Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином. 01.09.2020 року позивачі подали уточнену позовну заяву. Позовнівимоги обґрунтовані тим, що 14 листопада 2015 року о 21 год. 10 хв., на автодорозі в с. Іванівка Синельниковського району сталося ДТП, в результаті якої загинув [PERSON] , син [PERSON] , та чоловік [PERSON] , також залишився без батька малолітній син - [PERSON] , [INFO] . По даному факту було проведено досудове слідство і судовий розгляд справи. Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.06.2018 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 287 КК України і призначено покарання в виді 4-х років позбавлення волі. Згідно ст. 1 п «в» 34 «Про амністію у 2016р» [PERSON] звільнено від відбування покарання. Також, вказаним вироком частково задоволені їхні позовні вимоги заявлені у кримінальному провадженні: Стягнуто з відповідача на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 33817 грн. і моральну шкоду в розмірі 150000 грн. На користь - [PERSON] стягнуто з відповідача матеріальну шкоду пов`язану з втратою годувальника за період з 15.11.2015 року по 01.08.2016 року в розмірі 35657 грн. 05 коп. Моральну шкоду в розмірі 200000 грн. Також в інтересах малолітнього сина - [PERSON] [INFO] на відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної зі смертю годувальника стягнуто з відповідача в розмірі 4194 грн. 99коп. щомісячно, починаючи з 15.11.2015 року і до досягненню дитиною повноліття. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року вирок Синельниківського міськрайонного суду від 13.06.2018 року в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, скасовано і направлено до суду 1-ої інстанції на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без змін. Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного Кримінального суду від 18 липня 2019 року вирок Синельниківського міськрайсуду залишено без змін, а касаційну скаргу засудженого [PERSON] залишено без задоволення. В результаті скоєного [PERSON] злочину, їм спричинено матеріальну і моральну шкоду. Матеріальна шкода завдана [PERSON] , як матері [PERSON] полягає в затратах пов`язаних з похованням [PERSON] , що складає 22260 грн. Також на могилі був встановлений пам`ятник (комплект) на загальну суму 21242 грн. А всього матеріальні затрати складають 43502 грн. Відповідні документи долучаються до позовної заяви. Окрім матеріальної шкоди [PERSON] завдано моральний збиток, який полягає в тому, що внаслідок загибелі її сина вони, як батьки перенесли великі душевні страждання, погіршилось їх з чоловіком здоров`я, в неї загострились хвороби. Вона з чоловіком, є пенсіонерами і отримують мінімальну пенсію, що не достатньо для нормального життя і відновлення психологічного стану спричиненого злочинними діями [PERSON] . [PERSON] , як дружині загиблого [PERSON] також завдано матеріальної і моральної шкоди. На момент смерті - 14 листопада 2015 року [PERSON] працював начальником цеху Дніпропетровського агрегатного заводу і отримував зарплату, яка дозволяла мати достойний рівень життя їх родини, утримувати і виховувати малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також мали змогу надавати матеріальну допомогу батькам пенсіонерам. Заробітна плата [PERSON] за період з листопада 2015 року по жовтень 2016 року склала 121937 грн. 62 коп. - середньомісячна - 10161грн. 46 коп. Зі смертю її чоловіка значно погіршилось матеріальне становище її сім`ї, що відобразилось на фізичному та духовному стані їхньої дитини. Згідно довідки з місця роботи [PERSON] його річний дохід складав 121937 грн. 62 коп. , тобто 10161 грн. 46 коп. щомісячно. Тому вважає, що такий розмір відшкодування щомісячно повинен бути сплачений на утримання дитини і така ж сума повинна бути сплачена їй - як дружині загиблого до дня її виходу на роботу, тобто з 15 листопада 2015 року до 01 серпня 2016 року в розмірі 10161 грн.46 коп. * 8,5 м. = 86372 грн.41 коп. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Також даним злочином завдано і моральної шкоди яку позивач [PERSON] як мати загиблого оцінила в 500 000 грн. [PERSON] , як дружина загиблого оцінює моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. У зв`язку з вищенаведеним просять стягнути з відповідача [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 43502 грн. 00 коп. і моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] матеріальну шкоду, пов`язану зі смертю годувальника за період з 15 листопада 2015 року до 01 серпня 2016 року в розмірі 86 372грн. 48 коп. і моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] в інтересах її малолітнього сина [PERSON] , [INFO]. матеріальну шкоду пов`язану зі смертю годувальника в розмір 10161,46 грн. щомісячно, починаючи з 15 листопада 2015 року і до досягнення дитиною, повноліття, а у разі навчання до закінчення дитиною навчання у навчальному закладі, але не більше ним до досягнення нею двадцяти трьох років; стягнути з відповідача [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] судові витрати в сумі 6000 грн. В судове засідання позивачі [PERSON] , та [PERSON] не з`явились надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, наполягала на задоволенні позову у повному обсязі. 