Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Фінрезерв Плюс", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталій Петрович, про визнання виконавчого напису № 12047 від 15.03.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування позовної заяви зазначено, що 15.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис за № 12047 про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Фінрезерв Плюс" заборгованості у розмірі 16034,21 грн. Виконавчий напис № 12047 від 15.03.2021 перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка В.П. Вказаний виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із відсутністю фактору безспірності боргу (нотаріусом не перевірено наявність чи відсутність спору по сумі боргу), позивач не була повідомлена про договір відступлення права вимоги та не знає що це за борг. У виконавчому написі не зазначено коли виник борг, дату останнього чи чергового платежу, не вказано коли настав строк виконання зобов`язання. Із матеріалів виконавчого провадження видно, що договір, згідно якого вчинено виконавчий напис нотаріуса, було укладено з ПАТ "Дельта Банк". Згідно рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 17.11.2014 з позивача було ухвалено стягнути борг в сумі 14294,65 грн на користь ПАТ "Дельта Банк", який вона сплатила. Крім того, вважає, що виконавчий напис нотаріуса вчинений з істотними порушеннями вимог чинного законодавства, а саме Закону України "Про нотаріат", Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Процесуальні дії у справі. Одночасно із поданням позовної заяви позивач звернулася із заявою про забезпечення позову. Ухвалою суду від 05.07.2021 задоволено заяву позивача про забезпечення позову, шляхом зупинення виконання спірного виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою суду від 07.07.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 15.11.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Участь у справі сторін та інших учасників справи. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, від адвоката Зінченко С.А. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. 07.09.2021 від директора ТОВ "ФК "Фінрезерв Плюс" Макарчука Г.Ф. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника товариства, ухвалення рішення згідно чинного законодавства. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П. у судове засідання не з`явився, у суду відсутні відомості про вручення йому судової повістки. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. у судове засідання не з`явилася, судова кореспонденція, направлена на її адресу, повернулася до суду без вручення з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 15.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, реєстровий номер № 12047, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінрезерв плюс" заборгованість за кредитним договором № 001-20124-040408 від 04.04.2008, укладеного між [PERSON] та ПАТ "Дельта банк", у розмірі 16034,21 грн. Зазначений виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка В.П., ВП № 65102502. У відповідності до статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Можливість вчинення виконавчого напису прямо передбачена, зокрема, статтею 18 Цивільного кодексу України, главою 14 Закону України "Про нотаріат", частиною 6 статті 20 Закону України "Про заставу", частиною 3 статті 33 Закону України "Про іпотеку", постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Відповідно до статті 88 Закону України "Про нотаріат" та пункту 3.1. Глави 16 Розділу II Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 22 лютого 2012 р. № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Дослідивши виконавчий напис нотаріуса, суд доходить висновку, що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, з наступного. У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Судом установлено, що 04.04.2008 між товариством з обмеженою відповідальністю "Комерційний банк "Дельта" та [PERSON] був укладений договір № 001-20124-040408 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно до якого Банк надав позивачу кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000,00 грн та на день укладення договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунок в сумі 3000,00 грн. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17. З матеріалів справи вбачається, що ні відповідачем, ні нотаріусом доказів подання останньому нотаріально посвідченого договору суду не надано. Суд вважає, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, згідно з пунктом 8 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд вирішує: чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Разом з тим, відповідно до частини 1, частини 7, частини 8 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. З урахуванням зазначених вище норм, підстав для скасування заходів забезпечення позову цим судовим рішенням, суд не вбачає.

Outcome: approved