Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

1 квітня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу в сумі 5834 грн. 50 коп. В позовній заяві зазначав, що 23 січня 2012 року між [PERSON] та приватним підприємством "Гранфінресурс" був укладений договір № 205992, за яким перше надало [PERSON] в позику 10000 грн., а вона зобов'язалася після їх отримання сплатити одноразово 650 грн. комісійного внеску та 650 грн. адміністративного платежу, та потім частинами повернути ці грошові кошти сплачуючи щомісячно: загальний платіж в сумі 327 грн. 78 коп., який складався з чистого внеску в сумі 277 грн. 78 коп. та адміністративних витрат в сумі 50 грн. Однак з квітня 2013 року вона не сплачує щомісячні обов'язкові платежі і станом на 10 березня 2014 року за нею рахується заборгованість в загальній сумі 5834 грн. 50 коп., яка складається із боргу по чистим внескам в сумі 4722 грн. 26 коп., заборгованості по адміністративним затратам в сумі 850 грн. та штрафу в сумі 266 грн. 24 коп. З метою забезпечення виконання зобов'язань 16 листопада 2012 року між приватним підприємством "Гранфінресур" та [PERSON] і [PERSON] (з кожним окремо) були укладені договори поруки, за якими вони поручилися в повному обсязі відповідати перед приватним підприємством "Гранфінресурс" за виконання [PERSON] своїх зобов'язань. Посилаючись на те, що згідно договору від 15 листопада 2013 року, укладеним між позивачем та приватним підприємством "Гранфінресурс", до першого перейшло право вимоги за договором з [PERSON], тому він просив стягнути з відповідачів солідарно на свою користь зазначену заборгованість та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, а позов задовольнити. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили. Суд, вважаючи за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, які повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є в тому числі договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). Статтею 12 ЦК України (частини 1, 2, 4) передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом; особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (стаття 13 ЦК України). Відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Статтями 15 та 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами, визначеними частиною 2 цієї статті, в тому числі і шляхом примусового виконання обов'язку в натурі та припинення правовідношення. Судом було встановлено в судовому засіданні, що 23 січня 2012 року між приватним підприємством "Гранфінресур" та [PERSON] був укладений договір № 205992. Відповідно до умов цього договору приватне підприємство "Гранфінресурс" зобов'язалося надати [PERSON] строкову позику в сумі 10000 грн. зі сплатою при видачі цих коштів одноразової комісії в сумі 650 грн. та адміністративного платежу в такій же сумі (додаток № 1 до договору № 205992). За умовами цього ж договору [PERSON] зобов'язалася частинами повернути отримані в позику кошти, сплачуючи щомісяця не пізніше 15-го числа загальний або мінімальний платіж в сумі 327 грн. 78 коп. або 188 грн. 89 коп. відповідно, (п. 3.2 ст. 3 додатку № 2 до договору № 205992). За графіком погашення платежів, який є додатком № 3 до договору №205992, повернення отриманої в борг суми повинно було здійснюватися щомісячно починаючи з 15 листопада 2012 року і до 15 січня 2015 року, суми повернення складалися із чистого платежу - 277 грн. 78 коп. та адміністративних витрат 50 грн. (загальний платіж). У разі невиконання договору позичальником у виді невнесення чергового платежу в строки, вказані в п.3.2 ст. 3 додатку № 2 до договору № 205992, нараховувався штраф у розмірі 10 відсотків від суми боргового зобов'язання, зафіксованого в графіку платежів (ст. 9 додатку № 2). Згідно статей 526 та 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 534 ЦК України визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. [PERSON] отримала від приватного підприємства "Гранфінресурс" 23 січня 2012 року в борг 10000 грн. і зобов'язалася повернути їх у строки та в розмірах, визначених договором № 205992 та додатків до нього, але не виконала своїх зобов'язань і з 16 квітня минулого року не вносить щомісячні обов'язкові платежі. Загальна сума її боргу складає 5834 грн. 50 коп., яка складається з боргу по чистим внескам в сумі 4722 грн. 26 коп., боргу по адміністративним затратам в сумі 850 грн. та штрафу в сумі 266 грн. 24 коп. Відповідно до статті 546 виконання зобов'язання може забезпечуватися в тому числі неустойкою (штраф та пеня) та порукою. Так, з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором № 205992 приватне підприємство "Гранфінресурс" уклало два договори поруки: - перший - з [PERSON] та [PERSON], за яким останній виступив поручителем за виконання [PERSON] зобов'язань за договором № 205992 від 23 січня 2012 року; - другий - з [PERSON] та [PERSON], за яким останній також виступив поручителем за виконання [PERSON] цих же зобов'язань. Положення ч. 1 ст. 553, ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України вказують, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Також, відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Крім того, 15 листопада 2013 року між приватним підприємством "Гранфінресурс" та товариством з обмеженою відповідальністю "Гранфінресурс" був укладений договір про відступлення права вимоги, за яким до останнього, як до нового кредитора, відійшли права вимоги до боржників по виконанню всіх зобов'язань, в тому числі і по виконанню зобов'язань за договором, укладеним з [PERSON] За такого на виконання договору № 205992 від 23 січня 2012 року, відповідно до ст.ст. 526, 527, 530, 534, 546, 549-555, 1046, 1047, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в повному розмірі. Крім того з них підлягають стягнення на користь позивача в рівних частках судові витрати у виді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. В своєму позові позивач зазначав про необхідність дострокового розірвання договору, але таких вимог так і не було висунуто в позові, тому суд їх не вирішує. На підставі викладеного,

Outcome: approved