Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому просили визнати за кожним із них у порядку спадкування за заповітом і за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на ј частку житлового будинку [ADDRESS] , посилаючись на те, що державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. у видачі свідоцтв про право на спадщину на це спадкове майно їм відмовлено через неможливість встановлення нотаріусом складу спадкового майна та кола спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що вони як спадкоємці за заповітом і за законом до майна померлої [PERSON] домовилися про прийняття ними в рівних частках спадщини та визнання за кожним із них у порядку спадкування права власності на ј частку спірного спадкового житлового будинку. Відповідач Броварська міська рада Київської області у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за відсутності їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа Броварська міська державна нотаріальна контора Київської області у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за відсутності їх представника, у зв`язку з надмірним навантаженням. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] у віці 86 років померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, зокрема, на житловий будинок [ADDRESS] . Факт належності померлій [PERSON] на праві власності даного житлового будинку підтверджується листом Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броварське бюро технічної інвентаризації" від 23 січня 2017 року № 81, з якого видно, що згідно із архівними даними станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № [NUMBER] від 10 лютого 1972 року. Із заповіту від 01 жовтня 1991 року, посвідченого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Лазарєвою В.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2-3978, вбачається, що [PERSON] належну їй частину вказаного житлового будинку із відповідними надвірними будівлями заповідала [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Із спадкової справи № 231/1995 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що 05 вересня і 26 вересня 1995 року заяви про прийняття спадщини після її смерті до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області подали двоє спадкоємців за заповітом від 01 жовтня 1991 року [PERSON] та [PERSON] , у яких просили видати їм свідоцтва про право на спадщину за даним заповітом на частину належного спадкодавцю житлового будинку із відповідними надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Також із цієї спадкової справи видно, що 22 вересня 1995 року із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] матері [PERSON] до зазначеної нотаріальної контори звернувся син померлої [PERSON] , у якій просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на частину належного померлій матері житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На день смерті спадкодавця [PERSON] цивільні правовідносини щодо спадкування регулювалися положеннями Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР). За змістом положень ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно із ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 537 ЦК УРСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. За змістом ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Виходячи з викладеного, для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця та вчинення ним певних дій. У ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Виходячи з наведених правових норм та обставин справи, суд встановив, що спадщину після смерті [INFO] [PERSON] прийняли [PERSON] і [PERSON] за заповітом від 01 жовтня 1991 року на частину належного їй на праві особистої власності житлового будинку [ADDRESS] на даний час [ADDRESS] та [PERSON] , син померлої, за законом на іншу частину цього спірного будинку. 01 січня 2014 року набрав чинності Цивільний кодекс України (далі - ЦК України), яким на даний час регулюються цивільні правовідносини. За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У ч. 3 ст. 1268, ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). 22 червня 2016 року спадкоємець за законом [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 29 червня 2016 року. 07 липня 2016 року Броварською міською державною нотаріальною конторою Київської області було заведено спадкову справу за № 280/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Із даної спадкової справи вбачається, що 07 липня і 28 жовтня 2016 року у визначений законом строк до вказаної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] звернулися двоє дітей померлого: син [PERSON] і дочка [PERSON] , позивачі у даній справі. Інші спадкоємці до майна померлого [PERSON] відсутні, його дружина [PERSON] померла раніше [INFO] . 25 травня 2017 року спадкоємцям [PERSON] і [PERSON] нотаріальною конторою видано свідоцтва про право на спадщину за законом на належне їхньому померлому батькові [PERSON] майно. 07 липня 2018 року постановою нотаріуса Броварської міської державної нотаріальної конторою Київської області Журавською В.В. позивачу [PERSON] як спадкоємцю після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у вчиненні такої нотаріальної дії як видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку [ADDRESS] , відмовлено. Із даної постанови нотаріуса вбачається, що вказаною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 231/1995 до майна померлої [INFO] [PERSON] , спадщину після її смерті прийняли [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до заповіту від 01 жовтня 1991 року померла [PERSON] частину належного їй на праві власності вказаного вище житлового будинку заповідала двом спадкоємцям [PERSON] і [PERSON] . Згідно із довідкою № 81, виданою 23 січня 2017 року Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Броварське бюро технічної інвентаризації", за померлою [PERSON] за зазначеною вище адресою зареєстровано право власності на цілий житловий будинок, а не на його частку, тому нотаріус не має можливості визначити склад спадкового майна. Згідно із ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 525 ЦК УРСР, ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачі у даній справі досягли домовленості між собою про те, що згідно із заповітом від 01 жовтня 1991 року [PERSON] , яка померла [INFO] , заповідала у рівних частках [PERSON] і [PERSON] лише Ѕ частку належного їй на праві особистої власності житлового будинку із надвірними будівлями, що знаходяться у [ADDRESS] , тому кожен із цих спадкоємців у порядку спадкування за заповітом набув право власності на ј частку даного спадкового будинку. Виходячи з наведених вище обставин, суд вважає, що право власності іншу Ѕ частку зазначеного житлового будинку після смерті [PERSON] у порядку спадкування за законом набув син померлої [PERSON] , який своїх спадкових прав на цю частку будинку належним чином у встановленому законом порядку не оформив, а [INFO] він помер. У ч. 1 ст. 1267 ЦК України встановлено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Після смерті [INFO] [PERSON] спадщину за законом у рівних частках прийняли двоє його дітей: син [PERSON] і дочка [PERSON] , позивачі у цій справі, що підтверджується отриманими ними свідоцтвами про право на спадщину за законом після смерті батька. Враховуючи викладене, той факт, що [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на праві власності належала Ѕ частка житлового будинку із надвірними будівлями, що знаходяться у [ADDRESS] , суд дійшов висновку, що кожен із цих спадкоємців у порядку спадкування за законом після смерті батька набув право власності на ј частку вказаного спірного спадкового будинку. Із технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що за цією адресою знаходиться: житловий будинок, позначений на плані літерою "А", загальною площею 103,9 м2, житловою площею 57,9 м2. Із інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 липня 2018 року за № 130069191 видно, що відомості про реєстрацію права власності на спірний житловий будинок за спадкодавцем [PERSON] відсутні. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦПК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи той факт, що позивачі у справі вважаються такими, що прийняли в рівних частках спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та домовилися між собою про визнання за кожним із них права власності на ј частку належного померлій спадкового житлового будинку, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved