Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] та виселення. В позові вказано, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 06.04.2010 року, якою затверджена мирова угода, згідно якої [PERSON] погасив борг перед позивачем шляхом передачі квартири у власність. На даний час в належній йому квартирі зареєстровані відповідачі, які втратили право користування квартирою після затвердження судом мирової угоди. Відповідачі виселитись із квартири добровільно відмовляються. Відповідачі відчужили спірну квартиру [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. За вказаних обставин просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та виселити їх. Позивач в судове засідання не з'явився. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав, не заперечив відносно ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоч про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі ,,Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі ,,Олександр Шевченко проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Для забезпечення виконання принципу юридичної визначеності, що є складовою позитивного обов`язку держави Україна відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод даний спір підлягає розгляду і вирішенню судом з урахуванням вказаних обставин. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступне. Відповідно до ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 06.04.2010 року, якою затверджена мирова угода, [PERSON] погасив борг перед позивачем шляхом передачі права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], яка йому належала підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28.11.2008 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу, запис в реєстрі за №4718. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно копії витягу про державну реєстрацію прав від 13.01.2012 року спірна квартира належить позивачу на праві приватної власності. Згідно копії довідки ЖЕО від 16.01.2012 року в квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстровані відповідачі. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року ,,Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав" зазначено, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. В спірній квартирі зареєстровані сторонні особи, що обмежує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження майном. Крім цього, проживання у спірній квартирі відповідачів унеможливлює проживання в ній позивача, як власника квартири, та його сім'ї. Втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла. Неприпустимість порушення права особи на житло була констатована Європейським судом з прав людини від 16 травня 2013 року в справі ,,Максименко та Герасименко проти України" за заявою № 49317/07. Таким чином, позов є обґрунтованим належними правовими підставами та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved