Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

27 листопада 2017 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги наступним. 20 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №500330985 на суму 11080 грн. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» та було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата [PERSON]» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №500330985 від 20 грудня 2012 року. 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладеного договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №500330985 від 20 грудня 2012 року. Позивач вказує, що відповідно до Додатку №1-1 до Договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача у сумі 35807,84 грн., з яких: 11080 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 11277,84 грн. заборгованість за процентами та комісією, 13450 грн. пеня, штраф, неустойка. Відповідно до умов Договору факторингу, укладеного між позивачем та ТОВ «Дата [PERSON]», сторони підписали [PERSON] передачі Реєстру боржників, до якого увійшов кредитний договір №500330985 від 20 грудня 2012 року та на адресу відповідача було направлено повідомлення про відступлення прав вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Боржник не виконав обовязку щодо погашення кредиту ні перед первісним кредитором, ні перед іншими кредиторами (факторами), в т.ч. перед ТОВ «ФК «ЄАПБ», що в свою чергу тягне за собою обовязок відповідача виконати зобовязання на користь позивача. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь 35807,84 грн., з яких: 11080 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 11277,84 грн. заборгованість за процентами та комісією, 13450 грн. пеня, штраф, неустойка; та стягнути судові витрати. 15 грудня 2017 року набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу\~ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу Українисправи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності\~Цивільного процесуального кодексу Українив редакції\~Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З урахуванням вищезазначеного, судовий розгляд вказаної цивільної справи продовжений за правилами, що діють після набрання чинності\~Цивільним процесуальним кодексом України\~в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ. В судове засідання представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» [PERSON], який діє на підставі довіреності від 11 квітня 2017 року, не з'явився, в позовній заяві просив здійснювати судовий розгляд справи без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася. В судовому засіданні представник відповідача адвокат [PERSON] проти позову заперечував, мотивуючи наступним. Відповідач не заперечує той факт, що отримала в ПАТ «Альфа-Банк» платіжну картку та підписувала кредитний договір №500330985 від 20.12.2012 р., однак вона заперечує той факт, що вона отримала грошові кошти за цією карткою або використовувала картку для розрахунків, тобто заперечує факт отримання кредитних коштів. В позовній заяві відсутні посилання на той факт, що відповідач отримала гроші готівкою або іншим чином використала кошти банку, та не надано доказів цього. Отже, вважає, що позивачем не підтверджений факт отримання відповідачем кредитних коштів. Також відповідачу не було повідомлено про укладання договорів факторингу, а відповідно перехід прав вимоги від одного кредитора до іншого фактично не відбувся. До позовної заяви не долучено доказів направлення відповідачу повідомлення про укладання між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» договору факторингу від 30.09.2014 р., а також долучено лише копію повідомлення від ТОВ «Дата [PERSON]» за вихідним № 001471338-1 від 19.10.2016 р. на адресу відповідача, про те, що між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р., без підтвердження направлення даного повідомлення відповідачу, а також доказів отримання даного повідомлення. Додаткова угода №1 до Договору факторингу від 30.09.2014 р. містить посилання на внесення змін до Додатку №1, Додатку №2, Додатку №4, однак копії цих додатків до договору факторингу позивачем не долучені. Предметом договору факторингу від 30.09.2014 р. не передбачено права вимоги ТОВ «Дата [PERSON]» конкретно за Кредитним Договором №500330985 від 20.12.2012р., та не надано додатків до договору факторингу, що підтверджують передачу права вимоги за договором з відповідачем. Таким чином, позивачем не доведено належними доказами, відступлення права вимоги за Кредитним договором №500330985 від 20.12.2012р. ПАТ «Альфа-Банк» на користь ТОВ «Дата [PERSON]», та відступлення права вимоги ТОВ «Дата [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Крім того, представник відповідача надав суду письмову заяву про застосування загального і спеціального строку позовної давності, передбачених ст.ст. 257, 258 ЦК України. Як вбачається з кредитного договору від 20.12.2012 року строк дії договору встановлений до 21.12.2015 р. (кінцевий строк повернення кредиту), строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів у сумі 690 гривень 24 копійки для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою\~ст.254 ЦК України\~спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як вбачається із наданого Позивачем розрахунку заборгованості за договором кредиту №500330985 від 20.12.2012 року, Відповідач свої щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом не виконувала, у зв'язку з чим з 21.01.2013 року у неї утворилась заборгованість за кредитним договором, так як жодного платежу не було виконано. Відповідач свої зобов'язання за договором перестала виконувати з 21.01.2013 р. на що вказують відомості з розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, відтак з 22.01.2013 р. розпочав свій перебіг строк позовної давності. З початку перебігу строку позовної давності з 22.01.2013 р. до звернення позивача до суду з позовом 27.11.2017 р. визначений\~ст.257 ЦК України трьохрічний строк позовної давності збіг. Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Позивач вправі був звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості починаючи з 22.01.2013 р. у строк до 22.01.2016 р., а звернувся лише 27.11.2017 р., пропустивши встановлений законом строк позовної давності. З урахуванням викладеного, представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №500330985 від 20 грудня 2012 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит на суму 11080 грн. зі строком остаточного повернення кредиту 12 грудня 2015 року (а.с.5-8). П.2.4. Кредитного договору зазначені умови використання та порядок надання Кредиту: Кредит надається позичальнику для власних потреб, шляхом безготівкового перерахування: на рахунок позичальника №26251000859260, що відкритий позичальнику в ПАТ «Альфа-Банк» суми грошових коштів в сумі 10\~000 гривень; на рахунок ПрАТ СК «Альфа-Страхування», відкритий в ПАТ «Альфа-Банк» для оплати страхового платежу в сумі 1080 гривень. Згідно п.2.4.1 Кредитного договору днем надання кредиту є день списання грошових коштів з позичкового рахунку Банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, вказані в цьому пункті. Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. ПАТ «Альфа-Банк» свої зобовязання щодо надання кредиту виконало в повному обсязі, відкриття рахунку банком і перерахування на нього грошових коштів підтверджується розпискою від 20 грудня 2012 року про одержання [PERSON] платіжної картки та запечатаного конверту з ПІН-кодом. Відповідно до вимог ч.1 ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, в т.ч. внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України\~за договором факторингу /фінансування під відступлення права грошової вимоги/ одна сторона /фактор/ передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони /клієнта/ за плату /у будь-який передбачений договором спосіб/, а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи /боржника/. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобовязання клієнта перед фактором. 30 вересня 2014 між ПАТ «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» було укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата [PERSON]» перейшло право грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору. (а.с.16-18). Між тим, надані позивачем до позовної заяви матеріали не містять Додатку №1 з Переліком грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, а тому суд не може встановити чи відбулося відступлення ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги за Кредитним договором №500330985 від 20 грудня 2012 року, укладеного з [PERSON], іншому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]». 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до якого ТОВ «Дата [PERSON]» відступило ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за договорами, перелік яких міститься в Додатку №1-1 до договору, що включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата [PERSON]», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги грошових коштів від Відповідача (а.с.19-21). Відповідно до Додатку № 1-1 до Договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року (а.с.15) «Характеристики права вимоги, переданих фактору за договором та боржників за основними договорами», ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 35807,84 грн., з яких: 11080 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 11277,84 грн. заборгованість за процентами та комісією; 13450 грн. пеня. На виконання вимог п. 2.3 Договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року сторони підписали [PERSON] приймання-передачі Реєстру Боржників, за формою встановленою в Додатку № 2 до цього Договору (а.с.22). Як вбачається з повідомлення ТОВ «Дата [PERSON]» датованого 19 жовтня 2016 року за вихідним №001471338-1, [PERSON] повідомлено за адресою: м. м.Василівка, пров. Червоноармійський, 14, що на підставі Договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року укладеного між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ "ФК "ЄАПБ", з 10 жовтня 2016 року ТОВ "ФК "ЄАПБ" є новим кредитором, який має право грошової вимоги та отримання заборгованості за кредитним договором №500330985 від 20 грудня 2012 року (а.с.13). Крім того, аналогічне повідомлення боржнику [PERSON] було направлено 24 жовтня 2016 року за вихідним №001471338-1 ТОВ "ФК "ЄАПБ" (а.с.14). Ст.514 ЦК України\~визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків (ч.2\~ст.514 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], з 05.08.1995 року, в тому числі на час укладення кредитного договору з ПАТ «Альфа Банк» 20 грудня 2012 року. Відповідно до вимог\~ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обовязку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обовязку перед ним. У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року №6-979цс15, на яку посилається позивач у своєму позові, як на правову підставу виконання зобовязань боржником саме йому, зазначається, що в ч.2 ст.517 ЦК України\~передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суди дійдуть обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обовязку погашення кредиту взагалі. У позовній заяві ТОВ «ФК «ЄАПБ», посилаючись на умови договорів відступлення права вимоги (п.4.4.3 Договору факторингу від 30 вересня 2014 року укладеного між ПАТ Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» та п.5.4.3 Договору факторингу від 10 жовтня 2016 року, укладеного між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ"ФК"ЄАПБ"), вказує, що умовами цих договорів факторингу передбачено обовязок перерахувати кошти отримані від боржника на виконання зобовязання на рахунок нового кредитора. Встановлено, що боржник [PERSON] не сплачувала заборгованість за кредитним договором у розмірі 35807,84 грн. жодному з кредиторів. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.ст.\~610, 611, 623 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з п.2.3 Кредитного договору №500330985 від 20 грудня 2012 року (а.с.5) датою остаточного повернення, яка є датою нарахування відсотків та нарахування комісій є 21.12.2015 р. Відповідно до п.2.6 Кредитного договору №500330985 від 20 грудня 2012 року платежі з повернення Кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим Договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим Договором та відповідно до Графіку платежів, який є Додатком №1 до цього договору та є його невідємною частиною. Згідно Додатку №1 до Кредитного договору №500330985 від 20 грудня 2012 року (а.с.8) сума щомісячного платежу за договором складає 690 гривень 24 копійки, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч.3 ст. 254 ЦК України\~спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у\~статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором кредиту №500330985 від 20.12.2012 року (а.с.12), відповідач [PERSON] свої щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом не виконувала, нею проведений єдиний платіж на погашення заборгованості за кредитом 02.04.2013 року на суму 132,61 грн., після чого 23.06.2014 року банком предявлено дострокову вимогу про погашення залишку заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5640,54 грн. (графа 18 Розрахунку заборгованості ), після чого нарахування щомісячних платежів по тілу кредиту не здійснювалося, відтак з 23.06.2014 року розпочав свій перебіг строк позовної давності. З початку перебігу строку позовної давності з 23.06.2014 р. до звернення позивача до суду з позовом 27.11.2017 р. визначений\~ст.257 ЦК України трьохрічний строк позовної давності збіг. Згідно положень ч.3\~ ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, Пленум ВССУ у п.31\~постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року,\~розяснив, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої\~статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 13 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Згідно з частиною 4 ст.267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, з моменту несплати чергового платежу первісний кредитор ПАТ «Альфа-Банк», а в подальшому особи, які отримали право вимоги, мали право звернутися до суду з вимогою про стягнення суми заборгованості впродовж трьох років, а тому загальний строк позовної давності по даній справі сплив 02.04.2016 року, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed