Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Вимоги мотивовані тим, що 25.02.2019 між ним та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено Договір № 801459,\~предметом якого є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групі. Відповідно до зазначеного Договору ТОВ «АВТО ПРОСТО» зобов"язалося надати фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об"єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АВТОФОНД. Відповідно до ст. 1.6 Договору, Учасник зобов"язується сплатити Винагороду за послуги, пов"язані з включенням Договору до системи АВТОФОНД та формування групи протягом 10 (десяти) календарних днів після повідомлення Товариством Учаснику номера групи, до якої він належить, та дати створення групи. На виконання умов Договору позивачем сплачувалися платежі з 01.03.2019 по 07.06.2019 на загальну суму 65\~477,16 грн. Проте, факт сплати позивачем зазначеної винагороди не потягнув за собою ніяких юридичних наслідків, тобто реальних дій відповідача, спрямованих на виконання будь яких обов"язків, забезпечених цією оплатою. Договір укладено шляхом підписання Сторонами Договору та Додатку № 1, який є невід"ємною частиною Договору та відповідно до якого придбавався автомобіль Kia Stonik, вартість автомобіля на час укладання договору становить 448\~712 грн. Відповідно до вимог ст.4.1. Договору, періодичні платежі об"єднаються фінансовою установою для придбання автомобілів для Учасників у Постачальника та для виконання зобов"язань з повернення періодичних платежів за достроково розірваними Договорами. Використання періодичних платежів для інших цілей, ніж зазначені вище, забороняється. Згідно Додатку № 1 Договору учасник сплачує: винагороду за послуги, пов"язані з включенням договору до системи АВТОФОНД та формуванням групи в розмірі 21\~286, 18 грн.; винагороду адміністратора за послуги, пов"язані з передачею автомобіля учаснику, після надання права на отримання автомобіля в розмірі 3 % + ПДВ від поточної ціни автомобіля; періодичні платежі в розмірі 0,8333% та щомісячну винагороду 0, 415% + ПДВ від поточної вартості автомобіля. Інформація, викладена в договорі, не відповідає тим умовам, які позивачу оголошував представник ТОВ «АВТО ПРОСТО» Макаренко Л.В., який, користуючись юридичною необізнаністю позивача, запевнив його, що перший платіж «оплата винагороди по договору доручення № 801459» є авансовим внеском, який надасть йому право на отримання автомобіля протягом кількох місяців. Однак, після сплати зазначеного платежу і до часу звернення з позовом, ТОВ «АВТО ПРОСТО» не повідомило його про право на отримання автомобіля. Позивач вважає,\~що вказаний\~Договір був\~укладений під\~впливом обману\~та суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Умови Договору № 801459 від 25.02.2019 є несправедливими по відношенню до позивача, оскільки, всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача, не відповідає чинному законодавству України, грубо порушує права позивача, як споживача послуг та як громадянина України, Договір не відповідає внутрішній волі позивача на момент укладення та на даний час, а тому підлягає визнанню судом недійсним з наступних підстав. В зв"язку з тим, що договір укладений без мети його виконання і не несе за собою реальних наслідків, коли позивачу стало відомо, що жоден із учасників групи та інших груп, які уклали подібні договори не отримав і ніколи не отримає жодного автомобіля, позивач звернувся до ТОВ «АВТО ПРОСТО» з вимогою розірвати договір та повернути сплачені кошти. Відповідно до ст.12.1 Договору Учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати Договір за власним бажанням, про що зобов"язаний повідомити ТОВ «АВТО ПРОСТО» у письмові формі. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі сплачені за договором. Позивачем було надіслано заяву про намір розірвати Договір № 801459 та повернути сплачений ним перший платіж у розмірі 21589,18 грн. та подальші платежі з 01.03.2019 до 07.06.2019 в розмірі 65\~477,16 грн. у строк, зазначений в ст.12.1.5 договору ( протягом 14 календарних днів з дати підписання договору). Відповідно до ст.12.1.2 Договору, Максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п.12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання ТОВ «АВТО ПРОСТО» заяви про дострокове розірвання Договору. Зазначені вище умови Договору, на думку позивача, є незаконними та протиправними, оскільки є несправедливими, що не відповідає вимогам ч.1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що продавець ( виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Пунктом 4 ч. 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливим є надання можливості продавцю ( виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця ( виконавця, виробника) у зв"язку з розірванням або невиконанням ним умов договору. Ч. 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Зазначені умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов"язків сторін, за якими ТОВ «АВТО ПРОСТО» користується коштами споживача, а сам споживач взагалі не має ніяких прав; умови договору завдають позивачу шкоди, внаслідок чого позивач втратив значну суму коштів, погіршив свій матеріальний стан, потерпає від знецінення коштів і не має права їх повернути. За даним договором передбачено лише можливість одержання права на купівлю автомобіля за рахунок сплачуваних усіма учасниками групи коштів, без залучення власних коштів ТОВ «АВТО ПРОСТО» та не передбачено жодних гарантій отримання автомобіля, навіть у разі повної оплати його вартості. Діяльність відповідача вводить позивача, як споживача його послуг, в оману та є елементом нечесної підприємницької практики, що суперечить ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». З урахуванням наведеного та того, що зміст Договору є складним для сприйняття і розуміння правової природи правочину, прав та обов`язків сторін, спрямований на використання відповідачем нечесної підприємницької практики, Позивач вважає, що спірний Договір укладено під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, при вчиненні позивачем згаданого правочину, а зазначеним Договором порушено права Позивача, які підлягають захисту встановленим законом способом. Позивач просить: «визнати недійсними пункти 12.1.1, 12.1.2 Договору № 801459 від 25.02.2019 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі, укладеного між [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО», які у договорі викладені в наступній редакції: « Сума періодичних платежів, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до Поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці сплати таким Учасником останнього щомісячного періодичного платежу разом із щомісячною винагородою, за вирахуванням відступного за відмову від договору в розмірі 2 (двох) періодичних платежів, розрахованих відповідно до Поточної ціни автомобіля,дійсної в місяці сплати таким Учасником останнього щомісячного періодичного платежу разом із щомісячною винагородою» та «Максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п.12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання АВТО ПРОСТО заяви про дострокове розірвання Договору»; стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь [PERSON] сплачені у якості оплати винагороди та авансових внесків за договором № 801459 від 25.02.2019 перший платіж у розмірі 13\~915, 20 грн. та подальші платежі за період з 01.03.2019 до 07.06.2019 у сумі 65477, 16 грн.; стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 10\~000 грн.; стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь [PERSON] та витрати на правову допомогу у розмірі 14\~000 грн.» Позивач у судове засідання не з"явився про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Вважає за можливе справу розглядати без його участі. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» у судове засіданні не з"явився, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Надіслали на адресу суду відзив на позовну заяву у якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , справу просили розглянути за відсутності представника ТОВ «АВТО ПРОСТО». Відповідач заперечував проти позову з тих підстав, що договір, який був укладений між позивачем та товариством відповідає вимогам\~Закону України «Про захист прав споживачів». Опис послуг у договорі приведено детально, щоб виключити необхідність їх усного тлумачення та уникнення подальших непорозумінь між сторонами з приводу трактування умов договору. ТОВ «АВТО ПРОСТО» має ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах та відповідно має право здійснювати свою діяльність у сфері надання фінансових послуг. Позивач, підписавши договір, погодився зі всіма умовами, зокрема і з умовою, що повернення періодичних платежів, після розірвання договору в порядку п.12.1 ст. 12, буде здійснено протягом одного року з дня отримання АВТО ПРОСТО заяви про дострокове розірвання Договору. П.п. 12.1.2, п.12.1 ст.12 повністю відповідають та не суперечить чинному законодавству та відповідають вимогам, встановленим у Розпорядженні Нацкомфінпослуг № 3384 від 08.08.2017. Крім того, у Договорі передбачено повернення коштів позивачу у разі відмови від Договору, що відповідає положенням п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах процесуального закону та їх розмір не доведений доказами, які долучені до позовної заяви. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди відповідач зазначає, що позивачем ніяким чином не підтверджено ні факт нанесення йому моральної шкоди, ні її розмір, ні причинний зв"язок між діями ТОВ «АВТО ПРОСТО» та його моральною шкодою. Представник третьої особи Головного управління Держпродспоживслужби у судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.12\~ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що\~25.02.2019 між позивачем та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено Договір № 801459,\~предметом якого є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групі. Відповідно до зазначеного Договору ТОВ «АВТО ПРОСТО» зобов"язалося надати фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об"єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АВТОФОНД. Відповідно до ст. 1.6 Договору, Учасник зобов"язується сплатити Винагороду за послуги, пов"язані з включенням Договору до системи АВТОФОНД та формування групи протягом 10 (десяти) календарних днів після повідомлення Товариством Учаснику номера групи, до якої він належить, та дати створення групи. На виконання умов Договору позивачем сплачувалися платежі з 01.03.2019 по 07.06.2019 на загальну суму 65\~477,16 грн. Договір укладено шляхом підписання Сторонами Договору та Додатку № 1, який є невід"ємною частиною Договору та відповідно до якого придбавався автомобіль Kia Stonik, вартість автомобіля на час укладання договору становить 448\~712 грн. Відповідно до вимог ст.4.1. Договору, періодичні платежі об"єднаються фінансовою установою для придбання автомобілів для Учасників у Постачальника та для виконання зобов"язань з повернення періодичних платежів за достроково розірваними Договорами. Використання періодичних платежів для інших цілей, ніж зазначені вище, забороняється. Згідно Додатку № 1 Договору учасник сплачує: винагороду за послуги, пов"язані з включенням договору до системи АВТОФОНД та формуванням групи в розмірі 21\~286, 18 грн.; винагороду адміністратора за послуги, пов"язані з передачею автомобіля учаснику, після надання права на отримання автомобіля в розмірі 3 % + ПДВ від поточної ціни автомобіля; періодичні платежі в розмірі 0,8333% та щомісячну винагороду 0, 415% + ПДВ від поточної вартості автомобіля. Відповідно до ч 1 ст. 202\~ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~ підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 216 ЦК України\~ недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.» Позивач зазначає, що Договір № 801459 від 25.02.2019 був укладений ним під впливом обману з боку іншої сторони. Відповідно до\~ст. 230 ЦК України\~ якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину». Позивачем не було надано до суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, що спірний договір був укладений внаслідок обману. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач був ознайомлений із змістом договору та особисто підписав його. \~ \~ \~ \~Також, позивач, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на ті обставини, що відповідач ТОВ «АВТО ПРОСТО» здійснює нечесну підприємницьку діяльність, а спірний договір не відповідає вимогам ст.ст.\~18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до\~ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~нечесна підприємницька практика забороняється. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено договір № 801459 від 25.02.2019 року. Цей договір містить умови про порядок та строки сплати періодичних платежів. Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до п. 19.2 ст.19 Договору ''Підписання цього Договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та Додатків до нього''. Підпис Учасника в Договорі стоїть поряд із текстом наступного змісту: "Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника АВТО ПРОСТО, проінформований про всі можливі витрати у зв`язку із укладенням Договору, уважно прочитав та зрозумів Договір та Додатки до нього. Учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами Договору, підтверджує свої права та обов`язки за Договором, підтверджує здатність набувати прав та обов`язків за Договором, умови Договору йому зрозумілі та він вважає їх вигідними для себе." Цей факт свідчить про те, що\~позивач\~був обізнаний\~ як відносно предмету Договору, так і щодо його прав та обов`язків за договором. Крім того, у п. 12.1.5 ст. 12 Розділу II Договору, зазначено, що якщо Учасник виявить бажання односторонньо відмовитись від Договору про адміністрування протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів від дати підписання Договору, Договір вважається розірваним, і учасник звільняється від будь-яких зобов"\~язань за ним. Такому Учаснику повертається вся сума коштів, сплачених за Договором про адміністрування. Однак, позивачем не надано суду доказів того, що він звертався до відповідача із відповідною заявою про розірвання договору та про повернення коштів у зазначений 14-денний строк. Питання невідповідності\~умов договорів,\~які укладаються\~з ТОВ\~«АВТО ПРОСТО»\~нормам ст.18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~вже була\~предметом \~розгляду у\~ Верховному Суді України, за наслідками якого було винесено постанову № 6-40цс13 від 11.09.2013, відповідно до якої: «Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов"язків на шкоду споживача» Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Наявність порушень норм ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» можлива за наявності трьох складових, які мають існувати одночасно. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, що\~умови договору порушують принцип добросовісності; призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін\~ та\~умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до положень, зазначених у частині першій, пункту 7 частини третьої, частини шостої\~статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до пункту 7 частини третьої\~статті 19 цього Закону\~забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. ТОВ «АВТО ПРОСТО» зареєстровано як фінансову установу відповідно до Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 19 січня 2012 року № 40, реєстраційний номер 13102689, серія та номер свідоцтва ФК № 313, дата видачі свідоцтва 19 січня 2012 року, код фінансової установи 13. У судовому засіданні встановлено, що ТОВ "АВТО ПРОСТО" на час укладання спірного договору мав відповідну ліцензію, вид діяльності «діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах», дану ліцензію видано національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ( розпорядження № 2239 від 15.09.2015). 02.06.2011 Верховною Радою України був прийнятий Закон № 3462-IV від 02.06.2011 року, яким до\~ЗУ "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг"\~були внесені зміни до ч. 1 ст. 4 та вказану статтю було доповнено пунктом 11-1 такого змісту:\~Фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Таким чином послуги, що надаються відповідачем позивачу унормовані в\~ ЗУ "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг". 02.11.2016 набуло чинності Розпорядження № 1676 від 09.10.2012 року Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах". Кабінетом Міністрів України прийнято\~Постанову № 913 від 07.12.2016 року "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. Відповідно до п. 93. Ліцензійних умов «Фінансова установа надає послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах на підставі договору, який повинен відповідати вимогам статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статей 10, 15, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». До договору про адміністрування додається довідка, складена фінансовою установою у довільній формі, про ознайомлення учасника групи з внутрішніми правилами надання фінансових послуг, яка підписана учасником групи та яка повинна містити дату її складення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Згідно з п.1.2 ч.1 Ліцензійних умов, адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об`єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 11.09.2013 року по справі № 6-40цс13. Так, за схемою придбання товарів у групах придбання товарів для кожного споживача (крім останнього) відбувається, у тому числі й за рахунок внесків інших учасників. Різниця між споживачами - учасниками є тільки в часі одержання товару кожним із них, оскільки в кінцевому підсумку товар одержать усі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш "активними", за умови виконання ними умов договору. 25.02.2019 між сторонами у справі було укладено договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, який укладено у повній відповідності до Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів та перевірено його відповідність Ліцензійним умовам Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що в поєднанні з отриманою ліцензією гарантує Законність такого Договору та його повну відповідність Законодавству України. Враховуючи, що будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано, на підставі дослідження наданих письмових доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсними пунктів 12.1.1, 12.1.2 Договору № 801459 від 25.02.2019 задоволенню не підлягають, через їх необґрунтованість та недоведеність: позивач їх не довів, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності сторін за статтею 12 ЦПК України. Оскільки вимоги [PERSON] про стягнення з відповідачів грошових сум, сплачених на виконання оспорюваного договору та стягнення моральної шкоди, є похідними від основних його вимог про визнання недійсним цього правочину, у задоволенні яких судом відмовляється, то вказані вимоги позивача також не підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~ Оскільки позивач при подачі заяви до суду був звільнений від сплати судового збору, спір вирішений не на його користь, то у відповідності до положень\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати з розгляду даної справи слід віднести за рахунок держави. На підставі ст. ст.\~203, 215, 216, 227, 230 ЦК України,ст.ст.\~18, 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed