Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що її мати [PERSON], яка померла 17.01.2017р. в с.Заріччя Ружинського району Житомирської області, мала у приватній власності житловий будинок, розташований по вул.Деркача, 36 в с.Заріччя Ружинського району Житомирської області. Спадщину матері прийняла лише вона і на даний час позивачка бажає оформити свої права на спадкове майно матері. Проте нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок позивачці відмовив, із-за відсутності правовстановлюючих документів на нього. Тому [PERSON] просить суд визнати за нею право на вказане спадкове майно. В суд позивачка та представник відповідача подали заяви, в яких просять справу слухати у їх відсутність, позивачка позовні вимоги підтримує, а представник відповідача - визнає повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З довідки [PERSON] селищної ради Ружинського району Житомирської області від 11.12.2017р. № 5035 вбачається, що відповідно до записів погосподарської книги по с.Заріччя Ружинського району Житомирської області за [PERSON] рахувався на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул.Деркача, 36 в с.Зарісся Ружинського району Житомирської області . З технічного паспорта на вказаний житловий будинок, який виготовлений КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" 25.07.2017р. , та довідки вказаного МБТІ від 03.08.2017р. №1057 вбачається, що житловий будинок №36 по вул.Деркача в с.Заріччя Ружинського району Житомирської області побудований в 1960 році, господарські споруди побудовані в 1960-1962рр., правовстановлюючі документи на вказаний будинок в БТІ не зареєстровано. 2 Положення діючого на час виникнення правовідносин законодавства, а саме: Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних жилих будівель" від 26.08.1948р., прийнятою на виконання вказаного Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", Закону УРСР Про сільську Раду депутатів трудящих від 02.07.1968р. , визначали, зокрема, що підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію та не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Статті120-127 ЦК УРСР(1963 р.) регулювали право власності колгоспного двору та реєстрацію вказаного права за членами двору в погосподарських книгах сільських рад. На підставі вказаного, суд приходить до впевненості, що [PERSON] була власником житлового будинку та господарських будівель, розташованих по вул.Деркача, 36 в с.Заріччя Ружинського району Житомирської області. [PERSON] померла 23.07.2017р. в с.Заріччя Ружинського району Житомирської області, що вбачається з свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статею1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається зі спадкової справи №28, заведеної 08.06.2017р. приватним нотаріусом [PERSON] нотаріального округу [PERSON] відносно майна померлої 17.01.2017р. [PERSON] , спадкодавець не залишила заповіт, а її спадщину у встановлений строк прийняла, як спадкоємець першої черги по закону, її донька [PERSON]. Таким чином, судом встановлено, що до позивачки перейшло право спадкодавця [PERSON] на все спадкове майно , зокрема і на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за вищевказаною адресою. Однак, як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса [PERSON] від 28.08.2017р. позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на спадкове майно [PERSON] з підстав відсутності правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що право позивачки на прийняття спадщини реалізоване, але мають місце труднощі здійснення процедури реєстрації успадкованого майна, що виникли не з її вини. Перешкодою для оформлення спадкових прав у позивачки є неотримання спадкодавцем за свого життя правовстановлюючого документа на вказане майно, хоча право власності [PERSON] на вказане майно ніким не оспорюється, а тому зазначене не може бути підставою для позбавлення спадкоємців права власності на таке майно. Відповідно до ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом всього часу судового розгляду. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що вказане визнання відповідачем [PERSON] селищною радою позову не суперечить законодавству та не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб, а тому з цих підстав позов [PERSON] підлягає задоволенню. 3

Outcome: approved