Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Іллінецької міської ради Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позов мотивували тим, що [INFO] в с. Красненьке Іллінецького району Вінницької області померла їх мама [PERSON]. До спадкового майна покійної належить земельна частка (пай) розміром 2,9550 га. з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Красненьківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області. За життя [PERSON] заповіту не склала. [PERSON], [PERSON] - діти покійної та [PERSON] - чоловік покійної, будучи спадкоємцями першої черги за законом намарно померлої, спадщину прийняли належним чином, так як проживали разом із покійною в одному житловому будинку. [PERSON] помер [INFO], його дочка [PERSON] є спадкоємицею за законом майна свого батька. За життя померла [PERSON] не оформила правовстановлюючі документи на вказану земельну частку (пай), оскільки вона померла до моменту розподілу земельних часток (паїв) між власниками сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданих колишнім членам колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» с. Красненьке на території Красненьківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області. Таким чином, частка кожного із спадкоємців після смерті [PERSON], які прийняли спадщину, складає 1/3 частину спадкового майна. Саме тому позивачі вимушені звернутись до Іллінецького районного суду з даним позовом, щодо визнання за ними, як спадкоємцями покійної, права власності в порядку спадкування за законом. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, натомість подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити та розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача Іллінецької міської ради Вінницької області подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги міська рада визнає, проти їх задоволення не заперечує та просить проводити розгляд справи у відсутність представника ради. Однак згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, в прийнятті визнання відповідачем позову слід відмовити, оскільки таке визнання суперечить Закону. Суд, розглянувши матеріали цивільної справи вважає за можливе вирішити справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть [NUMBER], що видане 31 березня 1997 року Виконавчим комітетом Красненьківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, актовий запис №10 (а.с.15). Спадщину після її смерті фактично прийняли [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вступивши в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Іллінецької міської ради Вінницької області №536 від 19.06.2018 (а.с. 19,)однак нотаріально своїх спадкових прав не оформили. [INFO] помер [PERSON], відповідно до рішення Іллінецького районного суду Вінницької області справа №131/287/15-ц від 26 березня 2015 року, його дочка [PERSON] є спадкоємицею за законом майна свого батька [PERSON] (а.с.20). На день смерті [PERSON] мала у власності земельну частку (пай) розміром 2,9550 га. з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Красненьківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, належну їй на підставі розпорядження Іллінецької районної державної адміністрації Вінницької області №153 від 05 травня 2004 року «Про погодження проекту організації земельних часток (паїв) та затвердження технічної документації по видачі державних актів на право власності на землю взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) їх власникам - колишнім членам колективного сільськогосподарського підприємства «НИВА» с. Красненьке на території Красненьківської сільської ради (а.с. 21-24). Крім того, за життя покійна [PERSON] не оформила правовстановлюючі документи на вказану земельну частку (пай), оскільки померла до моменту розподілу земельних часток (паїв) між власниками сертифікатів. Відповідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ст.ст. 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом після смерті матері, що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження [NUMBER] (а.с.16), [NUMBER] (а.с. 17, [NUMBER]); копіями паспортів громадян України позивачів (а.с. 8-13). Окрім них спадкоємцем першої черги в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] був її чоловік [PERSON], який помер [INFO]. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. На даний час позивачі хочуть оформити свої спадкові права на ще на земельну ділянку, однак не можуть цього зробити в нотаріальному порядку через відсутність правовстановлюючих документів на них на ім'я спадкодавця. Згідно із статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. За статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243 св. 18 зазначив, що: «Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139- V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-V1). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України).» Згідно п.7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Таким чином враховуючи, що позивачами заявлено позовну вимогу відповідно якої вони просять суд визнати за ними право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], що суперечить ст. 125 ЗК України, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачами. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: dismissed