Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Агентство нерухомості «Альянс», в якому просить суд стягнути грошові кошти, передані у якості завдатку в подвійному розмірі у сум 28000 грн., пеню у розмірі 2240 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., а також сплачений судовий збір. В обгрунтування позову зазначила, що 26 березня 2021 року між нею, як покупцем, та відповідачем, як продавцем, за участі третьої особи АН "Альянс" в особі [PERSON] , було укладено Договір про наміри №51/21. Згідно п. 1 Договору продавець [PERSON] має намір передати у власність, а продавець [PERSON] прийняти та оплатити в термін до 17.00 години 8 квітня 2021 року 1 кімнатну квартиру за адресою - [ADDRESS] . Під передачею нерухомості у власність розуміється нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу між продавцем та покупцем у нотаріуса за вибором покупця. Згідно п. 2 Договору ціна визначена продавцем у розмірі 212 800 гривень. Згідно п. 8 Договору покупець в якості гарантії виконання зобов`язань передає продавцю гарантійну суму в розмірі 14 000 гривень, яка є частиною платежу за об`єкт нерухомості, який купується. Сума "гарантійних зобов`язань" в розмірі 14 000 гривень передана позивачем продавцю [PERSON] в момент підписання Договору про наміри №51/21 в приміщенні АН "Альянс" за адресою - [ADDRESS] . До підписання Договору про наміри №51/21 та при його підписанні вона неодноразово повідомляла продавця [PERSON] та представника АН "Альянс" про нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу між продавцем та покупцем у нотаріуса буде відбуватись за її, як покупця вибором, що не суперечить п. 1 Договору, та буде посвідчуватись конкретно приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою Світланою Анатоліївною за адресою [ADDRESS] . В подальшому після підписання Договору про наміри №51/21 від 26 березня 2021 року їй стало відомо, що квартира за адресою - [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності декільком власникам, що продавець [PERSON] є власником 13/100 часток в цій квартирі, що між співвласниками квартири не визначено порядок користування квартирою, ще через деякий час їй стало відомо, що в квартирі за адресою - [ADDRESS] . в числі інших зареєстрованих в ній осіб, зареєстрована малолітня дитина, однак, відсутня згода органу опіки та піклування на продаж квартири або її частини, в якій зареєстрована малолітня дитина. Незважаючи на зазначені обставини, маючи дійсний намір на виконання своїх зобов`язань за Договором про наміри №51/21, укладено між сторонами, 26 березня 2021 року, а саме - придбання житлової кімнати в квартирі за адресою - [ADDRESS] . згідно вимог п. 1 Договору позивач прибула 8 квітня 2021 року о 17.00 годині до приміщення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гаврилової Світлани Анатоліївни за адресою м. Харків, майдан Конституції, 20. кім. 46, 47. Однак, продавець [PERSON] до приміщення приватного нотаріуса ХМНО Гаврилової Світлани Анатоліївни за адресою [ADDRESS] у визначений Договором час не прибула, відповідно між нами не було укладено договір купівлі-продажу квартири/частки квартири за адресою [ADDRESS] . 14 квітня 2021 року, їй достовірно стало відомо, що продавець [PERSON] продала належну їй частку квартири за адресою - [ADDRESS] іншій особі. [PERSON] уклала договір купівлі-продажу 13/100 частки квартири за адресою - [ADDRESS] з гр. [PERSON] . Зазначена угода посвідчена приватним нотаріусом Піддубною Ю.В. 9 квітня 2021 року о 12 год. 56 хв. При таких обставинах відповідач [PERSON] не має намір укладати договір купівлі-продажу квартири за адресою - [ADDRESS] , тому грошові кошти, передані відповідачу [PERSON] у якості "гарантії виконання зобов`язань", на думку позивача, підлягають поверненню. Основний договір не було укладено з вини відповідача, яка навмисно ухиляється від укладання договору. Із урахуванням вказаних положень закону грошові кошти в сумі 14 000,00 гривень, які були передані відповідачу [PERSON] за своєю правовою природою є завдатком та підлягають поверненню зі стягненням штрафу в такому ж розмірі 14 000 гривень. Крім цього, згідно п. 9 Договору про наміри 51/21 продавець, у разі невиконання ним договірних зобов`язань, зобов`язується повернути покупцю гарантійну суму в подвійному розмірі, на протязі трьох днів, починаючи з дати, зазначеної в п. 1. У разі порушення терміну повернення вищезазначеної суми, продавець сплачує покупцю пеню в розмірі 2% за кожний день порушення терміну. При таких обставинах позивач просить стягнути грошові кошти, передані відповідачу в якості завдатку в подвійному розмірі 28 000 гривень 00 коп. ( 14000 х 2). Станом на час звернення до суду 15 квітня 2021 року розмір пені складає 2 240 гривень (28 000 грн. х 2% х 4 дні), яку також просить стягнути з відповідача на її користь. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним вище. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, причини неявки суду не повідомляв, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ст.ст. 13,41 Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності. Відповідно до статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено, що 26 березня 2021 року між [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] , як продавцем, за участі третьої особи АН "Альянс" було укладено Договір про наміри №51/21, згідно п. 1 якого, продавець [PERSON] має намір передати у власність, а продавець [PERSON] прийняти та оплатити в термін до 17.00 години 8 квітня 2021 року 1 кімнатну квартиру за адресою - [ADDRESS] . Під передачею нерухомості у власність розуміється нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу між продавцем та покупцем у нотаріуса за вибором покупця. Згідно п. 2 Договору ціна визначена продавцем у розмірі 212 800 гривень. Відповідно п. 8 Договору покупець в якості гарантії виконання зобов`язань передає продавцю гарантійну суму в розмірі 14 000 гривень, яка є частиною платежу за об`єкт нерухомості, який купується. Сума "гарантійних зобов`язань" в розмірі 14 000 гривень передана позивачем продавцю [PERSON] в момент підписання Договору про наміри №51/21 в приміщенні АН "Альянс" за адресою - [ADDRESS] . Згідно п. 1 Договору нотаріальне посвідчення договору між продавцем та покупцем відбувається за вибором покупця, остання обрала для посвідчення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гаврилову Світлану Анатоліївну за адресою [ADDRESS] . Маючи дійсний намір на виконання своїх зобов`язань за Договором про наміри №51/21, укладено між сторонами 26 березня 2021 року, а саме - придбання житлової кімнати в квартирі за адресою - [ADDRESS] . згідно вимог п. 1 Договору [PERSON] прибула 8 квітня 2021 року о 17.00 годині до приміщення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гаврилової Світлани Анатоліївни за адресою м. Харків, майдан Конституції, 20. кім. 46, 47, що підтверджується свідоцтвом приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гаврилової Світлани Анатоліївни, зареєстрованого в реєстрі за №556. Однак, продавець [PERSON] до приміщення приватного нотаріуса ХМНО Гаврилової Світлани Анатоліївни за адресою [ADDRESS] у визначений Договором час не прибула, відповідно між сторонами не було укладено договір купівлі-продажу квартири/частки квартири за адресою [ADDRESS] . Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, наданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. [PERSON] уклала договір купівлі-продажу 13/100 частки квартири за адресою - [ADDRESS] з гр. [PERSON] . Зазначена угода посвідчена приватним нотаріусом Підцубною Ю.В. 9 квітня 2021 року о 12 год. 56 хв., щл свідчить про те, що відповідач [PERSON] не має намір укладати договір купівлі-продажу квартири за адресою - [ADDRESS] , тому грошові кошти, передані мною відповідачу [PERSON] у якості "гарантії виконання зобов`язань" підлягають поверненню. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості (ч. 1ст. 571 ЦК України). За змістом названих норм завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Таким чином, із положень ст. ст. 546.548 ЦК України вбачається, що внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири. Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 13 лютого 2013 року (справа N 6-176цс12) та від 25.09.2013 р. (справа N 6- 82ц 13), які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими для всіх судів України. Із урахуванням вказаних положень закону грошові кошти в сумі 14 000,00 гривень, які були передані мною відповідачу [PERSON] за своєю правовою природою є завдатком та підлягають поверненню зі стягненням штрафу в такому ж розмірі 14 000 гривень, тобто у загальному розмірі 28000 грн. Крім цього, згідно п. 9 Договору про наміри 51/21 продавець, у разі невиконання ним договірних зобов`язань, зобов`язується повернути покупцю гарантійну суму в подвійному розмірі, на протязі трьох днів, починаючи з дати, зазначеної в п. 1. У разі порушення терміну повернення вищезазначеної суми, продавець сплачує покупцю пеню в розмірі 2% за кожний день порушення терміну. Станом на час звернення до суду 15 квітня 2021 року розмір пені складає 2 240 гривень (28 000 грн. х 2% х 4 дні), яка також підлягає стягненню на користь [PERSON] з відповідача [PERSON] . Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу, виходячи з наступного. Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. При підготовці позовної заяви понесені витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 2 000 гривень, що підтверджується Договором про надання адвокатської та правової допомоги, укладеним 13 квітня 2021 року між адвокатом Курінним О.А. та Кадєтовою Ольгою Миколаївною, Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 27.03.2009 року №586, Актом виконаних робіт від 15.04.2021 року. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved