Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

29 травня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], третя особа: Біржа нерухомості та основних фондів "Україна" в якому просить визнати договір купівлі-продажу №Н4-42 від 29 січня 1996 року, зареєстрований на Біржі нерухомості та основних фондів "Україна" дійсним, та визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що 29 січня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними прибудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Зазначений договір було укладено на Біржі нерухомості та основних фондів "Україна" за №Н-4-42. Згідно договору, продавець ([PERSON]) продав покупцю ([PERSON]) житловий будинок з надвірними будівлями, а саме: житловий будинок - літ. А-1 (площею 32,2 кв.м); сарай - літ. Б; вбиральня - літ. В; гараж - літ. Г; літня кухня - літ. Д; гараж - літ. Е; огорожа - літ. Н1 в [ADDRESS]. 21 березня 1996 року вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями, був зареєстрований в Зміївському МГП технічної інвентаризації на праві приватної власності за позивачем, та вписаний в реєстрову книгу №1 за №188. У 2014 році, позивач мав намір продати житловий будинок, однак, йому було відмовлено та повідомлено, що внаслідок недотримання нотаріальної форми вищезазначеного договору, під час його укладення, неможливо вчинити нотаріальну дію. У зв'язку із виникли питанням, позивачу було рекомендовано звернутися до суду. До початку розгляду справи по суті від представника позивача надійшли уточнення до позовної заяви, згідно яких, не змінюючи предмет позову він зазначає, що 29.01.1996 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними прибудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS], який був зареєстрований на Біржі нерухомості та основних фондів "Україна" за № Н4-42. Відповідно до вказаного договору Продавець продав, а Покупець купив житловий будинок з надвірними будівлями, а саме: літ. А-1 - житловий будинок, житловою площею 32,2 кв.м.; Б-сарай; В-вбиральня; Г-гараж; Д-літн.к.; Е-гараж; НІ-огорожу, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 10 вказаного Договору, а також згідно ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. 21.03.1996 вказаний житловий будинок з надвірними будівлями, був зареєстрований в Зміївському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] та вписаний в реєстрову книгу №1 за №188. У квітні 2014 року [PERSON] через свого представника отримав 2000 (дві тисячі) грн. в рахунок завдатку за продаж в майбутньому, але не пізніше 20.06.2014 року, житлового будинку з надвірними будівлями, а саме: літ. А-1 житловий будинок, житловою площею 32,2 кв.м.; Б-сарай; В-вбиральня; Г-гараж; Д- літн.к.; Е-гараж; НІ-огорожу, розташований за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №Н4-42 від 29.01.1996 зареєстрований на Біржі нерухомості та основних фондів "Україна". Однак, наприкінці травня 2014 року, під час отримання документів, що підтверджують власність на будинок, позивач дізнався про те, що "біржові договори" зразка 1996 року є недійсними внаслідок того, що крім біржового посвідчення вони мали посвідчуватись нотаріально. Спірний договір купівлі-продажу було укладено відповідно до вимог законодавства з урахуванням спеціальної норми, яка міститься в ст. 15 Закону України "Про товарну біржу". [PERSON] набув право власності на будинок законним шляхом, проте через неузгодженість законодавства [PERSON], наразі, не має можливості реалізовувати своє право власності в повній мірі (позбавлений права розпорядження). Вважає, що договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними прибудовами №Н4-42 від 29.01.1996 відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а тому є дійсним. Крім того, відповідно до ст. 392 ч. З ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач не заперечував проти позовних вимог. . У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 650 ЦК України, особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Згідно з наказом Державного Комітету України по Житлово-Комунальному Господарству №56 від 13 грудня 1995 року, чинного на момент вчинення правочину, а саме 29 січня 1996 року, (Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб) - є договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею. Згідно п. "а" ст. 15 ЗУ "Про товарну біржу", біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Так, судом встановлено, що 29 січня 1996 року Біржею нерухомості та основних фондів "Україна" було укладено договір купівлі-продажу №Н4-42, згідно якого: [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок - літ. А-1 (площею 32,2 кв.м); сарай - літ. Б; вбиральня - літ. В; гараж - літ. Г; літня кухня - літ. Д; гараж - літ. Е; огорожа - літ. Н1 в [ADDRESS]. (п. д. 1, 1.1, 1.2, 1.3 ) /а.с. 4/ Із розписки від 24.04.2014 року вбачається, що відповідач [PERSON] передав у якості авансу позивачу [PERSON] 2000 гривень з метою укладення в майбутньому договору купівлі-продажі житлового будинку - літ. А-1 (площею 32,2 кв.м); сарай - літ. Б; вбиральня - літ. В; гараж - літ. Г; літня кухня - літ. Д; гараж - літ. Е; огорожа - літ. Н1 в [ADDRESS]. Відсутність запису в державному реєстрі речових прав на вказане нерухоме майно унеможливлює реалізацію власником своїх прав, та відповідно невизнання їх відповідачем веде до захисту, передбаченого ст.. 392 ЦК України, що узгоджується із прецедентною практикою (постанова Верховного Суду України від 07 листопада 2012 року у справі № 6-107 цс12).

Outcome: approved