Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивачка звернулася в суду з позовом до відповідачів про позбавлення права на житлову площу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником в цілому житлового будинку в [ADDRESS]. За даною адресою зареєстровано шестеро осіб: [PERSON], 1981 р.н.; [PERSON], 1967 р.н. - чоловік; [PERSON], 2006 р.н. - син; [PERSON], 2010 р.н. - дочка; [PERSON], 1989 р.н.- син чоловіка; [PERSON], 1992 р.н. - син чоловіка. Після одруження з чоловіком він попросив її прописати в [ADDRESS] своїх дітей від першого шлюбу, які не мали місця реєстрації, вона послухала його. З того часу пройшло багато часу відповідачі за місцем прописки не проживають, майна не мають. Де зараз проживають відповідачі мені точно не відомо. У зв'язку з тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, а не проживають за даною адресою в [ADDRESS], вона не може оформити субсидій, платить за них комунальні послуги, які обраховуються від кількості зареєстрованих і таке подібне, в зв'язку з тим виникла необхідність позбавити їх права на житло. У зв'язку з чим вона звернулась до суду з даною заявою. Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить такі задоволити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися, про причини своєї неявки не повідомили, заяв щодо розгляду справи за їх відсутності на надавали, викликалися в суд через оголошення у пресі, газету "Високий Замок". А від так, відповідно до ст. 74 ч. 9 ЦПК України, відповідачі вважається повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином. На підставі ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. А тому суд постановив провести по справі заочний розгляд та ухвалити заочне рішення Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] належить задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 523468 вбачається, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS]. За довідки № 1004 від 30.09.2014 року, виданої виконкомом Зіболківської сільської ради вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровано шестеро осіб: [PERSON], 1981 р.н.; [PERSON], 1967 р.н. - чоловік; [PERSON], 2006 р.н. - син; [PERSON], 2010 р.н. - дочка; [PERSON], 1989 р.н.- син чоловіка; [PERSON], 1992 р.н. - син чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу Української PCP, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З Актів встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] від 24.09.2014 року, від 24.11.2014 року, складених комісією сільської ради у присутності свідків вбачається, що [PERSON] та [PERSON] відсутній за адресою [ADDRESS] протягом останніх двох років, фактично не проживають і спільного з позивачкою господарства не ведуть. Виходячи із змісту роз`яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" з наступними змінами, при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено відсутність поважності причин відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] у жилому приміщенні понад встановлені строки. Крім того, відповідно до ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір. Відповідачами не подано суду жодних допустимих та належних доказів на підтвердження факту проживання в по [ADDRESS]. Не здобуті такі докази і в судовому засіданні. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи вищенаведені обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги [PERSON] є підставними і підлягають до задоволення. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: partial