Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, Білгород - Дністровський районний відділ Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на ст. ст. 71, 72, 107, 150 ЖК України просить суд: визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . Так, вимоги позивача мотивовані тим, що вона є власником 7/15 часток житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У березня 2019 року вона звернулася до Білгород - Дністровського районного відділу Державної міграційної служби України в Одеській області, де їй повідомили, що в її житловому будинку з 21.08.2002 року зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вже майже 16 років відповідачі виїхали до м. Одеси та там і мешкають по теперішній час. Договір найму між нею та відповідачами не укладався, на її вимоги знятися з реєстрації добровільно, не реагують, тому вона і вимушена звернутися з позовом до суду. В судове засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, з проханням задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України повідомлялись належним чином, також і через оголошення на сайті судової влади, причина неявки суду невідома. Представник третьої особи Білгород - Дністровського районного відділу Державної міграційної служби України в Одеській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Зі згоди позивача, про що свідчить заява позивача, суд ухвалою від 11 липня 2019 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 лютого 1986 року, зареєстрованого в КП "Білгород - Дністровське БТІ" під № 3-301, позивач є власником 7/15 часток житлового будинку [ADDRESS] . /л.с.14/. У вказаному житловому будинку з 21.08.2002 року зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /л.с.10 -12/ . У відповідності до акту обстеження від 05 квітня 2019 року КП "ЖЕО-1", власником будинку [ADDRESS] є : [PERSON] , 1956 року народження на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21 лютого 1986 року. За вказаною адресою зареєстровані племінники власниці: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які зі слів сусідів не мешкають за вказаною адресою останні п`ять років. /л.с. 13/ Правовий режим який регулює ці правовідносини системно входить до Глави 2 ЖК України і регулює порядок визнання наймача, або членів його сім`ї такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок їх відсутності понад встановлені строки. За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Відсутність відповідачів за місцем реєстрації достовірно підтверджено актом обстеження не проживання в житловому будинку від 05 квітня 2019 року, з якого можливо встановити тривалість відсутності наймачів за місцем реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ч.2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на 7/15 частин житлового будинку [ADDRESS] , ту обставину, що відповідачі не проживають в ньому з 2014 року, що станом на день винесення рішення перевищує встановлені чинним законодавством строки відсутності проживання наймача, втратили інтерес до вказаної житлової площі, а також те що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, Білгород - Дністровський районний відділ Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved