Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

17 січня 2018 року засобами поштового зв`язку [PERSON] звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою діяльністю "ДІЄСА", яким просила: визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «ДІЄСА» про відсторонення від роботи №143-К від 08.04.2015, яким відсторонено на період проведення перевірки фактів та причин виникнення недостачі товарно-матеріальних цінностей [PERSON] з посади старшого касиру торгівельного залу ТОВ «ДІЄСА». Позов мотивувала наступним. З 13.11.2009 по 11.06.2015 позивач працювала на посаді старшого касира ТОВ "ДІЄСА" в магазині, що розташований в місті Запоріжжя. В травні 2015 року вона вирішила звільнитись з роботи за власним бажанням, направивши на адресу відповідача заяву про звільнення та заяву про виплату компенсації. Не отримавши відповіді, позивач повторно направила заяву 28.05.2015 на поштову адресу роботодавця, що підтверджується копією експрес накладної № 590000112009341. Позивач зазначає, що жодних розрахунків з нею проведено не було, трудову книжку не повернуто, наказів про звільнення не отримано. Також позивач вказала, що не отримала заробітну плату за останні два місяці перед звільненням (квітень, травень 2015 року), а також 12 днів червня 2015 року. 20.12.2017 при ознайомленні з матеріалами справи №317/2593/17 в Запорізькому районному суду Запорізької області позивач дізналася про існування наказу №143-К від 08.04.2015. Вважає оскаржуваний наказ таким, що не відповідає закону оскільки з останнім позивача не ознайомлювали, позивач продовжувала виконувати трудові обов`язки, наказ не відповідає ст. 46 КЗпП, оскільки відсторонення працівників, які здійснюють обслуговування товарно-матеріальних цінностей на період проведення фактів та причин виникнення недостачі товарно-матеріальних цінностей не передбачено ст. 46 КЗпП. Відсторонення працівника від роботи має право виключно власник або уповноважений ним орган, однак наказ видав директор з персоналу [PERSON] . Також зазначає, що відсторонення від посади регламентоване виключно ЗУ «Про державну службу», а вона не була державним службовцем. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 20.02.2018 цивільну справу передано Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю. 23.03.2018 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю [PERSON] 28.03.2018 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. 26.04.2018 відповідач подав заяву про застосування позовної давності, зазначивши, що позивача ознайомили з оскаржуваним наказом 08.04.2015, про що складено акт, а позивач звернулася до суду у січні 2018 року, тобто в порушення тримісячного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП, тому відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України слід відмовити у позові. 26.04.2018 відповідач подав відзив на позов, в якому проти позову заперечував. Зазначив, 04.04.2015 Жовтневим РВ ЗМУ ГУМВС України у Запорізькій області було розпочато кримінальне провадження № 12015080020001178 по факту виникнення недостачі в магазині, розташованому за адресою: м. Запоріжжя, проспект Леніна, 53 . В рамках даного кримінального провадження розслідується діяльність [PERSON] , яка є відповідальною особою щодо обороту грошових коштів магазину відповідача. Для уникнення подальшої розтрати грошових коштів ТОВ "ДІЄСА" Животовською Н.В. видано наказ № 143-К від 08.04.2015 про відсторонення від роботи директора магазину та старшого касира на період перевірки фактів на причини виникнення недостачі товарно-матеріальних цінностей, про що було ознайомлено позивача шляхом виклику до магазину та ознайомлення зі змістом наказу. Вказав, що ст. 46 КЗпП не передбачено виключного переліку підстав для відсторонення від роботи. Також просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності. 21.08.2018 надійшло заперечення позивача щодо застосування строку позовної давності, так як на її думку порушення її прав є триваючим, та відповідь на відзив, в якому позивач посилається на порушення відповідачем вимог ЦПК України щодо подання відзиву, позов підтримує та просить задовольнити. 31.08.2018 надійшло заперечення відповідача на відповідь на відзив, відповідно до якому відповідач вважає відзив поданим відповідно до вимог ЦПК України, обставини викладені в відзиві обґрунтованими, в позові просить відмовити, застосувати наслідки спливу строку позовної давності. 04.09.2018 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Зінченко А.С. у зв`язку із звільненням з посади судді [PERSON] 04.09.2018 справу прийнято до розгляду головуючим суддею Зінченко А.С., та призначено до розгляду . В судовому засіданні представники позивача наполягали на задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених в ньому та інших письмових заявах по суті справи, згодом представник позивача надіслав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, спираючись на відзив інші письмові заяви по суті справи, заявив про застосування наслідків спливу позовної давності, в судовому засіданні зазначив, що в подальшому справу просить розглядати без його участі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює в ТОВ «ДІЄСА» менеджером з безпеки з грудня 2014. Позивача знає, вона працювала старшим касиром, а він в той час спеціалістом з безпеки в магазині № 16 ТОВ «ДІЄСА». В квітні 2015 року була інвентаризація, була виявлена нестача коштів більше 1 мільйона гривень по касі і по товару. Відповідальною особою за каси була [PERSON] , її відсторонили від посади, також відсторонили директора. 03.04.2015 була комісія, поліція, [PERSON] давала пояснення, потім її не було. Був наказ про відсторонення позивача, куратор [PERSON] запрошував її, їй зачитали наказ про відсторонення, вона відмовилась від підпису, склали акт, який він підписав. Після того як позивач 03.04.2015 поїхала з поліцією її в магазині не було до 5,6.04.2015, коли її викликали. Раніше до дисциплінарної відповідальності її не притягали, більше в магазині вона не з`являлась. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює в ТОВ «ДІЄСА» старшим касиром з 09.04.2015, до неї працювала [PERSON] і всі документи підписані нею, після 09.04.2015 документи, касову книгу підписує вона, веде і підписує касову книгу вона щодня, з позивачем вона не спілкувалась, з 09.04.2015 до червня 2016 в магазині працювала вона. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків та доводи, викладені в заявах по суті справи, перевіривши їх доказами суд доходить таких висновків. На підставі наказу № 1370-К від 14.11.2009 [PERSON] прийнята на посаду старшого касира торгівельного залу ТОВ "ДІЄСА". 01.10.2013 між [PERSON] та ТОВ «Дієса» укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. В магазині «Ельдорадо» ТОВ «ДІЄСА», розташованому за адресою: м. Запоріжжя, проспект Леніна, 53 , де працювала позивач, проведено інвентаризацію та відповідно до акту №1 про результати інвентаризації наявності грошових коштів від 02.04.2015 виявлено недостачу на суму 794160,63 грн, актом №7 про результати інвентаризації наявності грошових коштів від 04.04.2015 виявлено недостачу на суму 296914,88 грн., внаслідок чого товариство звернулось до правоохоронних органів. 05.04.2015 року Жовтневим РВ ЗМУ ГУМВС України у Запорізькій області по факту виникнення недостачі в магазині, розташованому за адресою: м. Запоріжжя, проспект Леніна, 53 внесено відомості до ЄРДР за № 12015080020001178 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, а 23 жовтня 2017 року щодо [PERSON] складено обвинувальний акт за ст. 191 ч. 5 КК України. 08.04.2015 наказом №143-К директора з персоналу [PERSON] відсторонено від роботи директора магазину [PERSON] та старшого касира [PERSON] , на період проведення перевірки фактів та причин виникнення недостачі товарно-матеріальних цінностей. Зазначений наказ підписано директором з персоналу [PERSON] на підставі статуту ТОВ «ДІЄСА» та довіреності ТОВ «ДІЄСА» на ім`я [PERSON] , досліджених в судовому засіданні. На підставі наданих стороною відповідача доказів, показань свідків судом встановлено, що дійсно 04.04.2015 в магазині «Ельдорадо» ТОВ «ДІЄСА», розташованому за адресою: м. Запоріжжя, проспект Леніна, 53 , виявлено недостачу на суму 296914,88 грн., про що складені акти інвентаризації. На момент виявлення недостачі коштів винних осіб на підприємстві не встановлено, відповідна перевірка за зазначеним фактом на підприємстві не проводилась, винні особи не встановлювались, підприємство з цього приводу звернулось до правоохоронних органів. Директор магазину [PERSON] та старший касир [PERSON] були відсторонені від роботи як матеріально - відповідальні особи. За приписами ст. 21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 46 КЗпП України визначено перелік підстав для відсторонення, та зазначено що відсторонення допускається в інших випадках, передбачених законодавством. Тобто, інший випадок (підстава) відсторонення повинен бути регламентований нормативно-правовим актом (Кодексом, Законом України, інше ) чи регламентований підзаконними актами, чи уставними та іншими документами підприємства (статут, інструкції, положення, контракт, інше). Таким чином, ані умовами статуту ТОВ «ДІЄСА», посадової інструкцій старшого касира, ані іншими нормативно-правовими актами (в наказі відсутнє посилання на положення чинного законодавства, що стали підставою для відсторонення позивача від роботи), дія яких поширюється на спірні правовідносини між сторонами, не передбачено інших випадків, які б допускали відсторонення позивача від роботи власником або уповноваженим ним органом, в даному випадку на період проведення перевірки фактів та причин виникнення недостачі товарно-матеріальних цінностей. У судовому засіданні представник відповідача не навів доводів щодо наявності правових підстав для відсторонення позивача від займаної посади в порядку, передбаченому ст. 46 КЗпП України, або відповідно до інших норм чинного законодавства. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу ТОВ «ДІЄСА» про відсторонення від роботи №143-К від 08.04.2015 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Нормами ч.ч.1- 2 ст. 233 КЗпП України передбачено право працівника на звернення із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно із ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Постановою Запорізького апеляційного суду від 04.08.2020 у справі №317/2593/17 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за невикористані дні відпустки, встановлені такі обставини: «Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за квітень 2015 року, позивач відпрацювала в квітні 2015 року 3 робочих дні (з 01 квітня 2015 року по 03 квітня 2015 року), починаючи з 04 квітня 2015 року [PERSON] не працювала, оскільки її було відсторонено від роботи за наказом (т.1, а.с.94). Сам по собі факт звільнення позивача з ТОВ «ДІЄСА» не може бути підставою для задоволення позовних вимог про стягнення заробітної плати, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Вказане узгоджується з правовим висновком, який викладений Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц (провадження № 61-36644св18).» Позивач зазначає, що їй стало відомо про наказ від 08.04.2015 №143-К лише 20.12.2017 підчас чергового судового засідання у справі №317/2593/17. Однак вказане твердження спростовується матеріалами справи, оскільки відповідно до табелю робочого часу позивач з 04.04.2015 вже не виконувала трудові функції з невідомих причин, 08.04.2015 під час особистого знаходження в магазині С016 ТОВ «Дієса» директора магазину [PERSON] та старшого касира [PERSON] фахівцем департаменту безпеки [PERSON] було повідомлено (зачитано) зміст наказу №143-К від 08.04.2015 в присутності фахівця з безпеки магазину С016 [PERSON] , але від підпису і отримання копії наказу відмовилися, що підтверджується копією акту від 08.04.2015 (а.с. 56 т.1). Також, зазначені обставини в даному судовому засіданні підтвердив свідок [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про незаконність оскаржуваного наказу, оскільки протилежне не довів відповідач. Водночас, відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки позивач дізнався про винесення оскаржуваного наказу 08.04.2015, а в суд звернувся після спливу тримісячного строку на його оскарження - 17 січня 2018 року, тому в задоволенні позову слід відмовити за спливом строку позовної давності. Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed