду асистента кафедри загальної практики сімейної медицини і з ним було укладено строковий трудовий договір терміном до 30.06.2011 року(наказ від 14.11.2006 р. №313). З листопада 2008 року за розпорядженням адміністрації роботодавця позивача не допускали до роботи з посиланням на звільнення мене з займаної посади за власним бажанням з 22.09.2008р. Записом у трудовій книжці серії АХ №266135 зазначено, що звільнено з 22.09.2008 р. згідно наказу №276 від 14.11.2008 р. Оскільки відповідач своєчасно не видав трудову книжку - підлягає стягненню середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період з 23.09.2008р. по 04.06.2014 р. - 162104 грн. 80 коп., що і стало підставою для звернення до суду з позовом. У своїх письмових запереченнях представник відповідача вказував, що позовні вимоги незаконними, безпідставними та необґрунтованими. З 24.01.2006 р. по 22.09.2008 року позивач працював на посаді асистента кафедри загальної практики-сімейної медицини УМСА. З 22.09.2008 року він самовільно припинив виходити на роботу, документально підтвердження поважних причин не виходу на роботу не надавав. 13.11.2008 року профспілковим комітетом УМСА в присутності [PERSON] було дано згоду на його звільнення за ст. 40 п. 4 КЗпП України за прогул без поважних причин. 14.11.2008 р. [PERSON] звернувся із власноручною написаною заявою до ректора академії про звільнення його за власним бажанням з 22.09.2008 р. Наказом ректора від 14.11.2008 р. №276 його звільнено з посади за ст. 38 КЗпП України з дати фактичного припинення виконання ним трудових обов'язків асистента кафедри, з 22.09.2008 р. [PERSON] в день звільнення 14.11.2008 р. був і у відділі кадрів та в академії, до відділу кадрів для отримання трудової книжки не з'явився і в цей день відмовився її отримувати, ознайомлюватися з наказом про звільнення та від підпису в особовій картці відмовився, про що були складені акти від 14.11.2008 р. та підписані працівниками відділу кадрів. 19.11.2008 р. відділом кадрів академії направлено позивачу повідомлення вих№13.03/3999 від 19.11.2008 р., з пропозицією отримати трудову книжку у відділі кадрів та виписку з наказу №276 від 14.11.2008 року про його звільнення рекомендованим листом з повідомленням. Лист від 19.11.2008 р. направлений академією на єдину відому адресу позивача, яку він зазначив у своїх зверненнях - [ADDRESS]. Цей лист [PERSON] на пошті не отримав тому лист був повернутий до академії за закінченням терміну зберігання. Оскільки позивачу було відомо про звільнення за власним бажанням 14.11.2008 р. за власноруч написаною і поданою заявою 14.11.2008 р., та вважаючи звільнення незаконним він подав 11.08.2009 р. до Октябрського районного суду м. Полтави позовну заяву про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу і знав про необхідність отримання трудової книжки, але з власної волі цього не робив. Протягом 6 років з дати звільнення не намагався отримати трудову книжку. Також позивач коли писав заяву про звільнення 14.11.2008 р. не вказав в цій заяві про направлення йому трудової книжки за місцем проживання. Оскільки з заявою переслати трудову книжку позивач до УМСА не звертався, а адміністрація закладу вправі переслати трудову книжку звільненому працівнику лише за письмовою заявою працівника (п.4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників) відділом кадрів трудова книжка залишена на зберігання згідно з інструкцією. Заяву про пересилання трудової книжки [PERSON] направив поштою на адресу УМСА лише 19.05.2014 р. Відповідно до Інструкції , 04.06.2014 р. академією поштою направлені за адресою [PERSON] його трудова книжка, довідка про роботу та заробітну плату з описом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримувала позовні вимоги та прохала суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] прохала суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що згідно з витягом із наказу №15 від 24.01.2006 р. [PERSON] було прийнято на посаду асистента кафедри загальної практики - сімейної медицини з 01.02.2006 р. (а.