21.09.2020 року представником відповідача [PERSON] , [PERSON] до суду був наданий відзив на уточнену позов в якому просить відмовити у позові повністю. В частині позовних вимог [PERSON] про відшкодування майнової шкоди в розмірі 43502,00 грн., яка складається з витрат на поховання [PERSON] і витрат на придбання і установку пам`ятника і моральної шкоди, завданої злочином, в розмірі 500 000.00 грн. представник відповідача зазначив наступне: На підтвердження понесення витрат на поховання та встановлення меморіального пам`ятника позивачем було надано суду: Копію накладної №368 від 16 листопада 2015 року на ритуальні послуги на загальну суму 4 400.00 грн.; Копію товарного чеку від 16 листопада 2015 року на ритуальні послуги на загальну суму 11 130. 00 грн.; Копію рахунку-замовлення №1479 від 16 листопада 2015 року на загальну суму 6730.00 грн.; Копію рахунку-фактури №1 від 07 червня 2016 року на загальну суму 13 625,00 грн.; Копію рахунку-фактури №1 від 07 червня 2016 року на загальну суму 9 062,00 грн. ; Копія невідомого документу на суму 9062.00 грн.; Роздруківка документа невідомого походження від [PERSON] від 17 вересня 2017 року. За переконанням представника відповідача, факт оплати послуг та/або товарів підтверджується розрахунковим документом. Положення про форму та зміст розрахункових документів затверджено наказом № 13 від 21 січня 2016 року, а до цією дати Положенням, затвердженим наказом № 614 від 01 грудня 2000 року. Цими положеннями визначено форми і зміст розрахункових документів, які мають видаватися при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг. Як законом про РРО, так і вказаними положеннями такої форми розрахункового документу як рахунок (рахунок-фактура, рахунок -замовлення) - закон не передбачає. Рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам розрахункового документа. Він не фіксує господарських операцій, розпоряджень, дозволів на здійснення операцій. Фактично, рахунок має інформаційний характер, адже передбачає лише виставлення замовнику певної суми до сплати за товари та/або послуги, які в свою чергу можуть бути або оплачені, або ні. Саме факт оплати рахунку-фактуру підтверджують розрахункові документи - квитанції, чеки тощо). Крім того, представник відповідача вважає, що надані суду копії накладної та товарного чеку щодо надання ритуальних послуг - не можуть бути належним підтвердженням факту надання послуг, оскільки позивачами не надано актів виконаних робіт або надання послуг. Представник відповідача вважає неналежними доказами надані позивачем копію невідомого документу на суму 9062,00 грн. та роздруківку документу від імені [PERSON] від 17 вересня 2017 року. На думку представника відповідача з наданих копій не можливо дійти висновку що саме за документи надані, оскільки в них відсутні обов`язкові реквізити, які мають міститися в розрахунковій документах. Із змісту документів не зрозуміло чи то є рахунком, чи розпискою або до якої категорії належить копія, отже такі докази не можуть братися судом до уваги як: підтвердження понесення позивачем витрат та сплати грошових коштів. Також звертає увагу, що копії наданих рахунків не засвідчено з установленому порядку, як це передбачено ДСТУ 4163-2003. В частині позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь матеріальної шкоди у зв`язку із втратою годувальника та моральної шкоди, завданої злочином в розмірі 500 000, 00 грн. вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані, не підтверджені належними доказами. В частині позовних вимог [PERSON] в частині стягнення майнової шкоди пов`язаної зі смертю годувальника представник відповідача зазначила наступне: Потерпілою [PERSON] заявлено цивільний позов про стягнення з [PERSON] на її користь в інтересах малолітнього сина [PERSON] , майнової шкоди, пов`язаної зі смертю годувальника її чоловіка [PERSON] , в розмірі 10161,46 грн. щомісячно, починаючи з 15 листопада 2015 року. Середній заробіток чоловіка потерпілої відповідно до наданої позивачем довідки за період з листопада 2014 року по жовтень 2015 року - складав 10161,46 грн. у зв`язку з чим саме такий розмір потерпіла просить стягнути на утримання дитини. Такий же розмір завданої шкоди повинен бути виплаченій потерпілій, як дружині померлого до дня її виходу на роботу, тобто з 15 листопада 2015 року до 01 серпня 2016 року, розмір шкоди за вказаний період складає 35 657,05 грн. Представник відповідача не погоджується із розрахунком шкоди у зв`язку з тим, що ДТП в результаті якого загинув [PERSON] сталось 14 листопада 2015 року, отже середньомісячний дохід має розраховуватися за загальним правилом за останні повні 6 місяців, тобто жовтень, вересень, серпень, липень, червень, травень 2015 року. Отже, позивач визначив середньомісячний дохід виходячи із отриманих сум за повний рік. Так, відповідно до відомостей отриманої довідки дохід [PERSON] за відрахуванням податків та зборів складав: Травень 2015 року - 13 200. 93 грн.; червень 2015 року - 12 689, 64 грн.; липень 2015 року - 12 557,45 грн.; серпень 2015 року - 12 025,64 грн.; вересень 2015 року - 1 072,09 грн.; жовтень 2015 року - 1 065,51 грн. Таким чином, середньомісячний дохід [PERSON] складав 8 768, 54 грн. В позовній заяві позивач зазначив, що їх родина складалась із трьох осіб - позивач, її чоловік [PERSON] та їх син. Проте, жодного доказу на проживання родини саме в такому складі позивачем суду не надано, тому це є припущенням позивача, на якому не може ґрунтуватися судове рішення. Таким чином, вирахувати суму відшкодування у зв`язку із втратою годувальника взагалі не представляється можливим. Окрім цього заявлені позивачем суми відшкодування щомісячно є непомірними для відповідача. Так, відповідач має на утриманні непрацездатних за віком батьків - [PERSON] та [PERSON] . Також на утриманні [PERSON] перебуває малолітня дитина - його дочка [PERSON] , 2013 року народження. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2016 року [PERSON] присуджено сплачувати на утримання дитини грошову суму - 1/4 частку його доходу щомісячно. Відповідно до довідки про заробітну плату [PERSON] з липня 2019 року по червень 2020 року середній дохід після вирахування всіх податків та зборів 6028,83 грн. на місяць, тобто 72 346 грн. на рік. Після вирахування аліментів середній дохід на місяць складає 4 511 грн. на місяць, це при тому що станом на 01 січня 2020 року мінімальна заробітна плата складає 4723 грн. В частині позовних вимог [PERSON] та [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушенням представник відповідача зазначив наступне: Потерпілими [PERSON] та [PERSON] заявлено позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди. Так, позивач [PERSON] оцінює завдану їй моральну шкоду в розмірі 500 000.00 грн., позивач [PERSON] - в розмірі 500 000,00 грн. Звертає увагу суду на те, що , що наслідки у виді загибелі [PERSON] настали через недотримання ним п.12.1 ПДР, за даним фактом поліцією було порушено кримінальне провадження за ст. 286 КК України, але у зв`язку із загибеллю останнього - провадження було закрито за нереабілітуючою підставою. Саме дії [PERSON] призвели до ДТП, фактично повного знищення автомобіля, за який був відповідальний [PERSON] , фізичних ушкоджень, які, також отримав і [PERSON] при вчиненні [PERSON] ДТП, та настання для [PERSON] суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті. Враховуючи характер правопорушення, зокрема, що [PERSON] не мав умислу на настання тяжких наслідків, а в настанні смерті потерпілого вини відповідача немає, враховуючи той факт, що настанню дорожньо-транспортної пригоди сприяла винна поведінка [PERSON] , який мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді при дотриманні ним Правил дорожнього руху України, а також вимоги розумності і справедливості, вважає, що завдана потерпілим моральна шкода не піддягає відшкодуванню з боку [PERSON] . Окрім того представник відповідача в відзиві зазначила, що на підтвердження моральної шкоди та її розміру позивачами не надано жодного належного доказу, зокрема висновку експерта стосовно психо-емоційного стану особи. На думку представника відповідача позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на припущеннях позивачів . Позивачкою [PERSON] не доведено причинно- наслідковий зв`язок захворювань, які у неї зараз наявні із понесенням моральної шкоди. Також звертає увагу суду, що події ДТП мали місце у 2015 року, а вся долучена позивачем документація - 2019 роком, тобто по спливу 4 років. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог на тих підставах, що позивачі мали можливість звернутись до страхувальника оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована згідно до полісу № АІ/7034099 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зокрема, відповідальність страховика [PERSON] за експлуатацію автомобіля ВАЗ 21124, державний номер [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ», строк дії полісу з 25 березня 2015 року по 24 березня 2016 року Відповідно до полісу № АІ/7034099 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема відповідальність страховика [PERSON] за експлуатування автомобіля ВАЗ 21124, державний номер [NUMBER] , було застраховано в ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ». Строк дії полісу з 25 березня 2015 року по 24 березня 2016 року, Таким чином, станом на виникнення ДТП, 14 листопада 2015 року, страховий поліс був чинний. Відповідно до п. 4 Полісу страхова сума за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого складає 100 000 грн. Тому шкоду необхідно стягнути в межах ліміту відповідальності із страховика. Таким чином, позивачі позовні вимоги в частині відшкодування моральної та матеріальної шкоди в межах 100 000 грн. - мають заявляти до страховика ПрАТ «СК АЛЬФА СТРАХУВАННЯ», а різницю розміру шкоди, яка на думку позивачів їм спричинена, яка не покривається страховою сумою - з відповідача по справі. В частині стягнення на користь позивачів судових витрат вважає цю вимогу необґрунтованою оскільки позивачами не надані квитанції ( розрахункового документ) про те, що такі витрати були ними понесені. З врахуванням викладеного просили відмовити у позові у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, але надала заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності та відсутності відповідача [PERSON] . В задоволенні позовних вимог просила відмовити на підставах, які зазначені в відзиві на позовну заяву. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового розгляду за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.06.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України іпризначено йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права обіймати посади, пов`язані з експлуатацією транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.287 КК України, тобто допуск до керування транспортним засобом особи, яка перебуває в стані алкогольного, вчинене особою, відповідальною за експлуатацію транспортних засобів, що спричинило смерть потерпілого. Звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання на підставі п."в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року. Також судом було вирішено питання щодо часткового задоволення цивільного позову [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13.11.2018 року вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.06.2018 року, щодо [PERSON] в частині вирішення цивільних позовів про відшкодування матеріальної і моральної шкоди скасовано, призначено в цій частині новий розгляд в суді 1-ої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без змін. Постановою Верховного суду від 18.07.2019 року вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.106.2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13.11.2018 року залишено без змін. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості [PERSON] не потребують доказування, оскільки встановлені вироком суду, який набрав законної сили. У результаті вчиненого [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України, позивачам [PERSON] та [PERSON] завдано матеріальної та моральної шкоди. В силу ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Автомобіль відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України - є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1177 даного Кодексу, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В частині позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 43502 грн. 00 коп., суд зазначає наступне. Статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. У ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" зазначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Суд дійшов висновку, що кошти які були витрачені позивачем [PERSON] на заходи поховання та ритуальні послуги у розмірі 22260,00 грн., та встановлення пам`ятника у розмірі 21242,00 грн., задоволенню підлягають, оскільки підтверджується рахунками, накладними та чеками, які є в матеріалах справи. Суд вважає, що докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог є належними і допустимими та не викликають сумнівів у їх достовірності. З цих підстав суд не приймає до уваги заперечення відповідача в особі його представника щодо того, що позивачка не надала ніяких доказів на підтвердження своїх вимог про відшкодування матеріальної шкоди. Щодо відшкодування моральної шкоди на користь позивачки [PERSON] та позивачки [PERSON] суд установив наступне: Згідно ч.1 ст.23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її права. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Таким чином, цивільний відповідач повинен відшкодувати їм, потерпілим матеріальну і моральну шкоду в вказаному вище розмірі. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2 ст. 23 ЦК України). Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою, згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абзацу 1 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року, суд визначає залежно від характеру та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Судом встановлено, що внаслідок трагічної смерті [PERSON] його мати [PERSON] та дружина [PERSON] зазнали душевних та моральних страждань, спричинених раптовою смертю рідної людини Суд вважає, що неправомірні дії відповідача [PERSON] , який передав керування транспортним засобом особі, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння та не мала права керування, внаслідок чого сталася ДТП в якому загинув [PERSON] , спричинили позивачам [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду, оскільки позивачі понесли моральні (душевні) страждання внаслідок втрати члена сім`ї, а саме чоловіка та сина, були порушені їхні нормальні життєві (сімейні) зв`язки та усталений образ життя. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 1167, 1168, 1177 ЦК передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Разом з тим, суд враховує положення ч.2 ст. 1193 ЦК України нормою якої встановлено: якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд приймає до уваги конкретні обставини , які встановлені вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.06.2018 року. 14 листопада 2015 приблизно о 21-10 годин [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, будучи допущеним особою, яка використовує транспортний засіб на законних підставах, до керування автомобілем рухався по автодорозі. В силу стану алкогольного сп`яніння та, як наслідок, втрати концентрації, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не обрав безпечної швидкості руху і, втративши можливість контролювати рух транспортного засобу, допустив виїзд автомобіля за межі проїжджої частини дороги праворуч з послідуючим наїздом на огорожу домоволодіння в с.Іванівка, Синельниківського району, Дніпропетровської області. Внаслідок ДТП водій автомобіля «ВАЗ 21124» [PERSON] отримав тілесні ушкодження внаслідок яких помер. Кримінальне правопорушення, яке передбачено ст.287 КК України є необережним. Дії [PERSON] щодо передачі права керування транспортним засобом [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння були вчинені відповідачем з прямим умислом. При цьому, [PERSON] не мав умислу на настання тяжких наслідків. Ставлення [PERSON] до настання тяжких наслідків у вигляді смерті [PERSON] характеризується необережністю і відбулось у формі злочинної самовпевненості , оскільки він мав передбачити можливість настання тяжких наслідків, але легковажно розраховував на те, що вони не настануть. Тому суд не може погодитися з доводами відповідача про те, що у смерті [PERSON] відсутня вина відповідача [PERSON] , оскільки передача ним права керування транспортним засобом особі, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння знаходиться в причинному зв`язку з тяжкими наслідками у вигляді смерті [PERSON] і є єдиним складом кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України у вчиненні якого був визнаний винуватим [PERSON] . Також суд звертає увагу на те, що кримінальна відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України настає тільки за наявності тяжких наслідків, отримання потерпілим середнього ступеню тяжкості, тяжких тілесних ушкоджень або смерті потерпілого. Отже, тяжкі наслідки є обов`язковою умовою визнання особи винуватим у передачі права керування особі, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння і знаходяться в прямому причинному зв`язку з діями винної особи. Разом з тим, суд враховує те, що настанню дорожньо-транспортної пригоди сприяла винна поведінка [PERSON] , який згідно висновку судової- автотехнічної експертизи мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді при дотриманні ним Правил дорожнього руху України. В свою чергу, [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння, тому не мав можливості оцінити дорожню обстановку, що призвело до його загибелі. Отже, із наведених обставин справи вбачається, що тяжкі наслідки у вигляді смерті [PERSON] настали внаслідок протиправної поведінки останнього, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, сів за кермо автомобіля не маючи те належних прав, із-за невеликого досвіду в керуванні автомобілем і складної дорожньої обстановки не зміг справитися з керуванням транспортного засобу із-за чого сталося смертельне ДТП. З врахуванням конкретних обставин справи при вирішенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди позивачам суд вважає справедливим застосувати положення ст.1193 ЦК України щодо зменшення розміру відшкодування з врахуванням вини потерпілого [PERSON] . Враховуючи настання тяжких наслідків - загибель [PERSON] , тяжкість вимушених змін у її житті позивачів, понесені позивачами цілком природні душевні страждання, викликані смертю близької їм людини, та виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] суму моральної шкоди на користь позивачки [PERSON] в розмірі 100 000 ( сто тисяч) грн. та суму моральної шкоди на користь позивачки [PERSON] в розмірі 200 000 ( двісті тисяч) грн., з врахуванням того, що з нею залишився малолітній син [PERSON] . Щодо вимоги позивача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної зі смертю годувальника за період з 15 листопада 2015 року до 01 серпня 2016 року в розмірі 86372 грн. 48 коп., суд зазначає наступне. Стаття 1200 ЦК України передбачає відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого: 1. У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 2. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. 3. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. 4. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом. Із наведених норм закону вбачається, що шкода відшкодовується дитині до досягненню нею вісімнадцяти років (учню, студенту до закінчення навчання, але не більше ніж досягнення нею двадцяти трьох років,) другому з подружжя незалежно від віку і працездатності, якщо він працює і здійснює догляд за дітьми померлого до досягненню ними чотирнадцяти років. Розмір такого відшкодування складає середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого з врахуванням частки, яка припадала на нього самого і працездатних осіб, які перебувають на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Згідно довідки ПАТ « Дніпропетровський агрегатний завод» № 18 від 20.03.2020 року ( а.с.150) [PERSON] працював на АТ « ДАЗ» і нарахована йому заробітна плата за 2015 рік складала 121 937 грн. 62 коп. ДТП в результаті якого загинув [PERSON] сталось 14 листопада 2015 року, таким чином середньомісячний дохід має розраховуватися, за загальним правилом, за останні повні 6 місяців роботи. Тобто жовтень, вересень, серпень, липень, червень, травень 2015 року. Суд зауважує, що при розрахунку середньомісячної заробітної плати приймаються до уваги суми доходу за останні 6 місяців. Сума доходу [PERSON] за період з травня по листопад 2015 року складала 52882 грн.33 коп. Тобто, середньомісячний дохід [PERSON] за останні шість місяців складав 8813 грн.72 коп. грн. 46 коп. Таким чином, суд дійшов до висновку , що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника підлягають частковому задоволенню, оскільки позивач допустився помилки при визначенні середньомісячного доходу , здійснивши розрахунок виходячи із отриманих сум за повний рік. Відповідно, позивачка помилилася при розрахунку загальної суми. Крім того, суд не погоджується із розрахунком суми відшкодування заявленої позивачем [PERSON] , оскільки вона просила стягнути за період з 15 листопада 2015 року до 01 серпня 2016 року в розмірі 86372 грн. 48 коп. із розрахунку 10161грн.46 коп. Однак, це суперечить нормі частини 2 ст.1200 ЦК України, якою встановлено, що шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Отже, при розрахунку сум, які підлягають відшкодуванню у зв`язку зі смертю годувальника суд приймає до уваги те, що середньомісячний дохід [PERSON] складав 8813 грн.72 коп., на утриманні [PERSON] перебувало двоє осіб - [PERSON] , оскільки на момент смерті [PERSON] його дружина [PERSON] знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, відповідно, її утрмував чоловік, та малолітній син [PERSON] . Отже , частка потерпілого складала 2937 грн.92 коп. і така ж частка припадала на кожного з утриманців. Розрахунок суми відшкодування за період з 15.11.2015 року по 01.08.2016 року: 8813 грн.72 коп. : 3 = 2937 грн.92 коп.- сума, яка доводилась на кожного члена сім`ї; 2937 грн.92 коп. *8,5 місяців з (15.11.2015 р. по 01.08.2016 р.) = 24972 грн.24 коп. Таким чином, сума, яка підлягає відшкодуванню на користь позивачки [PERSON] у зв`язку із втратою годувальника за період з 15 листопада 2015 року по 01 серпня 2016 року складає 24972 ( двадцять чотири тисячі дев`ятсот сімдесят дві) грн.24 коп. Відповідно до наведеного розрахунку, згідно до положень ч.2 ст.1200 ЦК України, визначається сума, яка має бути стягнута з відповідача [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної зі смертю годувальника на користь [PERSON] щомісячно, починаючи з 15 листопада 2015 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] повноліття. Сума на відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної зі смертю годувальника на користь [PERSON] , починаючи з 15 листопада 2015 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] повноліття, яка має бути стягнута з відповідача [PERSON] щомісячно складає 2937 (дві тисячі дев`ятсот тридцять сім) грн.91 коп. Позивачка [PERSON] перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 07.07.2012 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке наявне в матеріалах справи ( а.с.185). Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] . Перебування осіб в зареєстрованому шлюбі передбачає спільне проживання подружжя, наявність спільного бюджету та ведення спільного господарства, якщо інше не встановлено за згодою між подружжям, договором. Відповідачем не спростовано у встановленому законом порядку той факт, що [PERSON] мешкав однією родиною і мав спільний бюджет з [PERSON] . Так, ст.75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Статтею ст.84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Тому, в будь-якому випадку [PERSON] та [PERSON] мали право на утримання з боку [PERSON] . Відповідно, у позивачки [PERSON] є право на відшкодування матеріальної шкоди у зв`язкзу зі втратою годувальника, як на свою користь ( за час перебування у відпустці по догляду за дитиною), так і на утримання сина [PERSON] , [INFO] . З врахуванням цих висновків суд не приймає заперечення відповідача в частині того, що позивачкою [PERSON] не доведений факт спільного проживання з [PERSON] . Суд не приймає до уваги заяву представника відповідача про те, що позивачі мали можливість заявляти позовні вимоги в частині відшкодування моральної та матеріальної шкоди в межах 100 000 грн. до страховика ПрАТ «СК АЛЬФА СТРАХУВАННЯ», а різницю в розмірі шкоди, яка на думку позивачів їм спричинена, яка не покривається страховою сумою стягувати з відповідача по справі. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована згідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7034099. Зокрема, відповідальність страховика [PERSON] за експлуатацію автомобіля ВАЗ 21124, державний номер [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ», що підтверджується полісом № АІ/7034099, строк дії полісу з 25 березня 2015 року по 24 березня 2016 року. Таким чином, станом на виникнення ДТП, 14 листопада 2015 року, страховий поліс був чинний. Відповідно до п. 4 Полісу страхова сума за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого складає 100 000 грн. Суд критично ставиться до заперечень відповідача в цій частині на тих підставах, що саме страховик [PERSON] мав повідомити потерпілих, позивачів у справі, про наявність у нього полісу страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами. Страхувальник ( Страхова компанія) та Страховик ( [PERSON] ) є сторонами договору страхування відповідальності перед третіми особами і відповідно до полісу до відома Страховика ( [PERSON] ) були доведені умови страхування відповідальності та повідомлення Страхувальника у випадку настання страхового випадку. В полісі № АІ/7034099, строк дії полісу з 25 березня 2015 року по 24 березня 2016 року зазначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого складає 100 000 грн. Відповідачем не надано суду ніяких доказів того, що він повідомляв позивачів про їх право на відшкодування шкоди в межах суми 100 000 ( сто тисяч) грн. у зв`язку з настанням страхового випадку. Також відповідачем [PERSON] та його представником не надано жодних доказів того, що відповідач [PERSON] самостійно звертався до страховика ПрАТ «СК АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» з заявою про настання страхового випадку 14.11.2015 року. Крім того, суд звертає увагу на те, що страховий випадок стався 14.11.2015 року, більш ніж п`ять років до моменту вирішення справи судом. Цивільний позов [PERSON] та [PERSON] перебував в провадженні судів з 2016 року. І тільки в вересні 2020 року відповідач [PERSON] надав суду документи про те, що станом на момент смерті потерпілого [PERSON] його цивільна-правова відповідальність перед третіми особами була застрахована. За таких обставин, суд вважає, що заява представника відповідача щодо зменшення суми відшкодування задоволенню не підлягає і наведені відповідачем обставини не є підставою для зменшення суми, яка підлягає стягненню, оскільки відповідач не вжив передбачених законом і полісом страхування заходів для відшкодування потерпілим шкоди за рахунок Страхової компанії ПрАТ «СК АЛЬФА СТРАХУВАННЯ». Вирішуючи питання стосовно вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правничу допомогу, у розмірі 6000, 00 грн. суд враховує наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем [PERSON] документально не підтверджено понесені витрати на правову допомогу, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд встановив наступне. Згідно п. 6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з другої сторони пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом в рамках кримінального провадження 15.06.2016 року. Згідно п.п.2 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» станом на 01 січня 2016 року за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно п.п.5 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» станом на 01 січня 2016 року за подання до суду позовної про відшкодування моральної шкоди, справляється судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до Закону України від 25.12.15 року № 928-VIII "Про Державний бюджет на 2016 рік" був передбачений розмір мінімальної зарплати з 01.01.2016 року в розмірі 1378 гривня 00 копійок. Враховуючи викладене, мінімальний розмір судового збору за подання позовної заяви майнового характеру складає - 551, 20 грн.; моральної шкоди - 1,5 % ціни позову, але не менше 1378, 00 грн. Враховуючи, що позивачі звільнені від сплати судового збору, з відповідача [PERSON] в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 6153, 60 грн., тобто за три вимоги матеріального характеру (по 551, 20 грн. за кожну вимогу), за стягнення моральної шкоди в сумі 100 000 грн. в сумі 1500, 00 грн. та за стягнення моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. в сумі 3000, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial