Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої вказав, що він з 19.03.1982 р. по 06.03.2001 р. працював на шахті «ім. В.В. Вахрушева» ДП «Ровенькиантрацит» у шкідливих підземних умовах. Звільнений був з підприємства у зв'язку з виходом на пенсію. Внаслідок тривалого часу роботи на підприємстві вугільної промисловості позивач отримав професійне захворювання - антракосилікоз. У зв'язку із встановленням МСЕК 20 відсотків втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, з 2008 року позивача було взято на облік до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Антрацит. Через втрату працездатності позивач змушений систематично лікуватися за свій рахунок. Позивач відчуває сильний біль у грудях, важкість при пересуванні та постійний кашель та переживає, пов'язані з цим, душевні страждання. Через наслідки професійного захворювання, що призводять також до безспокійного сну та неможливості зайняття домашніми справами, що потребують навіть незначних зусиль, [PERSON] став нервовою та дратівливою людиною. Враховуючи зазначені наслідки професійного захворювання, а також те, що він позбавлений можливості працювати за фахом та в повній мірі забезпечувати сім'ю, позивач вважає, що йому заподіяно моральну шкоду. Посилаючись на ст. 237-1 КЗпП України та п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р., позивач вважає, що моральна шкода повинна бути відшкодована за рахунок роботодавця. Оскільки позивачу необхідно пройти курс реабілітації, він просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, яку він оцінює у 25000 грн. Позивач також просить розглянути справу за його відсутністю. Представник відповідача надав у судове засідання письмове заперечення, в якому зазначив, що позивач дійсно з 1982 року по 2001 рік працював у відокремленому підрозділі "Шахта ім. В.В. Вахрушева" державного підприємства "Свердловантрацит", проте не надав суду доказів про відмову підприємства відшкодувати йому моральну шкоду за його зверненням, та документальних підтверджень власних витрат, пов'язаних з ліквідацією наслідків моральних страждань. В запереченні також вказано, що позивач працював не лише у ВП «Шахта ім. В.В. Вахрушева» ДП «Ровенькиантрацит», а й на підприємствах: з 20.06.1978 р. по 30.07.1980 р. - "Шахта ім. 50 років Жовтня", з 04.08.1980 р. по 23.02.1982 р. - "Шахта 1-2 Нагольчанська", з 27.09.1993 р. по 02.04.1994 р. - шахта "Партизанська", що вбачається з копії трудової книжки останнього. Крім того, [PERSON] у позові не зазначив, які його законні права були порушені з боку ВП "Шахта ім. В.В. Вахрушева" ДП "Ровенькиантрацит" та у зв'язку з чим визначена сума моральної шкоди в розмірі 25000 грн. Позивач влаштувався на роботу до відповідача, знаючи, що шахта є підприємством з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці. Представник відповідача зазначає, що у зв'язку з важкістю та шкідливістю умов роботи, законодавством передбачені пільги: скорочений робочий час, додаткові відпустки, підвищені розміри тарифних ставок, зменшення віку для переходу на пенсію та обчислення різного роду шахтарських пенсій. Позивач про наявність даних пільг вказав у своєму позові. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, у випадках встановлених законом. Відповідно до приписів ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Статтею 8 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, а також роботах, пов'язаних із забрудненням або несприятливими метеорологічними умовами, працівникам видаються безоплатно за встановленими нормами спеціальний одяг, спеціальне взуття та інші засоби індивідуального захисту, а також мийні та знешкоджувальні засоби. Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме: розробляє за участю сторін колективного договору і реалізує комплексні заходи для досягнення встановлених нормативів та підвищення існуючого рівня охорони праці; забезпечує належне утримання будівель і споруд, виробничого обладнання та устаткування, моніторинг за їх технічним станом; забезпечує усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань, та здійснення профілактичних заходів, визначених комісіями за підсумками розслідування цих причин; здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Як вбачається з копії трудової книжки (а.с. 8-10), [PERSON] з 20.06.1978 року по 06.03.2001 р. працював на роботах під землею на підприємствах вугільної промисловості, з яких періоди роботи з 19.03.1982 р. по 26.09.1993 р. та з 13.04.1994 р. по 06.03.2001 р. пропрацьовані на підприємстві «Шахта ім. В.В. Вахрушева» ДП «Ровенькиантрацит», звільнений був на підставі ст. 38 КЗпП України - у зв'язку з переходом на пенсію за віком. Відповідно до копії акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.06.2008 р. за формою П-4 (а.с. 12-13), складеному на відокремленому підрозділі «Шахта ім. В.В. Вахрушева» державного підприємства «Ровенькиантрацит», професійне захворювання [PERSON] - антракосілікоз, виникло через невикористання засобів індивідуального захисту, недосконалість технології, механізмів, захисних засобів. Згідно п. 16 даного акту причинами професійного захворювання є неефективність засобів пилозаглушення, зневажливе відношення постраждалого до засобів індивідуального захисту від пилу та тривала робота в умовах високого рівня запилення вугільним пилом. Згідно копії довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (а.с. 11), позивачу [PERSON] з 04.09.2008 р. встановлено 30 відсотків втрати професійної працездатності безстроково, 20 % з яких визначено за антракосиликозом, та 10 % за трудовим каліцтвом. Наявність професійного захворювання позивача підтверджується також медичним висновком від 07.05.2008 р. (а.с. 21) та витягами з історії хвороби (а.с. 18-20). Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. До юридичних фактів, які має довести позивач у зазначеній справі, зокрема, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розміру шкоди. Доведення цих обставин позивачем можливе на підставі доказів, перелічених у статті 57 ЦПК України. До таких доказів належить і висновок експертизи, проте він не є єдиним можливим і достатнім доказом спричинення шкоди, та підставою визначення її розміру, оскільки згідно з частиною другою статті 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленого значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що професійне захворювання позивача є наслідком незабезпечення роботодавцем належних умов праці. Професійне захворювання, яке призвело втрату працездатності 30 відсотків безстроково, спричиняє позивачу моральних страждань, які пов'язані з необхідністю лікування, відчуттям фізичних страждань, а також призводить до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки, значний проміжок часу із загального стажу підземних робіт складає період праці позивача на підприємстві «Ровенькиантрацит», та зазначене підприємство було останнім місцем роботи позивача, на якому відбулось загострення його поступово отриманого професійного захворювання, на що вказує складання акту про розслідування хронічного професійного захворювання, суд приходить до висновку про спричинення моральної шкоди саме підприємством «Ровенькиантрацит». Крім того, відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в судовому засіданні встановлені наступні факти: наявність спричиненої моральної шкоди - полягає у безстроковому встановленні відсотків втрати професійної працездатності органами МСЕ, що передбачає незворотні обмеження у життєдіяльності людини, та як наслідок - постійні душевні переживання; протиправність діяння її заподіювача та його вина виражається в відсутності ефективних засобів боротьби з пилом та допущенні недосконалості технологій та механізмів видобутку вугілля; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням полягає у доведеності того, що хронічне професійне захворювання позивача виникло під час роботи у шкідливих умовах на підприємстві відповідача. Слід зазначити, що будь-яке порушення здоров'я, пов'язане з втратою професійної працездатності, завжди є пов'язаним з певним хвилюванням, відчуттям фізичного болю, незручності та обмеженості, тобто з моральними стражданнями. Проте слід також врахувати, що позивач, працюючи в тяжких, шкідливих умовах, міг усвідомлювати можливість погіршення стану його здоров'я, був обізнаний про умови праці, але свідомо продовжував виконувати роботи у тяжких умовах. Крім цього, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.06.2008 р. за формою П-4 (а.с. 12-13), встановлено однією з причин виникнення професійного захворювання [PERSON] зневажливе відношення постраждалого до засобів індивідуального захисту. Вказані обставини враховуються судом при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди. Суд, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення здібностей позивача до праці та обмеження можливості їх реалізації, виходячи із засад розумності та справедливості, оцінює розмір грошового відшкодування моральної шкоди у 3000 грн. Відповідно до п. 2, 3 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли та якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене, з відповідача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 229,40 грн. в дохід держави.

Outcome: partial