Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення із зняттям з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивував тим, що 12 січня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (правонаступником, якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») та відповідачем [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № 1931, відповідно до умов якого відповідач отримав кошти у розмірі 94 500,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних, строком до 12 січня 2027 року. Згідно п. 1.2 договору визначено що кредит надається на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 19 січня 2007 року, розташованої за адресою: [ADDRESS]. 12 січня 2007 року з метою забезпечення належного виконання кредитного договору між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Іпотечний договір, згідно якого відповідач передав позивачу в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Однак відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору внаслідок чого станом на 29 липня 2016 року виникла заборгованість в сумі 106 813,28 доларів США, що складається з: загальної суми не простроченого кредиту у розмірі 49 584,00 доларів США, суми простроченого кредиту у розмірі 36 720,21 доларів США, суми заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 16 793,82 доларів США, пені у розмірі 3 715,25 доларів США. Просить звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 4172 від 12 січня 2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмитренко В.М., зареєстровано в реєстрі за № 158, на нерухоме майно - чотирьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 62,30 кв.м, житловою площею 43,90 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 січня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмитренко Вітою Михайлівною, за реєстровим № 395, встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» як іпотеко держателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст.38 Закону України "Про іпотеку" за ціною продажу, встановленою на підставі оцінки майна суб"єктом оціночної діяльності - 1011 000 грн. 00 коп.; за рахунок коштів отриманих від реалізації предмета іпотеки, а саме чотирьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 62,30 кв.м, житловою площею 43,90 кв.м., задовольнити вимогу позивача про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредиту у розмірі 106 813,28 доларів США; надати позивачу право на подання та отримання в органах державної влади, місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях незалежно від підпорядкування та форм власності, комунальних підприємствах та нотаріусів для отримання документів необхідних для реалізації предмета іпотеки, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; виселити відповідачів з квартири [ADDRESS] із зняттям з реєстраційного обліку, стягнути судовий збір Під час розгляду справи по суті представник позивача уточнив позовні вимоги та остаточно просив звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 4172 від 12 січня 2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмитренко В.М., зареєстровано в реєстрі за № 158, на нерухоме майно - чотирьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 62,30 кв.м, житловою площею 43,90 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 січня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмитренко Вітою Михайлівною, за реєстровим № 395, встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст.38 Закону України "Про іпотеку" за ціною продажу, встановленою на підставі оцінки майна суб"єктом оціночної діяльності - 1011 000 грн. 00 коп.; за рахунок коштів отриманих від реалізації предмета іпотеки, а саме чотирьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 62,30 кв.м, житловою площею 43,90 кв.м., задовольнити вимогу позивача про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредиту у розмірі 106 813,28 доларів США, що складається з: загальної суми не простроченого кредиту у розмірі 49 584,00 доларів США, суми простроченого кредиту у розмірі 36 720,21 доларів США, суми заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 16 793,82 доларів США, пені у розмірі 3 715,25 доларів США; надати позивачу право на подання та отримання в органах державної влади, місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях незалежно від підпорядкування та форм власності, комунальних підприємствах та нотаріусів для отримання документів необхідних для реалізації предмета іпотеки, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; виселити відповідачів з квартири [ADDRESS] із зняттям з реєстраційного обліку, стягнути судовий збір. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надала письмову заяву з прохання слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. В разі неявки відповідача до суду просила розглянути справу в заочному порядку. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 03 січня 2007 року відповідач [PERSON] звернувся до Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з кредитною заявкою на отримання кредитних коштів у 94 500,00 Доларів США (а.с.16-16 зв.). 12 січня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № 1931, відповідно до умов якого відповідач отримав кошти у розмірі 94 500,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних, строком до 12 січня 2027 року (а.с.11-12, 19). Згідно п. 1.2 договору визначено, що кредит надається на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 19 січня 2007 року, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Згідно видаткового касового ордеру від 12 січня 2007 року відповідач [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 94 500,00 доларів США (а.с.21). 12 січня 2007 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмитренко Вітою Михайлівною, за реєстровим номером 395 (а.с.22-24). 20 січня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с.13-15). Згідно розрахунку заборгованості за договором договір про іпотечний кредит № 1931 від 12 січня 2007 року загальна заборгованість відповідача [PERSON] за невиконання умов договору станом на 29 липня 2016 року становить у розмірі 106 813,28 доларів США, що складається з: загальної суми не простроченого кредиту у розмірі 49 584,00 доларів США, суми простроченого кредиту у розмірі 36 720,21 доларів США, суми заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 16 793,82 доларів США, пені у розмірі 3 715,25 доларів США (а.с. 9-10). 08 січня 2009 року на адресу відповідача [PERSON] позивачем направлено лист-вимогу про погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 1931 від 12 січня 2007 року (а.с.29,30). 20 липня 2010 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задоволено повністю: стягнуто заборгованість за договором про іпотечний кредит № 1931 від 12 січня 2007 року у розмірі 844 615 грн. 09 коп., що за офіційним курсом НБУ станом на 29 червня 2010 року еквівалентно у розмірі 106 813,28 доларів США, та складається з непростроченого кредиту у розмірі 78 346,00 доларів США, прострочених чергових платежів за кредитом у розмірі 7 958,21 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 16 793,82 доларів США, пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 2 412,40 доларів США, пені за несвоєчасну сплату основних платежів за кредитом у розмірі 1 302,85 доларів США (а.с. 31-33 зв.). Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 04 вересня 2013 року у справі № 73цс13. Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов'я зання. Згідно інформаційного листа Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 01 лютого 2017 року на виконанні перебуває виконавче провадження № 24572689 з примусового виконання виконавчого листа № 2-828, виданого 09 лютого 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за іпотечним договором у розмірі 846435,09 грн. Однак станом на 20 лютого 2017 року кошти в рахунок погашення заборгованості боржником не сплачені (а.с.197). Статтею 38 Закону України "Про іпотеку" передбачено право iпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне подання вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до процедури продажу, визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого.,уповноваження іпотекодавця. Так, п. 6.2 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на передмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та договором порядку. Тобто, сторонами договору іпотеки досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо способу звернення стягнення на предмет іпотеки, що узгоджується з нормами матеріального права. Позивачем обрано порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком, із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу нерухомого майна із будь- якою особою-покупцем за ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, на умовах та в порядку, викладеному в цій нормі права, з наданням банку всіх повноважень продавця предмету іпотеки. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для подальшої реалізації. Враховуючи доведеність факту невиконання відповідачем основного зобов'язання, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову та звернення стягнення на предмет іпотеки, однак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм процесуального права, що є підставою для його скасування та вбачається з наступного. Як роз'яснено у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Згідно висновку Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтінг-центр» про вартість майна вартість предмета оцінки, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], ринкова вартість об'єкта оцінки без врахування податку на додану вартість станом на 01 лютого 2016 року становить у розмірі 1 011 000,00 грн.(а.с.53-142). У зв'язку з невиконанням відповідачем [PERSON] рішення Дніпровського районного суду м. Києва позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості від 20 липня 2010 року та не погашенням заборгованості за договором про іпотечний кредит № 1931 від 12 січня 2007 року, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог про звернення стягнення: в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 1931 від 12 січня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмитренко Вітою Михайлівною, за реєстровим № 158, станом на 29 червня 2010 року у розмірі 106 813 (сто шість тисяч вісімсот тринадцять) доларів США 28 центів, що складає: із загальної суми не простроченого кредиту у розмірі 49 584,00 доларів США, загальної суми простроченого кредиту у розмірі 36 720,21 доларів США, загальної суми заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 16 793,82 доларів США, загального розміру пені за несвоєчасну сплаті відсотків та кредиту у розмірі 3 715,25 доларів США звернути стягнення на нерухоме майно - чотирьохкімнатну квартиру, що розташована в місті Києві по [ADDRESS], загальною площею 62,30 кв.м, житловою площею 43,90 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 січня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмитренко Вітою Михайлівною, за реєстровим № 395, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» права на продаж будь-якій особі - покупцеві за ціною продажу, встановленою на підставі оцінки майна суб"єктом оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтінг-центр» станом на 01 лютого 2016 року у розмірі 1 011 000 (один мільйон одинадцять тисяч) грн. 00 коп. із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Позивачем заявлено позовні вимоги про виселення [PERSON], [PERSON] з квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.198). Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Так, за змістом частин 1, 2 ст. 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що при розгляді позову іпотеко-держателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, статей 39, 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотеко-держателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців з цього житлового будинку чи житлового приміщення. Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців із переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотеко-держателем ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням ч. 2 ст. 39 40 Закону України «Про іпотеку» відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотеко-держателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до частини четвертої статті 109 та статті 132-2 ЖК УРСР. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 3 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог про виселення [PERSON], [PERSON] з квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами ? резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 6-46цс15 від 15 квітня 2015 року та № 6-57цс 15 від 27 травня 2015 року. У зв'язку з чим суд приходить висновку про відстрочення виконання рішення в частині звернення стягнення на квартиру та виселення до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року. Позовні вимоги про зняття з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання Статтею 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про виселення відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. Тому у задоволенні вимог про зняття [PERSON], [PERSON] з реєстраційного обліку квартири [ADDRESS], слід відмовити. Виходячи з наведеного, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення із зняттям з реєстраційного обліку задовольнити частково: в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 1931 від 12 січня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмитренко Вітою Михайлівною, за реєстровим № 158, станом на 29 червня 2010 року у розмірі 106 813 (сто шість тисяч вісімсот тринадцять) доларів США 28 центів, що складає: із загальної суми не простроченого кредиту у розмірі 49 584,00 доларів США, загальної суми простроченого кредиту у розмірі 36 720,21 доларів США, загальної суми заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 16 793,82 доларів США, загального розміру пені за несвоєчасну сплаті відсотків та кредиту у розмірі 3 715,25 доларів США звернути стягнення на нерухоме майно - чотирьохкімнатну квартиру, що розташована в місті Києві по [ADDRESS], загальною площею 62,30 кв.м, житловою площею 43,90 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 січня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмитренко Вітою Михайлівною, за реєстровим № 395, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» права на продаж будь-якій особі - покупцеві за ціною продажу, встановленою на підставі оцінки майна суб"єктом оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтінг-центр» станом на 01 лютого 2016 року у розмірі 1 011 000 (один мільйон одинадцять тисяч) грн. 00 коп. із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Надати Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» право на подання та отримання в органах державної влади, місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях незалежно від підпорядкування та форм власності, комунальних підприємствах (зокрема, але не обмежуючись, в органах Центру надання адміністративних послуг Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, Київській міській раді, Державній реєстраційній службі України, Житлово-експлуатаційних конторах, Відділі Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрац2ії фізичних осіб, тощо) та нотаріусів, будь-яких документів, заяв та інформацію (їх копії, дублікати, витягів з державних реєстрів, довідки, інформаційні довідки, довідки форми № 3, тощо) необхідних для продажу предмета іпотеки, а саме чотирьохкімнатної квартири, що розташована в [ADDRESS], загальною площею 62,30 кв.м, житловою площею 43,90 кв.м., та належить [PERSON]. Виселити [PERSON], [PERSON] з квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS].Відстрочити виконання рішення в частині звернення стягнення на квартиру та виселення до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2756 грн. 00 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі по 1378 грн. 00 коп. з кожного.

Outcome: partial