Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

03 червня 2006 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПП "Агрофірма "Вікторія" в особі власника [PERSON] про стягнення заборгованості з орендної плати та розірвання договору оренди землі. Ухвалою суду від 01 вересня 2015 року в зв'язку зі смертю позивача до участі у справі було залучено правонаступників-Коробка [PERSON] та [PERSON]. 21 жовтня 2016 року позивачі змінили предмет та підстави позову, та просили суд визнати недійсним договір оренди землі. Свої позовні вимоги позивачі мотивували тим, що договір оренди землі, укладений 01 грудня 2007 року між [PERSON] та ПП "Агрофірма "Вікторія" є недійсним, оскільки він не підписаний орендодавцем. Під час судового засідання позивачі та їх представники підтримали позовні вимоги, з підстав викладених у заяві та просили суд про задоволення позову. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, суду пояснили, що за життя [PERSON] не ставила питання про визнання договору недійсним, після її смерті, спадкоємці продовжували отримувати орендну плату за землю, суперечок з цього питання між сторонами не виникало. Дійсно, на даний час керівник підприємства дізнався, що договір оренди землі було підписано не [PERSON], а іншою особою, її племінницею, проте, отримання орендної плати як [PERSON] так і її спадкоємцями свідчить про визнання ними угоди. Просили суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. 01 грудня 2007 року між [PERSON] та ПП "Агрофірма "Вікторія" в особі власника [PERSON] було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки площею 10,61 га, термін дії якого становить 10 років, який зареєстрований Братському секторі Миколаївської регіональної філії ДЗК 08.10.2008 року за № 040800902483. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, що регулює питання оренди землі є Закон України "Про оренду землі". Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з нормами ЗУ "Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ст. 15 ЗУ "Про оренду землі" (в редакції закону, дійсній на час укладення договору) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про суд практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", зокрема п.8 визначено, що відповідно до ч.іст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Як вбачається з висновку експерта № 17-127 від 18.10.2017 року за результатами почеркознавчої експертизи, проведеної за ухвалою суду від 12.01.2017 року, підписи в графі "Орендодавець" в обох примірниках договору оренди від 01.12.2007 року виконані не самою [PERSON], а іншою особою. Отже, зважаючи на те, що висновком експерта підтверджено те, що підпис виконаний не самою [PERSON], суд приходить до висновку про те, що на момент укладення договору він не відповідав волі орендодавця. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. За таких обставин, під час судового розгляду позивачами надано належних доказів на підтвердження своїх позовної вимог, щодо недійсності договору оренди землі, тому суд дійшов висновку проте те, що є підстави для задоволення позову, заперечення ж відповідача про те, що власниками отримувалася орендна плата, отже вони погоджувалися з умовами договору суд не приймає, оскільки, орендна плата сплачується за користування земельною ділянкою, та не може підтверджувати схвалення [PERSON] зазначеного договору. Згідно ч. 6 ст. 139, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, пов'язані з проведенням судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 4456,80 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved