Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 05 жовтня 2014 року, приблизно о 18 год. 00 хв. на 17 км+400 м автодороги Кременчук-Манжелія, на вул. Перемоги у с. Омельник Кременчуцького району, поблизу будинку № 34 сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої зіткнулися автомобілі [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та «ВYD - G3» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. Внаслідок даного зіткнення автомобілі отримали механічні ушкодження, а водії отримали незначні тілесних ушкодження. За даним фактом було відкрите кримінальне провадження №12014170220001069 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України 21.11.2014 року кримінальне провадження за даним фактом було закрите, а матеріали стосовно водіїв [PERSON] та [PERSON] були направлені у ВДАІ для вирішення питання про притягнення їх до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Під час розгляду справ про адміністративні правопорушення у Кременчуцькому районному суді Полтавської області [PERSON] 08 грудня 2014 року був визнаний винним за ст. 124 КУпАП на нього було накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гри. (справа № 536/2533/14-п). В той же час за результатами судового розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON], 18 травня 2015 року, адміністративна справа відносно нього була закрита у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення (справа № 536/2532/14-п). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «.Українська охоронно-страхова компанія» - надалі ПрАТ «УОСК» (поліс серії АС № 7372912). який на момент настання страхового випадку був чинним. Після дорожньо-транспортної пригоди позивач 01.04.2015 року звернувся у зазначену страхову компанію та повідомив про страховий випадок. В цей же день. 01.04.2015 року позивач подав письмову заяву про виплату йому страхового відшкодування та зазначив реквізити для перерахування суми такого страхового відшкодування. Після надання у страхову компанію останніх документів - постанов у справах про адміністративні правопорушення позивач став чекати здійснення страхового відшкодування. Не отримавши на протязі 90 календарних днів після подачі останніх документів страхового відшкодування, позивач звернувся 16.10.2015 року із відповідною письмовою заявою у ПрАТ «УОСК». проте також не отримав на неї ніякої відповіді. Крім того, після направлення останніх документів у страхову справу, позивач неодноразово намагався зв'язатися із ПрАТ «УОСК» засобами телефонного зв'язку, а також 30.06.2015 року шляхом направлення повідомлення на електронну адресу страхової компанії, зазначену на її офіційному Інтернет-порталі. Проте по телефону позивач не зміг поспілкуватися із представниками ПрАТ «УОСК» так само як і не отримав відповіді на запит через електронну адресу. Лише після направлення позивачем скарги у Моторне (транспортне) страхове бюро та у Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, копія якої була направлена у ПрАТ «УОСК», позивач [PERSON] отримав відповідь від останньої, якою фактично було відмовлено у здійсненні страхового відшкодування на підставі абз. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Підставою відмови у здійсненні страхового відшкодування відповідач ПрАТ «УОСК» зазначив: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. Позивач [PERSON] вважає відмову в здійсненні страхового відшкодування незаконною, оскільки таку заяву про здійснення страхового відшкодування він подав у ПрАТ «УОСК» 01.04.2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. У зв'язку із відмовою здійснити страхове відшкодування у відповідності до вимог Закону, позивач [PERSON] змушений звернутися за захистом своїх законних прав та інтересів у суд, пред'явивши позов до ПрАТ «УОСК». а також особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди - [PERSON]. Після дорожньо-транспортної пригоди під час підготовки матеріалів для здійснення страхового відшкодування, але, як в послідуючому стало зрозуміло - для захисту своїх законних інтересів у суді, позивач [PERSON] звернувся до судового експерта Сумцова С.С. із заявою про проведення експертного дослідження з метою встановлення розміру матеріального збитку, завданого належному йому автомобілеві «BYD G3» державний номерний знак [NUMBER]. Після проведення відповідного дослідження судовий експерт надав висновок експертного авто товарознавчого дослідження № 71 від 22.04.2015 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «BYD G3» державний номерний знак [NUMBER], який пошкоджений в ДТП, яка сталася 05.10.2014 року, складає 107309 гри. 08 коп. При цьому ринкова вартість зазначеного автомобіля на момент ДТП складала 123577 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України «особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, мас право на їх відшкодування». До збитків ч. 2 п. 1 вказаної статті відносить «витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права». Відповідно до ст. 1166 ч. ЦК України «майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується, в повному обсязі особою, яка її завдала». Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України «правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб». В ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що «право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Крім того, відповідно до ст. 979 ЦК України «За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору». Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України «Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката)» У відповідності до ст. 1194 ЦК України, «Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)». Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України «страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором». Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Враховуючи, що відповідно до умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з полісом серії АС № 7372912 ліміт відповідальності страховика складає 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень. Значить, із врахуванням положень ст. 1194 ЦК України відповідач [PERSON] зобов'язаний відшкодувати позивачеві [PERSON] різницю між фактичним розміром матеріального збитку та сумою страхового відшкодування, тобто 57309,08 гри. (107309 грн. 08 коп. розмір фактичного матеріального збитку - 50000 грн. розмір страхового відшкодування). Просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача 57309,08 грн. 08 коп. матеріальної шкоди та з Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія 50000 гривень матеріальної шкоди. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечували, вказали що дійсно, 05 жовтня 2014 року приблизно о 18.00 год. по вулиці Перемоги в селі Омельник Кременчуцького району Полтавської області, відбулось зіткнення автомобіля «ЗАЗ-10307» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «BID» G3 д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] За даним фактом було відкрите кримінальне провадження №12014170220001069 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1ст.286 КК України. 21 листопада 2014 року кримінальне провадження за даним фактом було закрите, а матеріали стосовно водіїв [PERSON] та [PERSON] були направлені у ВДАІ для вирішення питання про притягнення їх до адміністративної відповідальності. Як результат розгляду адміністративного матеріалу, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Дійсно, цивільно-правова відповідальність була ним застрахована у ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Відповідно до 33.1.3, 33.1.4 ЗУ ««Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси. п.33.1.4. ЗУ ««Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водій транспортного засобу, що причетний до дорожньо-транспортної пригоди повинен невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ), а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Після пригоди, що сталася, 6-7 жовтня 2014 року ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» телефонним дзвінком була повідомлена про настання страхового випадку. В листопаді 2014 року на адресу ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» був направлений лист-повідомлення про настання страхового випадку, що передбачено законодавством про страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до п. 33.3, 34.2, 34.3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). п.34.2 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Тобто, даним законом передбачено право на самостійне обрання експерта для визначення розміру завданої шкоди після закінчення 10-денного терміну після отриманого повідомлення про ДТП самостійно вибрати експерта для проведення автотехнічної експертизи для визначення розміру завданої шкоди. Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.12.2012 року «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» передбачений порядок передачі на відповідальне зберігання речових доказів в кримінальному провадженні. Автомобіль, що належить [PERSON] «BID» G3, д/н [NUMBER] під час проведення досудового слідства знаходився на штрафному майданчику і 30 жовтня 2014 року позивачу даний автомобіль був повернутий. Протокол огляду транспортного засобу, ремонтна калькуляція №71/2015, аркуш перевірки даних №71/2015 виготовлені експертом Сумцовим С.С. 21 квітня 2015 року. Висновок експертного авто товарознавчого дослідження №71 виготовлений 22 квітня 2015 року. Протягом півроку даний автомобіль знаходився у позивача, на відповідальне зберігання нікому не передавався, тому доказів того, що дані механічні ушкодження автомобіля «BID» G3, д/н [NUMBER], які були представлені на дослідження експерту Сумцову С.С, та були отримані даним автомобілем саме в результаті ДТП, яке трапилось 05 жовтня 2014 року суду не надано. Окрім того, згідно вимог ст.66 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, завдані судом. Ст.143 ЦПК України передбачений порядок призначення експертизи, яка необхідна для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Окрім того, судом не призначалось проведення даної експертизи, а також не надавались на вирішення експерту питання, які необхідні для встановлення істини по справі. Вважають, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині визначення розміру завданої шкоди в результаті ДТП є недоведеними та не обґрунтованими. Окрім того, позивач посилається на норми ст.990, 1988, 1194 ЦК України, відповідно до яких настають наслідки, передбачені договором страхування, а також посилається на договір цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та страховий поліс АС №7372912, відповідно до яких ліміт відповідальності страховика складає 50 000 грн. Як з'ясувалось, на час звернення позивача [PERSON] до суду, автотранспортний засіб, що йому належить та який постраждав внаслідок вищезазначеного ДТП вже відновлений. Згідно із ст.29 ЗУ «Про обов'язковіше страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Тобто, в даному випадку матеріальні збитки становлять вартість відновлювального ремонту автотранспорту, що постраждав внаслідок ДТП, а також питання повинно стояти саме про відшкодування фактичних витрат на здійснення відновлювального ремонту автотранспорту, що постраждав у дорожньо-транспортній пригоді, а саме реальних збитків. Позивачем при зверненні до суду був наданий наряд-замовлення №623 без зазначення дати його укладання про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу ПП «Стандарт Авто», та, знову ж таки, без зазначення як замовника так і тієї обставини, якому саме автомобілю ПП «Стандарт Авто» повинне було бути надано технічне обслуговування та здійснений ремонт. Окрім того, даний наряд-замовлення є нічим іншим як домовленістю про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу. Просив суд звернути увагу, що позивачем не було надано до суду Акту прийому-передачі на підтвердження обставини, що дійсно в результаті здійснення відновлювального ремонту автомобіля «BID» G3, д/н [NUMBER] були встановлені саме ті запчастини та виконані саме ті роботи, що передбачені у наряді-замовленні № 623 на надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, а також не було надано жодного платіжного документу на підтвердження того, що [PERSON] дійсно здійснив розрахунок за роботи по ремонту автомобіля та придбання або заміну запчастин. Представник Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання не з'явилася, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заперечення, згідно яких 05 жовтня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок даного зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. 03 квітня 2015 року, тобто лише після спливу шести місяців, на адресу AT "УОСК" надійшла від позивача заява (повідомлення) про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, а також прикладені до неї копії документів: Копію паспорта та ідентифікаційного номеру [PERSON]; Копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу BYD-G3, д.н.з. [NUMBER]; *Копію тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом; *Копію квитанції щодо оплати послуг евакуатора; *Копію Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0467354. Жодних інших документів в листі позивача не було. 19 червня 2015 року на адресу AT "УОСК" надійшов лист позивача, в якому останній просить приєднати до матеріалів страхової справи оригінали наступних документів: Постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 08.05.2015 р. у адміністративній справі №536/2532/14-п відносно [PERSON]; Постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 08.12.2014 р. у адміністративній справі №536/2533/14-п відносно [PERSON] Проте AT "УОСК" жодних Заяв про страхове відшкодування від Позивача не отримувало. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Отже, позивач не тільки порушив вимоги п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими передбачено строк подання заяви про виплату страхового відшкодування, але взагалі її не надсилав. Лише 16 жовтня 2015 року, тобто після сплаву річного строку на подання заяви про страхове відшкодування, Позивач надіслав на адресу AT "УОСК" листа щодо повідомлення про строки виплати страхового відшкодування. Оскільки позивач протягом року з дати настання ДТП не надіслав Відповідачу заяву про страхове відшкодування, то у відповідності до вимог н. 37.1.4 ст. 37 Закону України .«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» AT "УОСК" відмовило позивачу у здійсненні страхового відшкодування. Посилання позивача не те, що від надіслав AT "УОСК", заяву про виплату страхового відшкодування разом з повідомлення про ДТП не відповідає дійсності. Позивачем не надано жодних доказів щодо підтвердження факту надсилання на адресу AT "УОСК" заяви про страхове відшкодування, тим самим Позивач порушив вимога ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Також не підтверджується факт посилання позивачем запиту на електронну адресу AT "УОСК". Оскільки на сайті AT "УОСК" електронна адреса для листування зазначена office@uosk.ua. Проте Позивач намагався направити запит на електронну адресу працівника, який відповідає за зв'язок із засобами масової інформації, але неправильно зазначив електрону адресу, так електрона адреса працівника зі зв'язку з пресою uosk.press@uosk.ua, а позивач зазначив адресу uoskpress@uosk.ua. Крім того позивачем не надано пояснень, чому під час направлення на адресу оригіналів постанов суду він одночасно не зробив запит щодо необхідних документів. За таких обставин відсутні будь-які докази, що підтверджують факт з'ясування позивачем переліку документів, які необхідно надати, чим грубо порушив вимоги ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, за якою ножна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог або заперечень. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача [PERSON] та його представника, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 05 жовтня 2014 року, приблизно о 18 год. 00 хв. на 17 км+400 м автодороги Кременчук-Манжелія, на вул. Перемоги у с. Омельник Кременчуцького району, поблизу будинку № 34 сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої зіткнулися автомобілі [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та «ВYD - G3» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. Внаслідок даного зіткнення автомобілі отримали механічні ушкодження, а водії отримали незначні тілесних ушкодження. За даним фактом було відкрите кримінальне провадження №12014170220001069 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України 21.11.2014 року кримінальне провадження за даним фактом було закрите, а матеріали стосовно водіїв [PERSON] та [PERSON] були направлені у ВДАІ для вирішення питання про притягнення їх до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Під час розгляду справ про адміністративні правопорушення у Кременчуцькому районному суді Полтавської області [PERSON] 08 грудня 2014 року був визнаний винним за ст. 124 КУпАП на нього було накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гри. (справа № 536/2533/14-п). В той же час за результатами судового розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON], 18 травня 2015 року, адміністративна справа відносно нього була закрита у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення (справа № 536/2532/14-п). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «.Українська охоронно-страхова компанія» - надалі ПрАТ «УОСК» (поліс серії АС № 7372912). який на момент настання страхового випадку був чинним. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до 33.1.3, 33.1.4 ЗУ ««Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси. п.33.1.4. ЗУ ««Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водій транспортного засобу, що причетний до дорожньо-транспортної пригоди повинен невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ), а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до п. 33.3, 34.2, 34.3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). п.34.2 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Тобто, даним законом передбачено право на самостійне обрання експерта для визначення розміру завданої шкоди після закінчення 10-денного терміну після отриманого повідомлення про ДТП самостійно вибрати експерта для проведення автотехнічної експертизи для визначення розміру завданої шкоди. Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.12.2012 року «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» передбачений порядок передачі на відповідальне зберігання речових доказів в кримінальному провадженні. Автомобіль, що належить [PERSON] «BID» G3, д/н [NUMBER] під час проведення досудового слідства знаходився на штрафному майданчику і 30 жовтня 2014 року позивачу даний автомобіль був повернутий. Протокол огляду транспортного засобу, ремонтна калькуляція №71/2015, аркуш перевірки даних №71/2015 виготовлені експертом Сумцовим С.С. 21 квітня 2015 року. Висновок експертного авто товарознавчого дослідження №71 виготовлений 22 квітня 2015 року. Протягом півроку даний автомобіль знаходився у позивача, на відповідальне зберігання нікому не передавався, тому доказів того, що дані механічні ушкодження автомобіля «BID» G3, д/н [NUMBER], які були представлені на дослідження експерту Сумцову С.С, та були отримані даним автомобілем саме в результаті ДТП, яке трапилось 05 жовтня 2014 року суду не надано. Крім того, згідно вимог ст.66 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, завдані судом. Ст.143 ЦПК України передбачений порядок призначення експертизи, яка необхідна для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Крім того, як пояснив в судовому засіданні позивач [PERSON], автотоварознавчого експерта для визначення розміру завданих матеріальних збитків, він обирав самостійно, ні з відповідачем [PERSON] ні з ПАТ ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія»» особа експерта не узгоджувалась, відповідач [PERSON] про проведення автотехнічного обстеження та визначення розміру завданих матеріальних збитків повідомлений не був. Але при цьому, позивач стверджував, що проведення автотехнічного обстеження та визначенні розміру завданих матеріальних збитків судовим автотехнічним експертом Сумцовим С.С. було здійснено в присутності представника ПАТ«Українська охоронно-страхова компанія». Але даний факт не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки доказів присутності представника ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» позивачем суду не надано, а також після складання автотоварознавчого висновку від 22 квітня 2015 року, позивач на виконання ст.35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до «ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» із заявою щодо визначення розміру завданого матеріального збитку із врахуванням проведеногоавтотехнічного дослідження не звертався та вимогу про виплату саме цього матеріального збитку в межах страхового ліміту на адресу ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія»» не надсилав. Даний факт позивач також підтвердив в ході судового розгляду справи. Позивач та його представник в судовому засіданні на пропозицію суду відмовились від проведення судової авто товарознавчої експертизи. Як з'ясувалось, на час звернення позивача [PERSON] до суду, автотранспортний засіб, що йому належить та який постраждав внаслідок вищезазначеного ДТП вже відновлений. Згідно із ст.29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Тобто, в даному випадку матеріальні збитки становлять вартість відновлювального ремонту автотранспорту, що постраждав внаслідок ДТП, а також питання повинно стояти саме про відшкодування фактичних витрат на здійснення відновлювального ремонту автотранспорту, що постраждав у дорожньо-транспортній пригоді, а саме реальних збитків. Позивачем при зверненні до суду був наданий наряд-замовлення №623 без зазначення дати його укладання про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу ПП «Стандарт Авто», без зазначення як замовника так і тієї обставини, якому саме автомобілю ПП «Стандарт Авто» повинне було бути надано технічне обслуговування та здійснений ремонт Даний наряд-замовлення є нічим іншим як домовленістю про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу. Позивачем не було надано до суду Акту прийому-передачі на підтвердження обставини, що дійсно в результаті здійснення відновлювального ремонту автомобіля «BID» G3, д/н [NUMBER] були встановлені саме ті запчастини та виконані саме ті роботи, що передбачені у наряді-замовленні № 623 на надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, а також не було надано жодного платіжного документу на підтвердження того, що [PERSON] дійсно здійснив розрахунок за роботи по ремонту автомобіля та придбання або заміну запчастин. Тому вимоги позивача [PERSON] в частині визначення розміру завданої шкоди в результаті ДТП є недоведеними та не обґрунтованими. Позивач 03 квітня 2015 року, тобто лише після спливу майже шести місяців після ДТП, на адресу AT "УОСК" надійшла від позивача заява (повідомлення) про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, а також прикладені до неї копії документів: - Копію паспорта та ідентифікаційного номеру [PERSON]; - Копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу BYD-G3, д.н.з. [NUMBER]; - Копію тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом; - Копію квитанції щодо оплати послуг евакуатора; *Копію Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0467354. Жодних інших документів в листі позивача не було. 19 червня 2015 року на адресу AT "УОСК" надійшов лист позивача, в якому останній просить приєднати до матеріалів страхової справи оригінали наступних документів: Постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 08.05.2015 р. у адміністративній справі №536/2532/14-п відносно [PERSON]; Постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 08.12.2014 р. у адміністративній справі №536/2533/14-п відносно [PERSON] Проте AT "УОСК" жодних Заяв про страхове відшкодування від Позивача не отримувало. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таким чином, позивач не тільки порушив вимоги п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими передбачено строк подання заяви про виплату страхового відшкодування, але взагалі її не надсилав. Лише 16 жовтня 2015 року, тобто після сплаву річного строку на подання заяви про страхове відшкодування, Позивач надіслав на адресу AT "УОСК" листа щодо повідомлення про строки виплати страхового відшкодування. Оскільки позивач вчасно після настання ДТП не надіслав відповідачу заяву про страхове відшкодування, то у відповідності до вимог н. 37.1.4 ст. 37 Закону України .«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» AT "УОСК" відмовило позивачу у здійсненні страхового відшкодування. Посилання позивача не те, що від надіслав AT "УОСК", заяву про виплату страхового відшкодування разом з повідомлення про ДТП не відповідає дійсності. Позивачем не надано жодних доказів щодо підтвердження факту надсилання на адресу AT "УОСК" заяви про страхове відшкодування, тим самим Позивач порушив вимога ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Також не підтверджується факт посилання позивачем запиту на електронну адресу AT "УОСК". Оскільки на сайті AT "УОСК" електронна адреса для листування зазначена office@uosk.ua. Проте Позивач намагався направити запит на електронну адресу працівника, який відповідає за зв'язок із засобами масової інформації, але неправильно зазначив електрону адресу, так електрона адреса працівника зі зв'язку з пресою uosk.press@uosk.ua, а позивач зазначив адресу uoskpress@uosk.ua.

Outcome: dismissed