с. 22). Відповідно до копії витягу з протоколу №53 засідання профспілкового комітету ВДНЗУ "Українська медична стоматологічна академія" від 13 листопада 2008 року про надання згоди профкому на звільнення асистента кафедри загальної практики-сімейної медицини [PERSON] за ст. 40 п. 4 КЗпП України за порушення трудової дисципліни "прогул без поважних причин" згідно подання адміністрації академії 01.01/3840 від 05.11.2008 р., прийнято одноголосне рішення про надання згоди профкому на звільнення асистента кафедри загальної практики-сімейної медицини [PERSON] за ст.40 п. 4 КЗпП України за порушення трудової дисципліни "прогул" без поважних причин. (а.с. 23-24). Відповідно до заяви від 14.11.2008 р. [PERSON] проохав звільнити його за власним бажанням з 22.09.2008 р. (а.с. 25). Відповідно до витягу з наказу №276 від 14.11.2008 р., [PERSON], ассистента кафедри загальної практики сімейної медицини, 22.09.2008 р. Звільнено за власним бажанням, ст.38 КЗпП України.(а.с. 26). Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Відповідно до відповіді Територіальної державної інспекції з питань праці у Полтавській області від 04.07.2014 року, відповідно до акту перевірки трудова книжка на день здійснення перевірки (20.07.2009 р.) знаходилась в закладі. При цьому, адміністрацією закладу було надано акт від 14.11.2008 р. щодо відмови отримання трудової книжки. Також був наданий лист від 19.11.2008 р. №13.03/3999, адресований з вказівкою про необхідність отримати трудову книжку. Як свідчить додана до заяви копія "заяви про видачу трудової книжки та виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу" від 19.05.2014 р., звернулись до ректора навчального закладу з проханням видати вам довідку про роботу та заробітну плату, а також направити трудову книжку поштовим відправленням. Згідно з інформації, наданої адміністрацією закладу, вам 04.06.2014 року поштовим відправленням було направлено трудову книжку, довідку про роботу та довідку про доходи, про що свідчить поштова квитанція з описом (а.с. 7-8). Рекомендований лист від 19.11.2008 року було направлено [PERSON], за адресою: [ADDRESS] з пропозицією отримати трудову книжку у відділі кадрів та виписку з наказу №276 від 14.11.2008 р. про його звільнення (а.с.30-31). Позивач звернувся з заявою про пересилання йому трудової книжки 19.05.2014 року, що підтверджується копією заяви [PERSON] на ім'я ректора ВДНЗ "Українська медична стоматологічна академія" [PERSON] (а.с. 32-33). Відповідно до листа від 04.06.2014 року [PERSON] на його письмову заяву було направлено трудову книжку (а.с. 4), довідку проте, що [PERSON] працював з 01.02.2006 р. по 22.09.2008 р. на посаді асистента кафедри "Загальна практика-сімейної медицини" (а.с.5), довідку про доходи №266 від 25.05.2014 р. за період з березня по серпень 2008 року (а.с.6). Згідно з частиною першою статті 233 Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У день звільнення [PERSON], не з'явився для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки,про що були складені акти працівниками відділу кадрів (а.с. 27-28).19.11.2008 року на його на адресу був надісланий лист з повідомленням про звільнення та проханням з'явитися до відділу кадрів для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки (а.с. 30-31). Даний лист повернувся до відділу кадрів за закінченням терміну зберігання. На адресу ректора ВДНЗ "Українська медична стоматологічна академія" надійшла заява [PERSON] від 19.05.2014 року з проханням надіслати на його адресу трудову книжку, довідку про роботу та довідку про доходи (а.с. 32-33). Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпПУкраїни строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Передбачений ст.233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Позивач не надав суду жодних доказів, які обґрунтовують поважність причин пропуску місячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України, а отже вказаний строк пропущений без поважних причин. На підставі встановлених фактів позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до правил частиною 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, наддавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Згідно з частиною 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: dismissed