Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 12 березня 2008 року між ЗАТ "Альфа-Банк" (правонаступником якого є ПАТ "Альфа-Банк") та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490058479, на підставі якого позичальник отримав кредит в сумі 16 316,83 долари США. Позичальник кредит не повернув, в результаті чого станом на 15.04.2014р. утворилась заборгованість: за тілом кредиту 15 363,41 долари США, що за курсом НБУ складає 190 284,45 грн., за відсотками - 7 530,89 долари США (еквівалентно - 93 274,30 грн.). Крім того, у зв'язку із порушенням зобов'язань зі сплати кредиту, нарахована пеня в сумі 292 924,79 долари США (еквівалентно 3 628 037,85 грн.), сума якої, з урахуванням строків позовної давності, встановлених ст. 266, ч, 2 ст. 258 ЦК України, становить 83 793,14 долари США, що еквівалентно 1 037 825грн.05коп. На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 12.03.2008р. з [PERSON] укладено договір поруки № 490058479-П, за умовами якого вона солідарно з [PERSON] відповідає перед банком у тому ж обсязі, що й позичальник - за зобов'язаннями, які виникли на підставі договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Поручителю направлена вимога про дострокове повернення кредиту, яка залишається не виконаною. Посилаючись на ст.ст. 509, 525, 526, 554, 624, 625 ЦК України, банк просив позов задовольнити (а.с.2-4). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року позовні вимоги задоволені: стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором № 490058479 від 12.03.2008р. станом на 15.04.2014р. в загальному розмірі 1 321 383 грн. 80коп., що складається з заборгованості по кредиту в сумі 15 363,41 доларів США (за курсом НБУ на 15.04.2014р. - 190 284,45 грн.), за відсотками - 7 530,89 доларів США (за курсом НБУ - 93 274,30 грн.), пеню в сумі 83 793,14 долари США (за курсом НБУ 1 037 825,05 грн.). Стягнуто з Ю.С. на користь ПАТ "Альфа-Банк" витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 грн. (а.с.72-73). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітея 2015 року заява [PERSON] про перегляд заочного рішення залишена без задоволення (а.с.107). В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 110-113). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що 12 березня 2008 року між ЗАТ "Альфа-Банк" (правонаступником якого є ПАТ "Альфа-Банк") та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490058479, на підставі якого позичальник отримав кредит в сумі 16 316,83 долари США. У цей же день між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 490058479-П, за умовами якого вона солідарно з [PERSON] відповідає перед банком у тому ж обсязі, що й позичальник, у разі невиконання чи неналежного виконання боржником та поручителем будь-яких обов'язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за користування коштами, щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення кредиту. У порушення умов кредитного договору позичальник щомісячні платежі не сплачував, станом на 15.04.2014р. утворилась заборгованість: за тілом кредиту 15 363,41 долари США, що за курсом НБУ складає 190 284,45 грн., за відсотками - 7 530,89 долари США (еквівалентно - 93 274,30 грн.). У зв'язку із порушенням зобов'язань зі сплати кредиту, нарахована пеня в сумі 292 924,79 долари США (еквівалентно 3 628 037,85 грн.), сума якої, з урахуванням строків позовної давності, встановлених ст. 266, ч, 2 ст. 258 ЦК України, становить 83 793,14 долари США, що еквівалентно 1 037 825грн.05коп. Позичальнику та поручителю була направлена вимога про дострокове повернення кредиту від 29.04.2014р. (а.с. 26-28), яка не виконана. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що строк пред'явлення вимоги до поручителя, встановлений ст. 559 ЦК України не сплинув, оскільки в кредитному договорі та договорі поруки зазначено дата остаточного повернення кредиту - 12.03.2014р. Однак з таким висновком погодитися не можна. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Із договору поруки № 490058479-П від 12 березня 2008 року вбачається, що сторонами не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а в п.2.1 визначено, що кредит з належними відсотками повинен бути повернутий не пізніше 12.03.2014 року (а.с.11). Умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України. Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Із матеріалів справи вбачається, що банк у 2009 році скористався правом вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась, та сплати процентів, звернувшись до Шахтарського міськрайонного суду Донецької області із заявою про видачу судового наказу, і 12 серпня 2009 року було видано наказ про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 490058479 від 12 березня 2008 року у загальній сумі 156 986гр. 36коп. і звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль CHERI TIGO, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] (А.С.87-88). У 2011 році ПАТ «Альфа-Банк» вдруге скористався правом вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась, та сплати процентів, яке реалізував шляхом подачі позову до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий союз». Рішенням вищевказаного третейського суду від 18 серпня 2011 р. з [PERSON] стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 676 259,35 грн. та судові витрати (а.с.103-104). Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя [PERSON], що свідчить про припинення поруки. Крім того, п.5.4 договору поруки № 490058479-П від 12 березня 2008 року встановлено, що у разі збільшення обсягу відповідальності боржника за основним договором передбачена цим договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель дасть згоду на таке збільшення. Відсоткова ставка була збільшена банком з 1 вересня 2008 року з 13,5% до 16% без згоди поручителя (а.с.5-8, 24), що свідчить про припинення поруки на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України, яка встановлює, що порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності Тому рішення суду підлягає скасуванню як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права (п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України) з ухваленням нового рішення про відмову у задоволення позову, а посилання на відсутність відомостей про те, що судовий наказ, виданий Шахтарським міськрайонним судом Донецької області 12.08.2009р. щодо стягнення з [PERSON] заборгованості та звернення стягнення на предмет застави та рішення постійно діючого третейського суду при ВГО "Всеукраїнський фінансовий союз" від 18.08.2011р. перебувають на виконанні та за ними проводиться стягнення, - не має правового значення для вирішення спору.

Outcome: dismissed