Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

18 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07 червня 2014 року. 05 січня 2017 року їх шлюб розірвано. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Шлюб між сторонами було розірвано з ініціативи позивача, оскільки відповідач вів аморальний спосіб життя, вживав алкогольні та наркотичні засоби, мав ігрову залежність, зникав із дому на тривалий час, не бажав працювати, були випадки крадіжок її речей з метою продажу та отримання коштів задля задоволення вищевказаних залежностей. Їх син проживає з нею та знаходиться на її утриманні. З 05 січня 2017 року з відповідача стягнуті аліменти на її користь на утримання сина, однак відповідач аліменти не сплачує, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не приймає участі в вихованні сина. Загальна заборгованість по аліментах станом на 25 вересня 2019 року складає 52 239,79 гривень. Таким чином, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовільнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи був належним чином повідомлений за останнім відомим місцем реєстрації через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова [PERSON] України", про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи в його відсутність, не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представник третіх осіб - начальник служби у справах дітей виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, просить винести рішення згідно з чинним законодавством України, враховуючи інтереси малолітньої дитини. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, суд вважає за необхідне позов задовільнити. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 10 вересня 2014 року підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Копією заочного рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 05 січня 2017 року підтверджується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Копією заочного рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 05 січня 2017 року підтверджується, що з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, та на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до повноліття дитини. Довідкою Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 25 вересня 2019 року підтверджується, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на дитину в розмірі 52 239,79 гривень. Дитина проживає та зареєстрована з позивачем. Копією заочного рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2018 року підтверджується, що з [PERSON] стягнуто на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 20 квітня 2010 року в розмірі 17 180,31 гривень. Копією заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2015 року підтверджується, що з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] суму боргу за договором позики грошей від 29 липня 2013 року в розмірі 36 107,57 гривень, плату за користування грошима за період з 02 липня 2015 року по 09 жовтня 2015 року в розмірі 36 107,57 гривень та судові витрати 722,15 гривень. Письмовими поясненнями свідка [PERSON] підтверджується, що він є батьком позивача - [PERSON] Два рази він влаштовував відповідача (чоловіка доньки) на шахту ім.М.І.Сташкова, однак той працювати не хотів, постійно знаходився в ігрових залах, забезпеченням сім`ї не займався, одразу після весілля почали пропадати речі, подаровані на весілля. Дочка спочатку приховувала ці факти, але потім розповіла, що її чоловік виносить речі з дому, вдень він, як правило, спав, скоріш за все після вживання наркотичних засобів. Донька сама виховує дитину, відповідач вихованням та утриманням сина не займається, де він знаходиться наразі - невідомо. Письмовими поясненнями свідка [PERSON] підтверджується, що [PERSON] - її дочка. Відповідач - колишній чоловік її дочки. З вересня 2015 року вона почала помічати, що між донькою та її чоловіком виникають сварки, як з`ясувалося, причиною сварок стало те, що [PERSON] почав вживати наркотичні засоби. З лютого 2016 року донька перестала жити разом з чоловіком і в грудні 2019 року її донька розірвала шлюб з відповідачем. Аліменти на дитину він не сплачую, його місцезнаходження невідоме, останній раз бачили його в лютому 2016 року. У вихованні та утриманні онука - сина сторін, він участі не приймає. Письмовими поясненнями свідка [PERSON] підтверджується, що вона проживає в одному будинку з [PERSON] . Остання є доброзичливою людиною та гарною матір`ю, яка добре турбується про свого сина. Кожного ранку вона бачить, як [PERSON] веде дитину до дитячого садочка, розповідає про успіхи сина, дуже багато працює, щоб забезпечити дитину всім необхідним. Батька дитини - [PERSON] , вона ніколи не бачила, він не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не приймає ніякої участі у вихованні та утриманні сина. Аліменти він не сплачує, утворилася велика заборгованість. [PERSON] розповідала, що її колишній чоловік багато пив, вживав наркотичні засоби, мав ігрову залежність. Соціально-педагогічною характеристикою на вихованця КДНЗ "Берізка" - [PERSON] , 2014 року народження, підтверджується, що дитина виховується у неповній сім`ї, проживає разом з матір`ю, яка турбується та дбає про нього, забезпечує всім необхідним для розвитку та життя, відвідує батьківські збори, приймає активну участь в житті дитини. Батько хлопчика жодного разу дитячий заклад не відвідував, життям та здоров`ям дитини не цікавиться. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача від 10 січня 2020 року підтверджується, що малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю - [PERSON] , яка займається його вихованням, розвитком та утриманням. Батько дитини - [PERSON] , має заборгованість зі сплати аліментів, не виконує свої батьківські обов`язки щодо сина, його вихованням не займається, не цікавиться його життям та здоров`ям. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина. Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У постанові Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаний норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд погоджується із висновками щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такі висновки є вмотивованими, містять обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню дитину відповідача. Аліменти з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнуто заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 05 січня 2017 року, тому це питання вирішення повторно не потребує. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина - [PERSON] , підлягають задоволенню, оскільки суду доведено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при пред`явленні позову до суду, в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved