Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

10 грудня 2013 р. публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" (надалі - ПАТ "ПроКредит Банк") звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 117000,26 грн. Позов обґрунтований наступним. На підставі кредитного договору від 13 листопада 2008 р. № 117.40851 позивач надав [PERSON] кредит в сумі 3842 доларів США під 24% річних на 25 місяців. За умовами вказаного договору позичальник зобов'язався своєчасно погашати кредит та сплачувати усі передбачені договором платежі у визначеному договором порядку. В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за вищевказаним договором 13 листопада 2008 р. з відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки № 117.40851 -ДП2, № 117.40851 -ДП1, відповідно до умов яких останні зобов'язалися солідарно з позичальником відповідати за виконання усіх зобов'язань за кредитним договором. Позивач посилається на те, що позичальник [PERSON] порушила умови кредитного договору, у зв'язку з чим на підставі п. 3.2.1. кредитного договору позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором. 3 листопада 2009 р. позивач направляв [PERSON] вимогу про дострокове погашення кредиту, проте вказану вимогу вона не виконала. З огляду на виникнення заборгованості позивач звернувся до поручителів з вимогами про виконання зобов'язань [PERSON] відповідно до умов договору поруки. Проте ці вимоги виконані не були і погашення заборгованості на підставі договорів поруки не відбулося. Відтак заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 286680,81 грн., яка складається із заборгованості по капіталу (кредиту) в сумі 28164,29 грн., заборгованості по процентах згідно графіка в сумі 2789,08 грн., заборгованості по процентах за фактичне користування простроченим капіталом в сумі 27546,76 грн. та пені в сумі 228180,68 грн. Однак позивач зменшує розмір пені до розміру заборгованості по капіталу і процентах і заявляє вимогу про стягнення пені в сумі 58500,13 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав пославшись на викладені у позовній заяві обставини. З приводу заяв відповідача [PERSON] щодо спливу строку позовної давності та припинення дії договорів поруки пояснив, що сторони кредитного договору та договорів поруки погодили збільшення позовної давності до 5 років, а договори поруки діють, оскільки протягом 6 місяців від строку настання виконання, яким є 16 листопада 2009 р., позивач звернувся до суду з позовом до позичальника та поручителів. Відповідач [PERSON] позов визнала частково. Пояснила, що до липня 2009 р. включно вона повертала кредит та сплачувала відсотки за користування ним. В подальшому вона вийшла на пенсію, а її чоловік переніс черговий інсульт та став інвалідом. Вказані обставини позбавили її можливості працювати та повертати кредит. Пославшись на те, що позивач, маніпулюючи договором, виставив непомірну пеню, нічим не обґрунтовуючи збитки, відповідач просила зменшити розмір пені до 100 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте його неявка не перешкоджає встановленню фактичних обставин справи. Відповідач [PERSON] позов не визнав пославшись на сплив позовної давності та припинення дії договорів поруки. Свої заперечення обґрунтував тим, що оскільки банк в одноособовому порядку визначив строк виконання зобов'язання, який настав 13 листопада 2009 р., позов міг бути пред'явлений не пізніше трьох років з вказаної дати. З моменту настання строку виконання зобов'язання також рахується строк дії договорів поруки, проте протягом 6 місяців не позивач вимог до поручителів не пред'явив. На думку відповідача звернення позивача до суду з позовом у квітні в 2010 р. на вирішення спору не впливає, оскільки позов був залишений без розгляду, а залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Спростовуючи доводи представника позивача про те, що сторони збільшили позовну давність до 5 років, вказав, що окремий договір про збільшення позовної давності сторони не укладали. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази та матеріали цивільної справи № 2-9339/10, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. ПАТ "ПроКредит Банк" є правонаступником усіх прав та обов'язків закритого акціонерного товариства "ПроКредит Банк" (надалі - ЗАТ "ПроКредит Банк"), що сторонами не оспорюється. 13 листопада 2008 р. між ЗАТ "ПроКредит Банк" (згідно договору - Кредитор) та [PERSON] (згідно договору - Позичальник) укладено кредитний договір № 117.40851 (а.с. 8-10). Відповідно до умов вказаного договору Кредитор зобов'язався надати Позичальнику кредит в сумі 3841,95 доларів США на строк 25 місяців, а Позичальник зобов'язався своєчасно і належно здійснювати погашення усіх зобов'язань за вказаним договором, сплативши за користування кредитом проценти в розмірі 24% річних. Сторони договору погодили, що погашення кредиту буде здійснюватися щомісячно рівними сумами, розмір яких становить: з грудня 2008 р. по серпень 2009 р. - 125 доларів США, з жовтня 2009 р. - 250 доларів США (Додаток № 1 до кредитного договору - Графік повернення кредиту та сплати процентів). Таким чином на підставі письмового договору між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли кредитні відносини, які врегульовані параграфом 2 глави 71 ЦК України. Цього ж дня у забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ "ПроКредит Банк" (Кредитором) та [PERSON] і [PERSON] (Поручителями) укладено договори поруки № 117.40851 -ДП1, № 117.40851 -ДП2, відповідно до умов яких Поручителі зобов'язалися солідарно з [PERSON] відповідати перед Кредитором за виконання усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору (а.с. 15-16, 17-18). ЗАТ "ПроКредит Банк" свої зобов'язання за договором виконало, надавши відповідачу [PERSON] кредит в сумі 3841,95 доларів США, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 17129756/17039278/41953357/723 від 17 листопада 2008 р. (а.с. 15). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, яка на підставі положень ч. 2 ст. 1054 ЦК України застосовується до відносин за кредитним договором, позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що до травня 2009 р. включно позичальник [PERSON] в цілому виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, щомісяця вносячи на погашення кредиту та процентів по 125 доларів США. В серпні та вересні 2009 р. [PERSON] сплатила платежі в сумі 135,80 доларів США та 500 грн., після чого будь-які сплати за кредитним договором припинила. Враховуючи порушення Позичальником строків погашення грошових зобов'язань за кредитним договором, Кредитор відповідно до п. 5.3. кредитного договору вправі нарахувати штрафну пеню в розмірі 0,5% від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 грн. в еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення та вимагати дострокового погашення кредиту, як це встановлено п. 3.2.1. договору, Умова договору про дострокове повернення кредиту узгоджується та не суперечить положенням ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Позивач скористався наданим йому договором та законом правом в одноособовому порядку змінити строк виконання основного зобов'язання і 6 листопада 2009 р. направив позичальнику [PERSON] вимогу про дострокове повернення кредиту (а.с. 23, 24). Відповідно до п. 3.4. кредитного договору Позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит протягом п'яти банківських днів з дня відправлення вимоги. Тоді ж поручителям [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог п. 3.2. договорів поруки були направлені вимоги виконати зобов'язання за договорами поруки та повністю погасити борг позичальника (а.с. 25, 82). Вказані вимоги поручителі зобов'язані були виконати протягом п'яти банківських днів з дня відправлення вимоги (п. 3.9 договорів поруки). Отже строк виконання основного зобов'язання настав 15 листопада 2009 р. Судом встановлено, що позичальник та поручителі вимоги кредитора не виконали. Відтак станом на 10 грудня 2013 р. заборгованість за кредитним договором від 13 листопада 2008 р. становить 286680,81 грн. і складається із заборгованості по кредиту в сумі 28164,29 грн., заборгованості по процентах згідно графіка в сумі 2789,08 грн., заборгованості по процентах за фактичне користування простроченим кредитом в сумі 27546,76 грн. та пені в сумі 228180,68 грн., яку позивач зменшує до 58500,13 грн. (а.с. 22). Згідно з приписами ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а договір є обов'язковим для виконання сторонами. [PERSON] порушила зобов'язання за договором, яке є грошовим, а отже вона у відповідності з положеннями ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість його виконання. За правилами ч. 1 ст. 259 ЦК України сторони можуть укласти письмовий договір про збільшення встановленої законом позовної давності. Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в окремому документі, так і в укладеному сторонами основному договорі. Оскільки згідно з умовами п. 5.6. кредитного договору та п. 4.5. договорів поруки до усіх вимог, що випливають з цих договорів, встановлюється позовна давність у 5 років, суд вважає, що сторони досягли згоди про збільшення загальної та спеціальної позовної давності, а отже строки позовної давності як за кредитним договором, так і за договором поруки, не сплили. Виходячи з наведеного, вимоги - ПАТ "ПроКредит Банк" до позичальника [PERSON] суд вважає доведеними і обґрунтованими. Підстав для зменшення розміру пені (неустойки), що передбачено ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд не вбачає, оскільки позивач самостійно зменшив пеню, обмеживши її розмір розміром заборгованості по кредиту та процентах. Доводи відповідача [PERSON] про припинення дії договорів поруки суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. З матеріалів цивільної справи № 2-9339/10 вбачається, що 20 квітня 2010 р. позивач звернувся до суду з позовом до позичальника [PERSON] та поручителів [PERSON] і [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 листопада 2008 р. Таким чином Кредитор пред'явив вимоги до Поручителів протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання. Та обставина, що вищевказану позовну заяву було залишено без розгляду, не впливає на чинність договорів поруки, оскільки за вимогами закону для чинності договору поруки достатньо пред'явлення однієї вимоги до поручителя в шестимісячний строк від дня настання основного зобов'язання. За таких обставин строк дії поруки не закінчився, не сплили також і строки позовної давності за договорами поруки, а отже відповідно до умов договорів поруки та з врахуванням положень ст.ст. 553, 554 ЦК України [PERSON] та [PERSON] як поручителі повинні відповідати за даним позовом як солідарні боржники в тому ж обсязі, що і [PERSON], включаючи сплату основного боргу, процентів та пені, оскільки інше не встановлено укладеними з ними договорами поруки. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідачів на користь позивача судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved