Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом, зазначивши в обґрунтування позовних вимог наступне. Так, 07 березня 2017 року помер її брат [PERSON], який постійно до дня смерті проживав у [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі і на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за вказаною вище адресою. Спадщину вона прийняла, подавши своєчасно заяву про прийняття спадщини. Будь-які інші спадкоємці, окрім неї, відсутні. Заповіт за життя померлим не складався. Однак постановою приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу [PERSON] їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок та рекомендовано звернутися до суду, оскільки на належний брату житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи. Також зазначила, що відповідно до витягу з по господарської книги Брусилівської селищної ради за [PERSON] рахувалося господарство у селі Хомутець по вул. Петрівського, 4, Брусилівського району - жилий будинок з господарськими будівлями, який побудований 1972 році. Тому позивач вважає, що прийняла спадщину, подавши заяву про це до нотаріальної контори, та має право на зазначене спадкове майно. Просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у селі Хомутець по вул. Петрівського, 4, Брусилівського району Житомирської області, та належав померлому [PERSON]. Також просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме що померлий 07.03.2017р. [PERSON] та [PERSON], як вказано у його свідоцтві про народження, є однією і тією ж самою особою, тобто її братом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, в подальшому просила суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги задовольнити. В судове засідання представник відповідача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просив винести рішення згідно вимог діючого законодавства України. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що позивач [PERSON] дійсно мала рідного брата [PERSON], також підтвердили що [PERSON] та [PERSON] це одна і та ж сама особа. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] помер 07 березня 2017 року (а.с. 9). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Брусилівської селищної ради Житомирської області, згідно погосподарської книги № 3 за 2011 -2015 роки особового рахунку № 0171 було відкрито господарство на [PERSON], [INFO], житловий будинок за адресою с. Хомутець вул. Петрівського, 4, побудований у 1972 році на земельній ділянці, яка становить 0,61 га (а.с. 14). Згідно копії облікової картки обєкта по господарського обліку на 2011-2015 роки житловий будинок за адресою с. Хомутець, вул. Петрівського, 4, рахувався за [PERSON], який помер 07.03.2017 року (а.с. 49) При цьому згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Брусилівської селищної ради Житомирської області № 626 від 20.10.2017 року, [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав один за адресою: с. Хомутець, вул. Петрівського, 4, по день смерті, тобто до 07.03.2017 року (а.с. 13). Також встановлено, що позивач [PERSON] є рідною сестрою померлого [PERSON], тобто спадкоємцем другої черги після його смерті, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], [PERSON], копію свідоцтва про укладення шлюбу, де [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] ( а.с. 7-8). Крім того, факт споріднення позивачки та померлого [PERSON] також підтвердили допитані судом свідки[PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, та рідним братом позивачки. Постановою приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області від 20.10.2017 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті її брата [PERSON], оскільки [PERSON] не надала правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 12). Також з довідки № 140/33/2017 від 21.12.2017 року, виданої приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області вбачається, що після смерті [PERSON], який помер 07.03.2017 року, відкрита спадкова справа за №33/2017. Станом на 21.12.2017 року єдиним спадкоємцем за законом є [PERSON], [INFO] (а.с. 48). Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Як розяснив у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Враховуючи, що спірний будинок був побудований у 1972 році, коли законом не вимагалась державна реєстрація права власності для виникнення такого права, при цьому згідно картки обєкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки вказаний будинок з господарськими будівлями належав [PERSON], суд вважає, що будинок № 4 по вул. Петрівського в с. Хомутець Брусилівського району Житомирської області входить до складу спадщини померлого [PERSON] Таким чином, з урахуванням всіх встановлених обставин справи у суду є наявні законні підстави встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, тобто братом [PERSON], та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у селі Хомутець по вул. Петрівського, 4, Брусилівського району Житомирської області, після смерті [PERSON], померлого 07 березня 2017 року. На підставі ст.ст. 331, 1218, 1262, 1268, 1296 ЦК України та

Outcome: approved