Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

[PERSON] 07.06.2016 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із надалі зміненими позовними вимогами, поданою заявою в попередньому судовому засіданні від 11.07.2016 року (а.с.35), остаточно просив визнати незадовільними відповіді Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області по скаргам [PERSON] щодо несплати аліментів його сином та стягнути на його користь з ГУНП у Вінницькій області 5000 грн. моральної шкоди через Державну казначейську службу України з підстав того, що на всі його звернення до Жмеринського відділу поліції з приводу вжиття заходів до боржника за ухилення останнього від сплати аліментів відповідно кримінального законодавства постійно отримує відписки. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав змінені позовні вимоги. домив, що відповідно до постанови відділу Жмеринської виконавчої служби з боржника [PERSON] на його користь стягнуто аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно та станом на 01.01.2016 року утворилась заборгованість по їх сплаті в розмірі 2500 грн. Пояснив, що внаслідок того, що боржник не сплачує аліменти сума заборгованості постійно зростає, а тому він був змушений звернутися до Жмеринського відділу поліції із заявою, в якій просив провести профілактичну бесіду з боржником та прийняти міри до останнього відповідно до законодавства України. В результаті чого отримав відповідь, згідно якої було опитано громадянина [PERSON], з останнім було проведено профілактичну бесіду та попереджено про настання адміністративної та кримінальної відповідальності при вчиненні ним неправомірний дій відносно [PERSON], в частині чого вважає належними та не оскаржує письмові відповіді Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області. Зазначив, що з приводу виплати заборгованості по аліментах начальник Жмеринського відділу поліції порадив звернутися до відділу ДВС Соломянського районного управління юстиції в м.Києві, куди направлені матеріали виконавчого провадження згідно його заяви від 21.01.2016 року. Також було повідомлено, що звернення [PERSON] відповідним чином було зареєстровано в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події Жмеринського відділу поліції за №1800, тобто на його думку відділ поліції визнав факт вчинення боржником якихось кримінальних подій, однак не вніс належним чином відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і не виніс відповідне рішення про відмову у внесенні відомостей. Зазначив, що він оскаржував в суді бездіяльність старшого інспектора Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON], т.в.о. начальника Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON], керівника Жмеринської місцевої прокуратури [PERSON] та заступника керівника Жмеринської місцевої прокуратури [PERSON], а зі скаргою на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань до суду не звертався, оскільки не знав дії якого слідчого оскаржувати, бо начальник Жмеринського відділу поліції замість того, щоб передати його заяву на розгляд слідчим, передає їх розглядати працівникам оперативного підрозділу, і тому він не може оскаржити їх дії. Зауважив, що будь-які рішення прокурором з приводу неналежності проведеної перевірки за його заявами з боку працівників Жмеринського ВП ГУНП, якими визначено неправомірність дій чи бездіяльності останніх, з приводу його заяв не приймалися. Вказав, що на даний час сума заборгованості по сплаті аліментів складає понад 5000 грн., боржник надалі не сплачує аліменти, борг постійно зростає, його єдиним джерелом існування на даний час є пенсія, з якої також відраховуються аліменти, а тому на її залишок неможливо нормально прожити, а відповідач умисно не приймає будь-яких дій щодо боржника, не надає йому аргументованої відповіді по його зверненнях, що перешкоджає йому отримувати дохід в розмірі прожиткового мінімуму, а тому вважає, що відповідач повинен сплатити йому аналогічну розміру заборгованості суму заявленої моральної шкоди. Просив задоволити позов. Представники відповідачів та третьою особи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися вдруге. При цьому, представник відповідача Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області подав попередньо письмову заяву щодо неможливості участі даного органу в справі в якості відповідача з підстав того, що не є юридичною особою, надалі в судові засідання не зявлявся, причин неявки не повідомляв. Представник відповідача ГУНП у Вінницькій області 17.10.2016 року подав письмову заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату у звязку із його зайнятістю в іншій справі, що не становить поважних причин повторної неявки за належним та завчасним викликом до суду. Представник третьої особи Державної казначейської служби України причини неявки до суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин неявки чи розгляд справи у його відсутності не представив. Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про можливість постановлення рішення в порядку заочного розгляду справи, так як відповідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши представлені докази, суд доходить наступного. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства за змістом ст.10, 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.57, 58, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Частиною першою ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до положень ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. У відповідності до положень ч.1,2,6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями, зокрема, органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування відшкодовується на загальних підставах. Згідно п. 3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, також відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, з пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що предметом даного спору є оспорювання неналежності на його погляд змісту отримуваних від Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області відповідей на його звернення щодо несплати присуджених на його користь аліментів його сином [PERSON], а також відшкодування моральної шкоди, спричиненої бездіяльністю службових осіб Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області щодо невирішення за його заявами питання внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Згідно копії заяви від 04.04.2016 року (а.с.37), поданої Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, позивач в даній справі [PERSON], посилаючись на стягнення з боржника аліментів згідно виконавчого листа та перевищення заборгованості в розмірі 3000 грн. суми платежів за шість місяців просив зобовязати дільничного інспектора с.Сербинівці провести профілактичну бесіду з боржником щодо його обовязку виконувати судове рішення та прийняти відповідно законодавства заходи до боржника за ухилення від рішення суду про сплату аліментів. Згідно повідомлення Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 25.04.2016 року (а.с.46) вказана заява позивача зареєстрована у журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Жмеринського ВП за №1800, за перевіркою звернення опитано [PERSON] та проведено з ним профілактичну бесіду із попередженням про настання відповідальності при вчиненні неправомірних дій стосовно заявника. Щодо виплати заборгованості по аліментам рекомендовано звернутись до Відділу ДВС Соломянського районного управління юстиції в м.Києві за місцем виконання судового рішення. Повідомлено про складання 14.04.2016 року вмотивованого висновку за даним зверненням і розяснено можливість ознайомлення з ним та порядок оскарження проведеної перевірки. Повідомленням Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 24.05.2016 року (а.с.41) позивача поінформовано стосовно проведення перевірки його звернення щодо ухилення від сплати аліментів його сином [PERSON] із реєстрацією в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Жмеринського ВП за №2658. Зауважено про його приєднання даного звернення, що є за змістом ідентичного характеру, до матеріалів попередньої перевірки заяви, зареєстрованої за №1800 від 04.04.2016 року в порядку положень ст.8 Закону України "Про звернення громадян". Аналогічного змісту є повідомлення Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 17.06.2016 року (а.с.40). Суд не приймає до уваги доводи позивача [PERSON] щодо неналежного вирішення відповідачами переданої прокурором до Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області для розгляду та вирішення заяви [PERSON] щодо неправомірних дій працівників Жмеринського районного сектору ДМС України (а.с.79), а також щодо невідповідності направленого йому висновку Жмеринського ВП ГУНП від 14.09.2016 року (а.с.80) фактичним обставинам вказаної заяви, оскільки за змістом поданих в межах даної справи позовної заяви та заяв про уточнення позовних вимог така підстава позову не вказувалась, натомість письмової заяви щодо даної підстави обгрунтування позовних вимог [PERSON] у встановленому законом порядку до початку розгляду справи по суті не подав. Суд не приймає до уваги твердження позивача шодо незадовільності відповіді Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 25.04.2016 року на заяву [PERSON] від 04.04.2016 року, оскільки остання вочевидь не містить відомостей стосовно певних діянь боржника, спрямованих на невиконання рішення суду, лише сукупність чого спільно з призведенням саме внаслідок таких дій виникнення заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за шість місяців відповідних платежів, становить склад кваліфікуючої ознаки злісного ухилення від сплати таких аліментів, визначаючи підстави до кримінального переслідування, яких не вбачається за змістом вказаної заяви. За таких обставин, розгляд та вирішення службовими особами Жмеринського ВП ГУНП вказаної заяви у відповідності до положень Закону України "Про звернення громадян" є достатньо виправданими, узгоджуючись із вимогами розділу ІІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1377. З аналогічних підстав судом не визначається ознак протиправності за змістом відповіді Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 17.06.2016 року на заяву [PERSON] від 03.03.2016 року (а.с.38,39). Встановлення невідповідності вимогам закону повідомлення Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 24.05.2016 року унеможливлено в межах даного цивільного спору непредставленням позивачем суду власне заяви, на яку надано дану відповідь. Таким чином, судом не встановлено обставин протиправності у діях відповідачів за розглядом заяв позивача, а відтак й причинного звязку між винними діями та оспорюваною моральною шкодою. Судом визначаються також безпідставними доводи позивача щодо власне розміру заявленої моральної шкоди, формально визначеної ним тотожно розміру заборгованості по аліментам, що є майновим зобовязанням, яке не може замінюватись немайновим відшкодуванням. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки ним не доведено факти заподіяння йому моральних втрат неправомірними діями відповідачів, наявності причинного звязку між діями відповідачів та спричиненням фізичних або моральних страждань, а також необгрунтовано визначено розмір оспорюваного морального відшкодування .

Outcome: dismissed