Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Між ПАТ КБ "Приватбанк " і [PERSON] 19.06.2008 року укладено кредитний договір № 85/к на отримання 47500 доларів США , зі сплатою за користування коштами 18 % річних, строком на 5 років . Відповідач щомісячно до 22 числа зобов"язувався погашати його згідно графіка. Чого не виконав і рішенням від 27.03.2014 року Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з [PERSON] стягнуто станом до 5 серпня 2013 року 106688.76 доларів США. Позивач просить за період з 05.08.2013 року, по 25.11.2014 року з відповідача та його дружини, [PERSON], достягнути солідарно 16878.86 доларів США, що дорівнює 253316.78 грв. і складає : 4400.21 доларів США - відсотків; 12478.65 доларів США - пені. Крім цього, з [PERSON] стягнути 86710.27 доларів США,що складає тіло кредиту і відсотки та евівалентно 788976.89 грв. , стягнутих вищезазначеним рішенням з її чоловіка . Позов мотивує перебуванням подружжя на час отримання кредиту у зареєстрованому шлюбі. І що укладений договір створює обов"язки для другого з подружжя, бо кошти використані для потреб сім"ї. Зазначає , що згідно зі ст.65, 61 ч.3, 73 ч.2 СК України вважається, що одержані за договором кошти є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. А [PERSON] надавала письмову згоду на укладення кредитного договору. І з обох відповідачів солідарно стягнути судові витрати. У судовому засіданні пр-к позивача Плеханов О.М. позов підтримав з наведених підстав. Від письмового доказу про згоду на укладення кредитного договору [PERSON] - відмовився. Відповідач [PERSON] позову не визнав. Пояснив, що строк дії кредитного договору закінчився у 2013 році. А рішенням Індустріального райсуду з нього повністю стягнуто заборгованість. Ствердив, що придбаний вантажний автомобіль за кредитні кошти, як заставне майно , також банком реалізований. Відповідач [PERSON] і її пр-к [PERSON] з позовом не погодилися. [PERSON] пояснила, що до отримання копії заочного рішення Індустріального райсуду про кредитний договір не знала. Оспорювала договір поруки, який ніби - то нею укладався, і за рішенням Старовижівського райсуду визнаний недійсним. А тому Індустріальним судом стягнень по кредиту з неї не проведено. Ніякої письмової згоди на укладення кредиту чоловікові не давала. Ствердила, що весною 2014 року шлюб з [PERSON] розірвала і восени поділили майно. Пр-к [PERSON] пояснив, що кредитні зобов"язання на його довірительку покладатися не можуть бо позивачем не доведено отримання і використання коштів в інтересах сім"ї. Крім цього, ні письмової , ні усної згоди на отримання кредиту нею не давалось. А сума отриманого кредиту не є дрібним правочином. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи , суд приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 526,629,1050,549 ч.1 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов"язковим для виконання сторонами. Якщо позичальник не повернув своєчасно суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму ... неустойку ..., яка нараховується від дня коли позика мала бути повернута до дня фактичного повернення, незалежно від сплати процентів. ... В разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів ... . Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума... яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов"язання. Позивач свій позов щодо [PERSON] доводить такими доказами: заявкою від 11.06.2008 року на видачу кредиту ; кредитним договором №85/к від 19.06.2008 року; копією паспорта відповідача до підписаної ним заявки; графіком погашення кредиту; розрахунком заборгованості станом на 25.11.2014 року; курсом долара до гривні станом на 25.11.2014 року; рішенням від 27.03.2014 року Індустріального райсуду м. Дніпропетровська, яке набрало законної сили з 07.04.2014 року; свідоцтвом про держреєстрацію ПАТ КБ "Приватбанк" і витягом зі статуту. З перерахованих доказів слідує, що відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 47500 доларів США. Погашення його проводив перших 9 місяців. Згодом придбаний за кредитні кошти вантажний автомобіль позивачем реалізовано як заставне майно. За рішенням Індустріального суду достягнуто заборгованість у сумі 106688.76 доларів США , штрафні санкції та судові витрати , станом до 05.08.2013 року. Дане рішення набрало законної сили з 07.04.2014 року. І відповідно до ст.ст.58, 61 ч.3 ЦПК України є належним доказом , а встановлені ним обставини не підлягають доказуванню. Бо участь по справі беруть ті самі особи, щодо яких вони встановлені. Боргові зобовязання не виконані по даний час ( останній платіж проведено по кредиту за рахунок реалізованого автомобіля 28.02.2013 року). Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Чого відповідачем не зроблено. А тому, позивач має право на стягнення заборгованості з 05.08.2013 року по 25.11.2014 року в сумі 16878.86 доларів США,що рівне 253316.78 грв. ( 1 долар дорівнює 15.7932 грн.) І складає відсотки за користування коштами та пеню, відповідно до п. 6.4, 6.8 договору. А обов"язок погашення заборгованості [PERSON], позивач доводить слідуючими доказами ( крім вище перерахованих) : свідоцтвом про укладення шлюбу з 1988 року та сумісним проживанням подружжя у [ADDRESS] однією сім"єю на час укладення кредитної угоди; зберіганням заставного майна (вантажного автомобіля по договору № 78/к від 19.06.2008 р. застави ) за місцем проживання та використання коштів на потреби сім"ї ; копіями позовних заяв від 18.11.2009 року, 15.11.2012 року відповідачів про оскарження ними кредитного договору та договору поруки з зазначенням спільної адреси проживання, а також оглянутими за клопотанням позивача цивільними справами № 168/282/14 ( про розірвання шлюбу та стягнення аліментів), № 168/356/14 ( про поділ спільного майна), де у позовних заявах (заявах про уточнення позовних вимог) визнавали ведення спільного господарства, придбання майна за спільні кошти. Просить стягнути з неї 86710.27 доларів США,що складає тіло кредиту і відсотки , та еквівалентно 788976.89 грв. З пояснень відповідачів судом з"ясовано, що кожен з них займався підприємницькою діяльністю. [PERSON] - видом вантажних перевезень, а [PERSON] - торгівельною діяльністю. Кожен мав свої доходи, які витрачали на придбання хатнього майна (меблів). Шлюбного контракту не укладали. З середини 2013 року між ними стосунки погіршлися. І почали проживати в різних будинках. А предметом позову про поділ майна були : садиба, в яку збудували у 1992 році(зареєстрована за [PERSON] 17.06.2008 року,і перебуває в іпотеці з 07.07.2008 року по кредитному договору "Райффайзен Банк "Аваль"), легковий автомобіль "Мітцубісі Пажеро" ( перебуває у заставі по договору того ж банку від 30.07.2010 року). Таким чином, суд вважає, що на момент укладення кредитного договору відповідачі були пов"язані спільним побутом, спільним проживанням з взаємними правами та обов"язками; складали сім"ю, поняття якої визначено ст.3 СК України. Маючи власний бізнес, утримували її за рахунок доходів кожного. Отже, кредитний договір № 85/к також укладався в інтересах сім"ї. Разом з тим, сума кредиту (47500 доларів США), виходить за межі дрібного побутового договору. І розцінюється як договір стосовно цінного майна, згода на укладення якого другого з подружжя, має бути письмовою. Що вимагається ст. 65 ч.3 СК України. Ця вимога є імперативною. А при укладенні кредитного договору позивачем цього не дотримано. Відповідачем [PERSON] заперечується будь-яка згода на укладення спірного кредиту. Попередньо нею оспорено дійсність поруки за даним договором. А з пред"явленням цього позову - оспорювалась і письмова згода на укладення договору. За її клопотанням призначалась почеркознавча експертиза щодо вчинення підпису у цій згоді, у зв"язку з чим позивачем даний доказ відкликано. А нею знято клопотання про призначення експертизи. З врахуванням викладеного суд вважає , що позивачем недоведено позову у частині стягнення кредитного боргу з [PERSON] із-за відсутності письмової згоди останньої на отримання чоловіком кредиту. Що стосується посилань позивача, що нею не оспорений цей кредит, то як ствердила вона про цю згоду дізналася з отриманням даного позову. Оскільки позов підлягає до задоволення частково, то відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. І складають 595 грн (тобто 16.92%).

Outcome: partial