Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

У листопаді 2015 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальної справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулося до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 61 203,20 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору кредиту № 158/4-44 від 18.01.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 70 000,00 грн. зі сплатою 14% річних, в строки та на умовах, що передбачені договором, з кінцевим строком погашення заборгованості не пізніше 15.01.2023 року. 18 січня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 158/4-44 від 18.01.2008 року, було укладено іпотечний договір № 158/5-143 між банком та відповідачем, відповідно до якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. 230-ї Стрілкової дивізії, 42/135, загальною площею 50 кв.м, житловою площею 29,4 кв.м. Банк свої зобовязання виконав повністю. Однак, у порушення норм законодавства та умов договору кредиту відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним договором кредиту належним чином не виконав. У звязку з чим, за договором кредиту станом на 27.10.2015 року виникла заборгованість у розмірі 61 203,20 грн., яка складається з наступного: 39 964,00 грн. заборгованість за кредитом; 11 633,10 грн. заборгованість по процентам; 1 975,36 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 3 498,40 грн. - пеня за несвоєчасне повернення процентів; 1 468,78 грн. - інфляційні витрати за кредитом; 2 663,56 грн. - інфляційні витрати про процентам. 21 грудня 2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було ухвалене заочне рішення про стягнення з [PERSON] (ідент. номер [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (ЄДРПОУ 00039019) заборгованість за договором кредиту № 158/4-44 від 18.01.2008 року станом на 27.10.2015 року в розмірі 61 203 (шістдесят одна тисяча двісті три) грн. 20 коп., яка складається з наступного: 39 964 (тридцять дев'ять тисяч дев'ятсот шістдесят чотири) грн. 00 коп. заборгованість за кредитом; 11 633 (одинадцять тисяч шістсот тридцять три) грн. 10 коп. заборгованість по процентам; 1 975 (одна тисяча дев'ятсот сімдесят п'ять) грн. 36 коп. пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 3 498 (три тисячі чотириста дев'яносто вісім) грн. 40 коп. - пеня за несвоєчасне повернення процентів; 1 468 (одна тисяча чотириста шістдесят вісім) грн. 78 коп. - інфляційні витрати за кредитом; 2 663 (дві тисячі шістсот шістдесят три) грн. 56 коп. - інфляційні витрати про процентам, а також судових витрат на загальну суму 1638,00 грн., що складається: судовий збір 1218,00 грн., витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача 420,00 грн. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.12.2017 року вищевказане заочне рішення скасоване, цивільна справа призначена до розгляду в загальному порядку. У березні 2018 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, що утворилася станом на 31.01.2018 року в розмірі 76027,58 грн., яка складається з наступного: 39 964,00 грн. заборгованість за кредитом, 30 907,39 грн. - заборгованість по відсотках, 1 802,87 грн. інфляційні витрати за кредитом, 3353,32 грн. інфляційні витрати за відсотками. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також відзив на позовну заяву, відповідно до якого не заперечувала проти стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 39 964,00 грн., в іншій частині позову просила відмовити за безпідставністю. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, в тому числі: фотокопію договору кредиту № 158/4-44 від 18.01.2008 року, відповідно до змісту якого [PERSON] уклав договір з позивачем та погодився на його умови, розрахунок заборгованості, фотокопію іпотечного договору № 158/5-143 від 18.01.2008 року, встановив наступне. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)\~як розподілити\~між сторонами\~судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)\~чи є\~підстави для\~скасування заходів\~забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно із ст. 12 ЦПК України \~Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом по справі встановлено, що відповідно до договору кредиту № 158/4-44 від 18.01.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 70 000,00 грн. зі сплатою 14% річних, в строки та на умовах, що передбачені договором, з кінцевим строком погашення заборгованості не пізніше 15.01.2023 року (а.с. 6-8). Згідно із заявою на видачу готівки №5 від 18.01.2008 року [PERSON] отримав 70000,00 грн. (а.с. 11). 18 січня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 158/4-44 від 18.01.2008 року, було укладено іпотечний договір № 158/5-143 між банком та відповідачем, відповідно до якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. 230-ї Стрілкової дивізії, 42/135, загальною площею 50 кв.м, житловою площею 29,4 кв.м. (а.с. 12-14). Таким чином, Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав повністю. Однак, у порушення норм законодавства та п.п. 3.3.7,3.3.8,3.39 умов договору відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним договором кредиту належним чином не виконав. У звязку з чим, за договором кредиту станом на 31.01.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 76027,58 грн., яка складається з наступного: 39 964,00 грн. заборгованість за кредитом, 30 907,39 грн. - заборгованість по відсотках, 1 802,87 грн. інфляційні витрати за кредитом, 3353,32 грн. інфляційні витрати за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з нормою ст. 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст. 1050 ЦК України. Якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК). Статтею 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України по кредитному договору банк зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки. Суд не приймає доводи відповідача, так як відповідач був ознайомлений з умовами кредитного договору та не висував будь-яких претензій, щодо його змісту, отже він був згоден з усіма його умовами, а на даний час просто намагається уникнути відповідальності за невиконання своїх зобов'язань. Частиною 2 ст.\~78\~ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. ч. 5, 6 ст.\~81\~ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто процесуальними нормами встановлено обов'язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved