Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, [PERSON] про визнання наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 06.10.2017 року недійсним. Позовні вимоги обгрунтовує наступними обставинами. Рішенням Карпилівської сільської ради від 21 травня 1996 року № 13 [PERSON] виділено земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства з фонду земель запасу, площею 0,60 га, про що 22 травня 1996 року внесено відповідний запис до земельно-кадастрової книги с. Лебединці Карпилівської сільської ради. Позивач вважає, що на підставі рішення сільської ради ним набуто право власності на зазначену земельну ділянку. Наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 06 жовтня 2017 року № 25-16125/14/-17-сг [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 1,7164 га, кадастровий номер якої 7425185000:04:001:0668, розташовану за межами населених пунктів на території Карпилівської сільської ради Срібнянського району Чернігівської області. Позивач зазначає, що при винесенні наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 06 жовтня 2017 року № 25-16125/14/-17-сг порушено його права та охоронювані законом інтереси, так як у складі земельної ділянки, переданої [PERSON] , було передано також і земельну ділянку площею 0,60 га., яка належить йому на праві власності. Просить визнати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 06 жовтня 2017 року № 25-16125/14/-17-сг в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 1,7164 га, кадастровий номер 7425185000:04:001:0668, розташованої на території Карпилівської сільської ради Срібнянського району Чернігівської області, недійсним . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] , адвокат Маляр М. В., позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пославшись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача, адвокат Кіча В. В., позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, як необгрунтованому та безпідставному. Пояснив, що технічна документація щодо визначення меж земельної ділянки, переданої [PERSON] до архівного відділу не передавалась. Підтвердження про встановлення межових знаків на вказаній земельній ділянці немає, відповідно визначити локацію земельної ділянки неможливо. Як наслідок, стверджувати, що вказана земельна ділянка ввійшла до загальної площі земельної ділянки, приватизованої [PERSON] , та що внаслідок цього порушені права [PERSON] - підстави відсутні. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що в 2017 році він набув право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,7164 га на законних підставах, у встановленому законом порядку, тому підстави для задоволення позову відсутні. Разом з тим, визнав обставину, що земельна ділянка площею 0,60 га, виділена [PERSON] , увійшла до площі його земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Вказав, що він обробляє земельну ділянку, сплачує податки, хоча земельну ділянку [PERSON] розміром 0,6 га він ще не обробляв, думає "одсудять, так одсудять". [PERSON] пропонувала йому грошові кошти, щоб земельна ділянка 0,60 га залишилась у них в обробітку. Але він не погодився, так як вказана площа є його власністю і можливо він прийме рішення віддати всю земельну ділянку в оренду. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Старченко О. М. подав заяву про розгляд справи за його відсутності. У відзиві на позов зазначив, що позовні вимоги не визнає, так як позивачем не надано доказів того, що спірна земельна ділянка перебувала в його корстуванні до 21.05.1996 року та її межі були встановлені в натурі на (місцевості). Також позивачем не доведено той факт, що земельна ділянка, яка передана у власність [PERSON] , повністю або частково накладається на земельну ділянку, щодо якої прийнято рішення Карпилівською сільською радою 21 травня 1996 року № 13. Крім того, що земельна ділянка виділяється з фонду земель запасу, будь-яких фактичних даних, що свідчать про ідентифікацію земельної ділянки як об`єкта прав, немає. Оскільки позивачем не надано доказів, що спірна земельна ділянка була сформована та були визначені її межі, немає підстав вважати, що місце розташування земельної ділянки площею 0,6 га., що виділена [PERSON] , співпадає з місцем розташування земельної ділянки, наданої у власність [PERSON] на підставі наказу. Наказ від 06 жовтня 2017 року № 25-16125/14/-17-сг прийнято в межах повноважень, з дотриманням норм чинного законодавства, тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у 1992 році на запити працівників СВК «Україна» рішенням правління колгоспу було прийнято рішення виділити працівникам СВК згідно списку, до 1 га. земельних ділянок кожному у користування, з подальшою приватизацією. Землі виділялись 12 громадянам у саду, 20 - на тракторній бригаді, 15 - у шовкунах. [PERSON] , його батькові, та [PERSON] , батькові відповідача, земельні ділянки виділені у саду. На кожній земельній ділянці були встановлені межі. [PERSON] користувався земельною ділянкою, сплачував податки, від землі не відмовлявся. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що в 1992 році у колишнім колгоспнім саду [PERSON] була виділена у користування земельна ділянка. Окрім [PERSON] , у саду земля була виділена ще чотирьом чоловікам, а в 1996 році - ще трьом. В 1996 році рішенням сесії сільської ради земельна ділянка [PERSON] була передана у власність. Межі між земельними ділянками були позначені обніжками. [PERSON] від земельної ділянки не відмовлявся, проте в 2017 році її приватизував [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона з 1998 року до 2010 року працювала головою Карпилівської сільської ради. В 1992 році, як почали розпадатись колгоспи, 40 га землі було виділено людям. В колгоспному саду земля була виділена спочатку п`ятьом чоловікам, а пізніше - ще трьом. При наданні громадянам земельні ділянки обмірялись метровкою. Межі вказаних земельних ділянок визначались землевпорядником та бухгалтером. Межові знаки не ставились, а позначались гілочками, потім між вказаними земельними ділянками межами були зелені обніжки. Між людьми, яким були виділені земельні ділянки, суперечки не виникали, кожен окремо знав свої межі. Ця земля оброблялась людьми до 1996 року, а в 1996 році вказані землі перейшли до земель запасу сільської ради, було проведено рішення сесії Карпилівської сільської ради про надання громадянам земельних ділянок у приватну власність. [PERSON] користувався земельною ділянкою розміром 0,6 га. з 1992 року, сплачував податки. Про сплату земельних податків землевпорядник вела описи. Площа земельних ділянок відображена у кадастрових книгах довільної форми, які були заведені з 1989 року, в яких зазначалось прізвище, ім`я, по батькові та кількість землі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що в с. Лебединці проживає з 1995 року. В 1996 році йому виділили земельну ділянку площею 0,5 га., розташовану в саду, поряд із земельною ділянкою [PERSON] , де були виділені земельні ділянки також іншим громадянам. Межі земельних ділянок були позначені обніжками. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з 2003 року по лютий 2018 року працювала землевпорядником Карпилівської сільської ради. [PERSON] користувався земельною ділянкою, розташованою в саду, за межами населеного пункту, виділеної в 1990 роках. Спорів щодо меж земельних ділянок між землекористувачами не було. За вказані земельні ділянки громадяни сплачували земельні податки. В сільській раді велась земельно-кадастрока книга довільної форми, куди вносились записи. Книга була зеленого кольору, з написом "земельно-кадастрова книга". Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що працює старостою Карпилівського старостинського округу Срібнянської селищної ради. До цього, з 2015 року працював сільським головою Карпилівської сільської ради, проживає в с. Лебединці. Йому відомо, що в 1992 році людям за бажанням надавались земельні ділянки. Земельна ділянка, приватизована [PERSON] , розташована на місці колгоспного саду, знаходиться за межами села. При приватизації [PERSON] вказаної земельної ділянки сільська рада погодження не надавала, так як вирішення вказаного питання з 2013 року до компетенції сільської ради не входило. Рішення про вилучення земельної ділянки у [PERSON] сільська рада також не приймала. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини. З 1992 року в користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 0,60 га., місцезнаходження якої в колишньому колгоспному саду, за межами населеного пункту с. Лебединці, де були виділені земельні ділянки також іншим громадянам. Межі земельних ділянок позначені обніжками. Рішенням Карпилівської сільської ради від 21 травня 1996 року № 13 «Про виділення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства села Лебединці з фонду земель запасу» згідно з поданими заявами до виконкому сільської ради жителям с. Лебединці виділено земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства з фонду земель запасу, зокрема [PERSON] - 0,60 га, та 22 травня 1996 року внесено запис до земельно-кадастрової книги села Лебединці Карпилівської сільської ради, про що зазначено в довідці Карпилівського старостинського округу від 14.03.2018 року №102. [PERSON] користувався вказаною земельною ділянкою, сплачував податки, не відмовлявся від неї та рішення про вилучення у нього вказаної земельної ділянки не приймалось. Наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 06 жовтня 2017 року № 25-16125/14/-17-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» [PERSON] надано у власність земельну ділянку, площею 1,7164 га, кадастровий номер 7425185000:04:001:0668, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Карпилівської сільської ради. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31 жовтня 2017 року, індексний номер 37856809, зареєстровано право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 1,7164 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7425185000:04:001:0668 на території Карпилівської сільської ради. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні даного спору, та застосовані норми права. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що правовідносини щодо набуття права користування спірною земельною ділянкою позивачем [PERSON] виникли у 1992 році, тому регулюються чинними на той час положеннями ЗК України 1990 року та положеннями Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» . Статтею 6 ЗК України 1992 року, передбачено право приватної власності громадян на землю, зокрема право громадян України на одержання у власність земельних ділянок для особистого підсобного господарства. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Відповідно до статті 17 ЗК України у редакції 1992 року, (який втратив чинність у 2002 році) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. (Дію ч. 2 ст. 17 зупинено щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету N 15-92 від 26 грудня 1992 року згідно з цим Декретом). Власники земельних ділянок, переданих їм Радою народних депутатів, не вправі протягом шести років з часу набуття права власності продавати або іншими способами відчужувати належну їм земельну ділянку, крім передачі її у спадщину або Раді народних депутатів на тих же умовах, на яких вона була їм передана. При наявності поважних причин суд за позовом власника може скоротити зазначений строк. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно зі ст. 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з ст. 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу. Відповідно до статті 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, у тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. За приписами статті 23 ЗК України 1990 року (дію статті 23 зупинено щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету від 26 грудня 1992 року № 15-92 згідно з п. 6 Декрету від 26 грудня 1992 року № 15-92) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Відповідно до пункту 1 Декрету сільським, селищним, міським Радам народних депутатів доручено забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Установлено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, зазначених у пункті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Пунктом 3 Декрету № 15-92 встановлено спеціальне правило набуття права власності на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, дія цього Декрету поширюється на громадян, які вже мали у користуванні земельні ділянки, тобто умовою набуття за правилами Декрету № 15-92 права власності на земельні ділянки є те, що такі ділянки мали бути надані таким особам у користування раніше. Відповідно, передбачається, що межі такої земельної ділянки вже встановлено в натурі (на місцевості) та наявний певний документ про право на таку ділянку. Таким чином, враховуючи зміст пункту 3 зазначеного Декрету, яким врегульовано порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та передбачено документи, що посвідчують право на земельну ділянку, право на земельні ділянки, які передавалися у власність для ведення особистого підсобного господарства в порядку цього Декрету, виникало не з моменту отримання відповідного державного акта та після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а момент виникнення такого права пов`язувався з внесенням відповідного запису у земельно-кадастрові документи, посвідченого відповідною радою народних депутатів. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Згідно з пунктом 7 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України 2001 року громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше чинним законодавством, зберігають права на ці ділянки. Із показань свідків у судовому засіданні, які не заперечувались сторонами, вбачається, що з 1992 року до прийняття 21.05.1996 року Карпилівською сільською радою рішення про виділення земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства [PERSON] вже користувався даною земельною ділянкою у вказаному розмірі. Згідно відомостей земельно-кадастрової книги колгоспу «Україна» с. Лебединці Срібнянського району, розділ V «Присадибні землі особистого користування» за порядковим номером 82 (стор.72) [PERSON] має всього земель 0,45, в тому числі: 0,44 - ріллі, 0,01 - під будівлями; за порядковим номером 82 (стор.94) [PERSON] має всього земель 0,98, в тому числі: 0,87 - ріллі, 0,11 - під будівлями; за порядковим номером 70 (стор.116) [PERSON] має всього земель 1,48, в тому числі: 1,37 - ріллі, 0,11 - під будівлями. Відповідно до записів у книзі під назвою протоколи правління засідань колгоспу «України», два аркуші в якій після обкладинки вирвані, за порядковим номером 73 [PERSON] має всього земель - 098, рілля - 087, під будівлями - 011. Згідно земельно-кадастрової книги с. Лебединці за порядковим номером 78 [PERSON] має всього земель 1,48, в томі числі: 1,37 - ріллі, 0,11 - під будівлями. Дата всенення записів та особа, яка їх проводила у вищевказаних книгах не зазначені. Згідно погосподарської книги №4 Карпилівської сільської ради за 1996-2000 роки, особовий рахунок [NUMBER] , станом на 1995 рік, за [PERSON] закріплено всього землі в розмірі 0,38 га, в тому числі 0,11 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, а вже станом на 1996 рік, за [PERSON] закріплено всього землі в розмірі 0,98 га, в тому числі 0,11 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, 0,87 - під ріллею. З 2000 року по 2008 роки розмір землі у користуванні [PERSON] збільшився, закріплено всього землі в розмірі 1,48 га, про що відображено в погосподарській книзі №4 за 2001-2005 роки, особовий рахунок [NUMBER] ; в погосподарській книзі №3 за 2006-2010 роки, особовий рахунок [NUMBER] . Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - це фактичне розташування поворотних точок меж земельної ділянки та закріплення їх межовими знаками на місцевості за допомогою геодезичних пристроїв. Згідно дослідженої у судовому засіданні земельно-кадастрової документації встановлено, що межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) ні під час її передачі [PERSON] на підставі рішення Карпилівської сільської ради від 22 травня 1996 року № 13, ні раніше - не встановлювалися, межовими знаками на місцевості за допомогою геодезичних пристроїв не закріплювалися, а визначені зеленими обніжками при передачі земельної ділянки у користування в 1992 році. З урахуванням досліджених доказів, показань свідків, вбачається, що [PERSON] користувався земельною ділянкою площею 0,60 га з 1992 року, до прийняття Карпилівською сільською радою рішення про виділення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства з фонду земель запасу. Отже, слід вважати, що згідно рішення Карпилівської сільської ради від 21 травня 1996 року № 13 «Про виділення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства села Лебединці з фонду земель запасу», вказана земельна ділянка надана [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства села Лебединці з фонду земель запасу у порядку Декрету № 15-92. Відповідно до ст. 20 ЗК Української РСР, в редакції 1970 року, який втратив чинність 01.01.1992 року, право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів. Відповідно до пункту 7 Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 1993 року, земельна-кадастрова документація включає книги реєстрації актів на право колективної, приватної власності на землю, права постійного користування землею, договорів на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Наявність записів в земельно-кадастровій книзі колгоспу «Україна», в погосподарській книзі, дані в яку вносяться із земельно-кадастрових документів, на підставі яких сільською радою видавалися рішення про надання громадянам земельних ділянок у приватну власність, зокрема за якими за [PERSON] обліковувалась земельна ділянка площею 0,60 га, з врахуванням положень п. 3 Декрету Кабінету Міністрів України, згідно з яким запис у земельно-кадастрових документах, посвідчений сільською радою, свідчить про те, що на підставі прийняття такого рішення уповноваженим законом органом у відповідності до чинного на той час законодавства [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку у розмірі 0, 60 га. та підтверджує право приватної власності на землю. Рішення про припинення права користування (вилучення) земельної ділянки площею 0,60 га, наданої [PERSON] за рішенням Карпилівської сільської ради від 21 травня 1996 року № 13, не приймались, позивач не був позбавлений права власності на дану земельну ділянку. Згідно з п. 1 Перехідних положень ЗК України 2001 року рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а згідно п. 7 - громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Таким чином, [PERSON] , який набув права власності на земельну ділянку розміром 0,6 га в порядку Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок», має право на державну реєстрацію земельної ділянки відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Судом у повному обсязі з`ясовано, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, видавши наказ від 06 жовтня 2017 року № 25-16125/14/-17-сг про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,7164 га, кадастровий номер 7425185000:04:001:0668, розташованої на території Карпилівської сільської ради Срібнянського району Чернігівської області порушило права позивача [PERSON] щодо володіння та користування земельною ділянкою площею 0, 60 га, виділеної йому для ведення особистого підсобного господарства згідно рішенням Карпилівської сільської ради від 21 травня 1996 року № 13 «Про виділення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства села Лебединці з фонду земель запасу», так як у складі земельної ділянки, переданої [PERSON] , було передано також і вищевказану земельну ділянку, належну позивачу на праві власності.

Outcome: partial