Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської райдержадміністрації, про стягнення додаткових витрат на дитину та визначення її місця проживання. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 13.07.2013 між сторонами був укладений шлюб. В шлюбі у сторін [INFO] народився їх спільний син [PERSON] . Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.04.2018, яке набрало законної сили 25.05.2018, шлюб між сторонами розірвано. Як зазначено в позовній заяві, відповідач добровільно не сплачував аліменти, у зв`язку із чим [PERSON] подала до суду заяву про стягнення аліментів. 13.09.2019 Києво-Святошинський районний суд Київської області прийняв судовий наказ № 369/5787/19. 02.10.2019 Києво-Святошинським районним ВДВС ГТУ юстиції у Київській області була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №60192635. Станом на 31.10.2019 у відповідача існувала заборгованість по сплаті аліментів у сумі 18 478, 52 грн. В добровільному порядку відповідач не бере участі у додаткових витратах на дитину, які полягають у: - лікуванні та медичному обстеженні на загальну суму 1 060,00 грн., забій правої гомілки, функціональний розлад травлення на суму 610 грн., прийом лікаря педіатра TOB «АТ АМЕДА» на суму 440 грн.; медичні послуги TOB «АТ АМЕДА» на суму 440,00 грн.; стоматологічні послуги на суму 500,00 грн. Загальні витрати на лікування за період з липня по листопад 2019 загалом склали 4 160,00 грн.; - заняття в мистецьких та спортивних гуртках: гурток англійської мови (жовтень - листопад 2019 року) на суму 800 грн.; танцювальний гурток з хореографії - 400,00 грн.; тренування з плавання (грудень 2019-лютий 2020 років включно) - 5 840,00 грн.; дитячий садочок (вересень - жовтень 2019 року ), за вересень - 135,00 грн, та за жовтень - 337,50 грн.; загальні витрати на заняття в мистецьких та спортивних гуртках загалом склали 7512,50 грн.; для здорового розвитку сина, його осанки, здорового відпочинку та сну, а також морального стану, позивачем придбано дитячі меблі на загальну суму 11 215,00 грн. Загалом вартість додаткових витрат на розвиток дитини, відпочинок, лікування та оздоровлення за 2019 рік склали 22 887,50 грн. Позивач просила суд стягнути половина витрачених додаткових витрат на дитину у розмірі 11 443,75 грн. Станом на день подання позовної заяви, малолітній син сторін зареєстрований та проживає постійно з позивачем більше 1 року за адресою: [ADDRESS] . У квартирі гарні житлові умови, є окрема дитяча кімната, яка обладнана всім необхідним для комфортного проживання, навчання та дозвілля сина. Дитина знаходиться на обліку у закладі охорони здоров`я за місцем проживання, у зв`язку із чим всі планові огляди у лікарів та лікування у разі необхідності здійснюється виключно нею, за її кошти та кошти її батьків. Син сторін ходить у дитячий садочок за місцем реєстрації в будні дні з 7.00 до 19.00 години. 07.12.2018 розпорядженням №871 Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області було визначено місце проживання дитини [PERSON] , з матір`ю - гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Висновком Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №07-21/1603 від 21.05.2019 про визначення місця проживання було визначено місце проживання дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] за вищезазначеною адресою. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь половину вартості додаткових витрат на дитину - [PERSON] , [INFO] , а саме грошові кошти в сумі - 11 443,75 грн. та визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача судовий збір. 28.01.2020 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі. 15.04.2020 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області справу було прийнято до розгляду суддею Дубас Т.В. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній зазначив, що він належним чином здійснює свої зобов`язання щодо матеріального забезпечення сина - [PERSON] , зокрема систематично добровільно перераховуючи кошти на рахунок позивача та купуючи необхідні товари, іграшки сину. Закцентовано увагу, що він не має заборгованості по сплаті аліментів, що підтверджується відповідною довідкою від державного виконавця. Відповідачем зазначено, що з наданих [PERSON] доказів на обґрунтування необхідності додаткових витрат на утримання дитини не вбачається, що понесені витрати були необхідними, зумовлені особливими обставинами та не стосувалися планового (добровільного) звернення до лікаря. Зокрема, у матеріалах справи відсутні висновки лікаря щодо необхідності проходження дитиною дослідження у медичній лабораторії «СІНЕВО». Більш того. З наданих документів не можливо встановити, що вказані лабораторні дослідження проведені саме відносно дитини. З позовної заяви та наданих до неї документів не можливо встановити, якими обставинами була зумовлена необхідність звернення до стоматолога в приватні клініки «Добробут» та «АТ АМЕДА». Так, звернення в приватні клініки, в яких вартість послуг є вищою від державних та комунальних закладів охорони здоров`я не є крайньою необхідністю, а є виключно бажанням позивача, що не узгоджується з думкою відповідача. Крім того, відповідач вважає необґрунтованими вимоги щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини на відвідування занять з англійської мови, мистецьких та спортивних гуртках. Зокрема, позивач долучила до матеріалів справи квитанції щодо оплати за англійську мову. В той же час, як вбачається із вищезазначених квитанцій, вони лише підтверджують переказ власних коштів іншій приватній особі. Жодних доказів того, що отримувач коштів є особою, яка надає освітні послуги, а особа яка отримує послуги є дитиною сторін не надано. Відвідування секції з плавання не було погоджено з відповідачем. Позивач на власний розсуд та за власним бажанням обрала саме цю секцію, що не було зумовлено крайньою необхідністю або рекомендаціями лікаря. Вона не обґрунтувала чому саме обрала цей заклад, вартість послуг у якому значно вища ніж у інших аналогічних закладах. Те ж саме стосується і гуртка з хореографії. Придбання, вказаних в позовній заяві меблів, також є бажанням позивача, що не є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень ст. 185 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідач також заперечував проти задоволення вимоги стосовно визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки взаємовідносини відповідача з сином характеризується особливою прихильністю останнього до батька, що підтверджується постійним бажанням сина проводити час з відповідачем. Крім того, з позову та доданих до нього документів не вбачається у чому саме виявилось порушення прав та/або законних інтересів позивача, що дало б підстави для задоволення позову про визначення місця проживання дитини. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 31.08.2020 [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Києво-Святошинська державна адміністрація Київської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 13 липня 2013 року між сторонами було укладено шлюб, від якого останні мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.04.2018, яке набрало законної сили 25.05.2018, шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] створює перешкоди у спілкуванні батька з сином. Проте, взаємовідносини позивача за зустрічним позовом та [PERSON] характеризуються особливою прихильністю останнього до батька, постійним бажанням сина проводити час з відповідачем. Крім того, [PERSON] є вільним від алкогольної чи наркотичної залежності; є психічно здоровим; добре характеризується за місцем проживання; є законослухняним, не порушує норм закону та не має судимостей; проживає в житлі, яке добре облаштоване та у якому створені усі необхідні умови для виховання дитини; спосіб життя якого відповідає встановленим суспільним та моральним засадам; він з усією відповідальністю відноситься до своїх батьківських обов`язків, є турботливим батьком, опікується фізичним та духовним розвитком сина; він сумлінно виконує свої зобов`язання щодо здійснення матеріального забезпечення дитини, що підтверджується регулярною сплатою аліментів та передання коштів матері дитини готівкою або у безготівковій формі на додаткові витрати на утримання їх спільного сина, що підтверджується відповідними квитанціями. Позивач за зустрічним позовом просив суд визначити місце проживання малолітнього сина - [PERSON] разом з батьком - [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.02.2021 вищезазначений зустрічним позов був прийнятий до провадження суду та об`єднаний в одне провадження з первісним позовом. В судове засідання позивач за первісним позовом та її представник не з`явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, представник позивача до суду направила заяву про розгляд справи у їх відсутності, у якій підтримали заявлені первісні позовні вимоги, заперечували проти задоволення зустрічної позовної заяви. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб, причини неявки суду не відомі. Виконуючий обов`язки начальника служби у справах дітей Бучанської районної державної адміністрації Київської області подала до суду заяву за вх. № 24204 від 01.06.2021 з проханням замінити у справі в якості третьої особи належний орган опіки та піклування з Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської райдержадміністрації на Службу у справах дітей Бучанської районної державної адміністрації Київської області. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви з огляду на наступне. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні,13 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого останні мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.04.2018, яке набрало законної сили 25.05.2018, шлюб між сторонами розірвано. Як вбачається із матеріалів справи, малолітня дитина сторін - [PERSON] , проживає та зареєстрований разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи №169 від 17.01.2019 та № 355 від 04.02.2019, виданими відділом реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 04.02.2019 № 422, та довідкою № 191 від 17.01.2019, що видані виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. У квартирі [PERSON] гарні житлові умови, є окрема дитяча кімната, яка обладнана всім необхідним для комфортного проживання, навчання та дозвілля сина, що підтверджується актом обстеження житлових умов заявника від 29.01.2019, наданим депутатом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Нестеруком А.А. Згідно довідки Комунального підприємства закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Щаслива країна» №06 від 18.10.2019, [PERSON] , 01.01.2016 є вихованцем Комунального підприємства закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Щаслива країна» Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з 02 вересня 2019 року. За приписами ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 вказано, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 871 від 07.12.2018 було визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю - гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Висновком Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №07-21/1603 від 21.05.2019 про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] органом опіки та піклування Києво-Святошинської РДА Київської області вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю - гр. [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Нормою ч. 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Малолітній [PERSON] не досяг десяти років, його батьки мешкають окремо, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що сторони справи дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати їх син (наприклад, між сторонами укладеного договір про визначення місця проживання дитини). Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступних обставин. Ст. 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 цього Кодексу передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ст. ст. 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Зважаючи на вік дитини, ураховуючи те, що участь малолітнього [PERSON] у розгляді справи про визначення його місця проживання може негативно позначитись на його психоемоційному стані, а тому, виходячи з інтересів дитини, суд не викликав його для участі у судовому засіданні. Відтак, суд вирішує спір між сторонами про визначення місця проживання їх сина виключно на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, а позивачем за зустрічним позовом не надано належних доказів того, що поведінка чи дії [PERSON] або наслідки її спілкування з дитиною, можуть суперечити інтересам дитини або впливати на нього негативно, перешкоджати його фізичному та духовному розвитку. Приймаючи до уваги встановлені судом обставини а саме, те, що за місцем проживання матері створені всі умови для дитини, остання виховує та утримує сина належним чином, а також враховуючи позицію органу опіки та піклування, який дійшов висновку про доцільність проживання дитини з матір`ю, відсутність жодних доказів, які свідчать про неналежне виховання дитини матір`ю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини підлягає задоволенню. Як наслідок - у задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити. При цьому суд визначає місце проживання дитини за конкретною адресою: [ADDRESS] , що унеможливить маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати [PERSON] , [INFO] , зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у його вихованні (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, сформульованій у постанові від 12 квітня 2017 року у справі №6-15цс17, та правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 607/1091/16-ц). Також, звертаючись до суду із первісною позовною заявою, [PERSON] просила суд стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину. За змістом ст. 185 СК України витрати є додатковими, якщо вони понесені понад витрат, що здійснюються у звичайному житті дитини, та викликані особливими обставинами. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року увагу судів звернуто на те, щодо передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Виходячи з викладеного вище, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Судом враховується, що заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати, тобто надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Тобто, якщо аліментні зобов`язання здебільшого суд задовольняє, так як їх стягнення викликане саме необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, витрати, які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Тобто, заявляючи разові витрати - необхідно надати докази усієї суми витрат. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (Постанова ВСУ від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17). Заявляючи вимоги про стягнення додаткових витрат, позивач вказала та надала суду рахунок за дослідження медичної лабораторії «СІНЕВО»: Натрій (сироватка) - 80.00 грн.; калій (сироватка) - 80,00 грн.; взяття крові одноразовими системами - 30 грн.; Біохімія крові з клінічним аналізом крові (автоматизований з формулою)+ звіт з описом лабораторних показників) - 750,00 грн.; аналіз сечі загальний (ЗАС + мікроскопія осаду) -120.0 грн., на загальну суму 1 060,00 грн., що підтверджується замовлення від 21.11.19 мед. лабораторії «СІНЕВО» та фіскальним чеком №0000010540 від 21.11.2019р. на суму 1060,0 грн.; консультація дитячого ортопеда-травматолога ТОВ «Медичний центр «ДОБРОБУТ-КЛІНІКА» від 22.07.2019, що підтверджується фіскальним чеком № 000013549 від 22.07.2019 на суму 1110,00 грн.; консультативний висновок лікаря-педіатра ТОВ «Медичний центр «ДОБРОБУТ-КЛІНІКА» від 29.08.2019, що підтверджується фіскальним чеком № 000016731 від 29.08.2019 на суму 610,00 грн.; прийом лікаря педіатра TOB «АТ АМЕДА», що підтверджується актом про надані медичні послуги на суму 440 грн. по замовленні № Южн - 190306-0539 на 06.03.2019; медичні послуги TOB «АТ АМЕДА», що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 4165 від 22.02.2019р. за медичні послуги, на суму 440,00 грн.; стоматологічні послуги, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 7191 від 09.10.2019 на суму 500,00 грн. Загальні витрати на лікування за період з липня по листопад 2019 року загалом склали - 4 160,00 грн. Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено витрату вищезазначених грошових коштів на отримання саме дитиною медичних послуг, останні є необхідними для її здоров`я, не є забаганкою дитини та вчинені матір`ю в інтересах сина , який має право на підтримання та профілактику власного здоров`я, суд погоджується з [PERSON] , що останні є додатковими витратами, і половину від даної суми (4 160 ? 2 =2 080 грн.) необхідно стягнути з відповідача за первісним позовом. Відносно заявлених позивачем за первісним позовом вимог щодо сплати половини вартості витрат на заняття дитини англійською мовою, то суд не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки надані до матеріалів справи квитанції лише підтверджують переказ власних коштів іншій приватній особі. Жодних доказів того, що отримувач коштів є особою, яка надає освітні послуги, а особа яка отримує послуги є дитиною сторін не надано. Також не можуть бути задоволені вимоги щодо оплати половини вартості гуртку з хореографії дитини, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що додаткові витрати на зайняття хореографією дитини викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини), чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається із матеріалів цивільної справи, малолітній [PERSON] , [INFO] , відвідує комунальне підприємство закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Щаслива країна» Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з 02 вересня 2019 року, що підтверджується довідкою, виданою директором вищезазначеного закладу від 18.10.2019 за вх. № 06. Позивач понесла додаткові витрати на оплату відвідувань сином вищезазначеного дитячого садка - вересень-жовтень 2019 року, за вересень - 135,00 грн., що підтверджується квитанцією №45 від 08.10.2019 на суму 135,00 грн., та за жовтень - 337,50 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0.1522575503.1 від 14.11.2019 на суму 337,50 грн., всього на суму - 472,50 грн. Враховуючи, що дитина відвідує комунальний садок, сума за його відвідування не є значною, дані витрати спрямовані на гармонійний розвиток дитини та відповідає її інтересам, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача за первісним позовом половину від сплачених коштів за відвідування дитиною дитячого садка у розмірі 236, 25 грн. (472,50 ? 2 = 236,25 грн.) Також задоволенню підлягають вимоги щодо стягнення половини вартості тренувань з плавання, оскільки такий вид спорту був рекомендований лікарем (довідка № 501, видана лікарем ТОВ «Медичний центр «Меданта» від 19.11.2019), останній має істотне значення для оздоровлення дитини, і дійсно викликаний особливими обставинами. Враховуючи, що тренування з плавання (грудень 2019-лютий 2020 року включно) вартує 5 840,00 грн., що підтверджується договором про надання спортивно-оздоровчих послуг від 02.12.2019 та підтвердженням оплати послуг по абонементу № 000039821 на суму 5840 грн., суд вважає за необхідне стягнути половину такої вартості з [PERSON] (5 840,00 ? 2 = 2 920 грн.) Придбання, вказаних в позовній заяві меблів, є бажанням позивача, така покупка не узгоджувалась з відповідачем, не є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень ст. 185 СК України, а тому вимога про стягнення половини вартості таких товарів задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] додаткових витрат на загальну суму 5 236,25 грн. (= 2 080 грн. + 236,25 грн. + 2 920 грн.) Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 768,40 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу щодо стягнення додаткових витрат, відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі ст. ст. 19, 141, 157, 160-161, 164, 167 , 182 СК України, відповідно до ст. ст. 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial