Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

03.12.2019 позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанси Інновація", третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що виконавчим написом №3446 від 29.10.2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович стягнув із неї на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанси Інновація" заборгованість за кредитним договором № 190310-3771-3 від 10.03.2019 в розмірі 16205,00 грн. Вказаний виконавчий напис вважає таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав. При вчиненні оспорюваної нотаріальної дії нотаріус посилається на п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172. Постановою № 662 були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.03.2015 року було визнано незаконною та нечинною постанову КМУ №662. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було визнано незаконною та нечинною постанову КМУ №662 про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тобто, на дату вчинення оскаржуваного виконавчого напису постанова від 22.02.2017 року набрала законної сили та нотаріус не мав прав вчиняти виконавчий напис щодо стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі постанови №662. 01.11.2017 року Вищим адміністративним судом України вищезазначену постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 було залишено без змін. Тобто, в момент вчинення виконавчого напису нормативно-правовий акт, який допускав вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, був визнаний незаконним та нечинним за рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, що набрало законної сили, тобто, законних підстав для можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі не існувало. Відтак, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував того, що законодавство України не допускає такого способу позасудового врегулювання спорів. Крім того, зазначає , що жодної вимоги відповідача щодо заборгованості перед ним, в тому числі заборгованості, зазначеної у виконавчому написі №3446 вона не отримувала. Будь-які договірні відносини у неї з відповідачем відсутні - вона не підписувала жодного кредитного договору з відповідачем, і кредитних коштів, зазначених у спірному виконавчому написі, не отримувала. Просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича від 29.10.2019 року, за номером 3446 про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором № 190310-3771-3 від 10.03.2019, таким, що не підлягає виконанню. Представник позивач 12.03.2020 року через канцелярію суду подав клопотання, в якому просить суд проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує із підстав, зазначених у тексті судових дебатів, які ним додано до заяви, та з яких також вбачається, що докази в підтвердження понесення [PERSON] витрат на правничу допомогу представник позивача має намір подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі відповідно до ч.8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, від нього надійшов відзив на позовну заяву, який він мотивував тим, що між банком і позивачем був укладений кредитний договір № 190310-3771-3 і позивач отримала кредит у розмірі 3500 грн. 00 коп., строком на 28 днів, шляхом переказу на її платіжну картку емітовану AT «Ощадбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) визначено порядок укладення електронного договору. Відповідно до порядку, визначеного статтею 11 Закону, позивач зареєструвався на веб-сайті відповідача в мережі Інтернет https://mоnetka.сот, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор [NUMBER] направлявся позивачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер [NUMBER] 10 березня 2019 року о 14 год. 44 хв., який вказувався при реєстрації. Кредитний договір був підписаний позивачем 10 березня 2019 року о 14 год. 44 хв. шляхом введення одноразового ідентифікатора [NUMBER] в особистому кабінеті на веб-сайті Відповідача в мережі Інтернет [INFO]. Кредитні кошти були відправлені Позивачу 10 березня 2019 року о 14 год. 45 хв. на його платіжну картку емітовану AT «Ощадбанк»», що підтверджується чеком №136302714 від 10.03.2019 року. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,5% від суми кредиту за кожен день користування. Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 28 днів. Відповідно до п. 2.4.1. кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Згідно з п. 3.3. кредитного договору у разі порушення строків повернення кредиту встановлених п.1.3. кредитного договору, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3 % від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк. Процентна ставка за користуванням кредитними коштами, вказана в п. 1.2 та 3.3. кредитного договору, не змінювалась відповідачем в односторонньому порядку та застосовувалась відповідно до умов кредитного договору. 10.04.2019 року позивач продовжив строк дії кредитного договору та сплатив комісію у розмірі 150 гривень (чек про оплату № 140400747 від 06,04.2019 року), відповідно до Правил з своєї платіжної карти емітованої АТ «Ощадбанк». Позивач не повернув своєчасно відповідачу суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості. Відповідач 21.10.2019 року надіслав позивачу претензію (трек номер рекомендованого листа в системі ПАТ «Укрпошта» 0337010193944) з вимогою повернути кредит у розмірі 3500 тисячі грн. 00 коп. та нараховані відсотки у розмірі 12705 грн. 00 коп.. (загальна сума заборгованості за кредитом 16205 грн. 00 коп.), яку позивач отримав 21.10.2019 року, хоча заперечує отримання. Відповідач подав до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. заяву про вчинення виконавчого напису на стягнення заборгованості по договору № 190310-3771-3 від 10.03,2019 року з боржника [PERSON] . Плата за вчинення виконавчого напису становить 1200 грн. 00 коп., про що вказано в виконавчому написі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. від 29.10.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №3446. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором позивач має заборгованість за кредитом, яка складається з: 3500 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом, 12705 грн. 00 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також витрати, понесені на вчинення виконавчого напису нотаріуса, в розмірі -1200 грн. Загальна сума стягнення складає - 17405 грн. 00 коп. ТзОВ "Фінансова компанія "Фінанси Інновація" на момент звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису надало всі передбачені законом документи. Просить у задоволенні позову відмовити. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. Згідно із ч.1 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю, виходячи з наступного. Так, за твердженням відповідача 10.03.2019 року між ТзОВ "Фінансова компанія "Фінанси Інновація" і [PERSON] був укладений кредитний договір № 190310-3771-3 і остання отримала кредит у розмірі 3500 грн. 00 коп., строком на 28 днів, шляхом переказу на її платіжну картку емітовану AT «Ощадбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту (а.с. 23-25). Укладення даного договору оспорюється позивачем. Відповідач зазначає, що позивач заповнила формуляр заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що підписана шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Проте відповідач не надає суду доказів на підтвердження того, що саме позивач зареєструвалась на веб-сайті відповідача в мережі Інтернет, пройшла ідентифікацію та верифікацію особи (заповнила анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначила реквізити картки для отримання кредиту) підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилась з умовами надання кредиту, умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснила акцептування Кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Також відповідачем не було надано ні нотаріусу, ні суду доказів того, що одноразовий ідентифікатор [NUMBER] направлявся саме позивачу, і що мобільний номер [NUMBER] належить їй. 29.10.2019 року відповідач - ТзОВ "Фінансова компанія "Фінанси Інновація" звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. про вчинення виконавчого напису у зв`язку із невиконанням позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором (а.с. 71). Так, 29.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. був вчинений виконавчий напис за №3446 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 190310-3771-3 від 10.03.2019 р., укладеним між ТзОВ "Фінансова компанія "Фінанси Інновація" та [PERSON] в сумі 16205 грн., що складається із заборгованості за кредитом- 3500 грн та заборгованості за процентами в сумі 12705 грн. Крім того, згідно із виконавчим написом до стягнення з [PERSON] підлягає 1200 грн. плати нотаріусу за вчинення виконавчого напису (а.с. 70). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ярошенко К.Ю. від 05.11.2019 р. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису (а.с. 6-8). Матеріали справи свідчать, що приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем на підтвердження наявності заборгованості було подано наступні документи: заява про вчинення виконавчого напису, виписка по карточці платежів [PERSON] , довідка про ідентифікацію [PERSON] , довідка про укладення договору та сам договір № 190310-3771-3 від 10.03.20419 р., копія претензії банку до [PERSON] про повернення суми боргу (а.с. 71-77). Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок № 296/5). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 3.1 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (пункт 3.2 глави 16 розділу II Порядку № 296/5). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (пункт 3.4 глави 16 розділу II Порядку № 296/5). Пунктом 3.5 глави 16 цього ж Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Так, пунктом 2.3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору, здійснюється нотаріусом після спливу 30 днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного СудуУкраїни від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що з документів, які були надані приватним нотаріусом Чуловським В.А. та стороною відповідача, не спростовуються доводи позивача щодо не підписання нею кредитного договору № 190310-3771-3 від 10.03.2019 року, тобто наявність договірних відносин між сторонами не доведена належними та допустимими доказами. Також, подані банком документи не підтверджують безспірність заборгованості, оскільки про наявність спору щодо заборгованості свідчить те, що у виконавчому написі зазначені суми зі стягнення як самого тіла кредиту так і процентів, які в свою чергу розраховуються у відсотковому відношені до боргу і можуть бути оспорені. Крім того, у оспорюваному виконавчому написі, вказано, що підставою його здійснення є, зокрема, постанова КМУ № 1172 від 29.06.1999 р., в яку постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 р. були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. п. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову КМУ №662 від 26.11.2014 в цій частині. Вказану постанову залишено без змін згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року. Таким чином, кредитний договір № 190310-3771-3 від 10.03.20419 р. на момент вчинення виконавчого напису вже не був тим документом, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тобто, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис щодо стягнення саме за кредитним договором. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав до задоволення позову та визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 29.10.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 3446, про стягнення заборгованості за кредитним договором № 190310-3771-3 від 10.03.20419 р., укладеним між ТзОВ "Фінансова компанія "Фінанси Інновація" та [PERSON] таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне. Позивачем у позовній заяві було зазначено, що її витрати на правничу допомогу попередньо становлять 5000 грн. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Скориставшись положенням даної статті, представник позивача надав суду письмовий текст свого виступу в судових дебатах, з якого вбачається, що докази в підтвердження витрат позивача на правничу допомогу будуть надані ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку про призначення судового засідання у даній справі для вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу та надання позивачу строку - п`ять днів з дня ухвалення даного рішення суду, для подання доказів щодо розміру понесених нею витрат на правову допомогу. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved