Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про зняття арешту та визнання права власності на нерухоме майно, треті особи: Виноградівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, відділ державної реєстрації Виноградівської міської ради Закарпатської області. Позовні вимоги мотивовано тим, що 11.10.2008 року ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області, у рамках розгляду цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], про стягнення грошових коштів, накладено арешт на майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані в [ADDRESS] та належали [PERSON] Окрім цього, державним виконавцем відділу ДВС Виноградівського РУЮ, у ході виконання виконавчого листа №2-67/09 від 21.01.2010 року, у виконавчому провадженні №16892461, накладено арешт та оголошено заборону на відчуження на все рухоме та нерухоме майно , яке належало [PERSON], що проживав за адресою [ADDRESS]. Спірний житловий будинок та земельна ділянка належали, на момент накладання арештів і заборон, позивачці у справі, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 31.05.2002 року, виданого на підставі рішення виконкому Виноградівської міської ради народних депутатів №38 від 28.05.2002 року, та державним актом на право приватної власності на землю серія [NUMBER], виданого Виноградівською міською радою народних депутатів від 14.04.1998 року. Хоча розгляд судом вищевказаної цивільної справи та виконавче провадження закінчені, однак обтяження зняті не були про, що позивачка довідалась 04.04.2018 року. Враховуючі, що її права на володіння, користування та розпорядження належним їй майном порушуються, просила суд зняти арешт та заборони на відчуження належного їй на праві власності майна, а саме: житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS], а також визнати право власності на них. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, обставини справи підтвердили та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, однак відзив на позов не подав. Представник відділу Державної реєстрації Виноградівської міської ради, Закарпатської області, будучи належним чином, своєчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився. Однак надав письмову заяву про слухання справи у його відсутність. Представник Виноградівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, будучи належним чином, своєчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. У відповідності до порядку, встановленого ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй заяві. В судовому засіданні встановлено, що 31.01.1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Гонтар Л.І. та внесений у реєстр за № 172. Відповідно до даного договору позивачка отримала у свою власність незакінчений будівництвом житловий будинок (70% готовності), який розташований по [ADDRESS]. 31.05.2002 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на даний будинок. Окрім цього у власності позивачки, згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER], виданого Виноградівською міською радою народних депутатів від 14.04.1998 року та зареєстрованого у Книзі записів за №1531, перебуває земельна ділянка під цим будинком площею 0,0712 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будинку. Державним виконавцем відділу ДВС Виноградівського РУЮ, у ході виконання виконавчого листа №2-67/09 від 21.01.2010 року, у виконавчому провадженні №16892461, накладено арешт та оголошено заборону на відчуження на все рухоме та нерухоме майно, яке належало [PERSON], що проживав за адресою [ADDRESS]. Даний арешт був скасований головним державним виконавцем відділу ДВС Виноградівського РУЮ Олашин Н.В. 31.03.2014 року, у зв'язку із закінченням виконавчого провадження у вищезгадані справі. Окрім цього ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області, у рамках розгляду цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], про стягнення грошових коштів, накладено арешт на майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані в [ADDRESS] та належали [PERSON] Згідно відповіді заступника начальника управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 17.05.2018 року №Т-209/02-22/03, виконавче провадження на підставі вищевказаної ухвали було відкрито 14.11.2008 року та закінчено у зв'язку із повним фактичним виконанням рішення суду. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] від 08.04.2010 року, виданого відділом РАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області, [PERSON] помер [INFO]. Згідно до копії інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 04.04.2018 року будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] При цьому на даний будинок та земельну ділянку під ним накладений арешт, відповідно до ухвали Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11.10.2008 року. З моменту дарування незавершеного будівництвом житлового будинку, закінчення його будівництва та оформлення права власності на нього та земельну ділянку під ним (1998 та 2002 роки), вищезгадані об'єкти нерухомості перебувають у власності позивача. Відповідно до положень ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно Постанови Пленуму ВССУ N 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", особа може звертатися з позовом про зняття арешту, кожний вільний у способі захисту своїх порушених прав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. За змістом ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч.1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів N 2. 4. 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. ст. 316-317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі наведеного суд вважає, що арешт житлового будинку та земельної ділянки під ним по [ADDRESS] обмежує право позивача, як власника і добросовісного набувача рухомого майна, а тому арешт слід скасувати. У зв'язку з тим, що арешт на майно знятий, то і будь-які заборони на це майно підлягають зняттю. Що стосуються визнання права власності на житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку під ним, то суд констатує, що позивачка має правовстановлюючі документи на дані об'єкти нерухомості, її права на них ніхто не оспорює, а тому в даній частині позовних вимог відсутній спір про право, а отже в їх задоволенні необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати в частині сплати за розгляд справи про зняття арешту слід стягнути з відповідача, а в частині сплати за визнання права власності на майно - з позивача, пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial