Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

23 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказала, що з 2013 по 1015 роки проживала з відповідачем однією сім"єю без реєстрації шлюбу. За час сумісного проживання сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з позивачем. З початку 2015 року сторони припинили сімейні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Дитина перебуває на утриманні позивача, яка не працює, інших джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною не має. Відповідач на даний час добровільно матеріальної допомоги їй не надає, в зв"язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на своє утримання аліменти в розмірі 1/4 частини від його доходу до досягнення дитиною трьох років. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, повідомила причини неявки, прохала справу розглянути за її відсутності, надала суду заяву, в якій вказала, що повністю підтримує позов на тих підставах, що викладені в позовній заяві, наполягає на задоволенні вимог, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд за згодою позивача, розглядає справу на підставі наявних в ній даних чи доказів ( постановляє заочне рішення). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з"ясувавши позицію позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу в період з 2013 року по 2015 рік. З початку 2015року вони фактично припинили сімейні відносини, разом не проживають. Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. Відповідно до ст.60 ЦПК України , кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дитина [PERSON] знаходиться на утриманні матері - позивача [PERSON], що підтверджується довідкою Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області №2238 від 17 квітня 2015 року. Позивач [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і яка знаходиться на її утриманні. У зв'язку із доглядом дитини позивач не може працевлаштуватись, а відтак не має доходу на своє утримання. Відповідно до ч. 1,2 ст.91 Сімейного кодексу України ( далі - СК України), якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім'єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу. Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. У відповідності до ч.2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.1,2 ст. 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Згідно довідки Управління соціального захисту населенняКУйбишевської РДА Запорізької області №02-08/2176 від 16 квітня 2015 року, позивач [PERSON] перебуває на обліку в КУйбишевському УСЗН та отримує щомісячну допомогу при народженні дитини в розмірі 810 грн. В даний час відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дружини та дитини не надає. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Доказів того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу суду відповідачем надані не були. Проте судом встановлено, що відповідач добровільно не виконує свій обов'язок по утриманню дружини. Відповідно до ч.1, 2,3 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Згідно з ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. До суду з позовом позивач звернулась 23 квітня 2015 року. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України , суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивача при пред'явленні до суду позову звільнено від оплати судових витрат, а рішення ухвалено на її користь, суд у відповідності до вимог, передбачених ст.88 ЦПК України, має підстави для стягнення з відповідача в дохід держави судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved