Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

В лютому 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила: 1) зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод, брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] ; 2) встановити наступний графік зустрічей з донькою [PERSON] , [INFO] : - середа з 14.30 год. до 21.00 год., - п`ятниця з 16.30 год. до 21.00 год., - субота з 13.10. год. до 12.00 год. наступного дня; - спільний відпочинок: першу половину літніх та зимових канікул дитина проводить з матір`ю; 3) визначити наступні способи участі позивача у вихованні донькою: - необмежене спілкування з донькою [PERSON] , [INFO] , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між нею та донькою; - у разі, якщо святкові дні припадають на день її побачення з донькою або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні донька проводить з матір`ю. Свої вимоги мотивує тим, що з 23.07.2005 року по 24.02.2015 року, сторони перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Подільського районного суду м. Києва розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час донька з батьком - відповідачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що не в змозі виконувати свої обов`язки через постійні перешкоди з боку відповідача на ґрунті непорозуміння щодо участі позивачки у вихованні доньки. Однак, відповідач, незважаючи на розпорядження Подільської районної в м. Києві державної адміністрації щодо встановлення порядку зустрічей із донькою, чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною, чим порушує її права, як матері. Вважає, що створення перешкод відповідачем її спілкуванню із донькою порушує не тільки її права, але й порушує права та суперечить інтересам дитини. Ухвалою від 21.04.2017 року відкрито провадження у даній справі (суддя Роман О.А.). На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 05.12.2017 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений в порядку загального позовного провадження. [PERSON] був поданий відзив, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що розпорядженням від 10.09.2015 року № 576, виданим Подільською РДА у м. Києві, було вирішено питання щодо участі матері у вихованні малолітньої [PERSON] , [INFO] та було встановлено [PERSON] час спілкування зі своєю малолітньою донькою. Дане розпорядження виконувалось відповідачем. Зазначає, що вказане розпорядження було видане за ініціативою позивачки. Однак, позивачка під вигаданими підставами намагається змінити розпорядження Подільської РДА у м. Києві, щодо спілкування з дитиною. Крім того, ніяких доказів щодо перешкоджання відповідачем спілкуванню з донькою позивачем не наведено. Також [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, відповідно до якого просив суд встановити для [PERSON] час спілкування зі своєю малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , в першу суботу кожного місяця, з 15.00 год. до 19.00 год. Позов мотивовано тим, що позивач за первісним позовом не дотримується того графіку побачень з дитиною, який вона хоче змінити на новий з більшою кількістю днів і годин побачень. Крім того, позивач за первісним позовом не виконує своїх обов`язків по утриманню дитини і понад 6 місяців примусово виконується рішення суду про стягнення з неї аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] . Зазначає, що дитина все частіше не хоче проводити час з мамою, оскільки остання не займається вихованням доньки, займається своїми справами. В судовому засіданні позивач за первісним позовом позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Надала суду додаткові пояснення, зазнавичвши, що вона не вживає спиртні напої та наркотики, дуже любить дочку, остання до неї прихильна, у неї є всі умови для розвитку дитини. , спіртні та наркотики проти зустрічного позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні. Відповідач в судовому засіданні первісний позов не визнав, проти задоволення первісних позовних вимог заперечував, оскільки викладені у позовній заяві факти створення позивачу перешкод у спілкуванні із донькою не відповідають дійсності. Пояснив, що донька проживає з ним з 2013 року, оскільки позивач пішла та залишила дитину. З цього часу він самостійно розтив та виховував дочку, вона до нього дуже прив`язана. Відповідач вживає алькогольні напої та наркотики, з 2015 року по березень 2016 року позивачка за первісним позовом взагалі не цікавилась дитиною. Просив відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні просила прийняти рішення відповідно до вимог закону, виходячи з інтеерсив дитини, при цьому вважал, що необхідно залишити без змін рішення органу опіки та піклування Подільської РДА у м. Києві від 22.06.2017 року та розпорядження від 10.09.2015 року № 576, яким визначено матері - [PERSON] способи участі у вихованні малолітньої доньки. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення як первісного, так і зустрічного позову за таких підстав. Судом встановлено, що сторони у справі в період з 23.07.2005 р. по 24.02.2015 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який 24.02.2015 р. розірвано на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 24.02.2015 р. у справі № 758/340/15-ц. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1962, виданого 23.10.2008 року. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18.01.2017 року у справі № 758/10772/16-ц визначено місце проживання дитини з батьком за адресою: [ADDRESS] . Тобто, після винесених Подільським районним судом м. Києва рішень щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, між сторонами (батьками дитини) виникають непорозуміння стосовно спілкування доньки з матір`ю та у її вихованні. Станом на день розгляду справи, [PERSON] є малолітньою дитиною, якій виповнилося повних 11 років. Відповідно до розпорядження Подільської районної в м. Києві державної адміністрації № 576 від 10.09.2015 року, звернення [PERSON] були розглянуті та адміністрацією у відповідності до вимог закону було встановлено час спілкування з малолітньою донькою. Відповідно до висновку Подільської районної в м. Києві державної адміністрації № 106-7008 від 04.09.2019 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне, залишити без змін рішення органу опіки та піклування Подільської РДА у м. Києві від 22.06.2017 р. та розпорядження Подільської РДА у м. Києві від 10.09.2015 р. № 576, яким визначено матері - [PERSON] , способи участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з нею наступним чином: кожної суботи з 12.00 год. до 18.00 год. матір проводитиме час з донькою. Інші будні, святкові та канікулярні дні матір проводитиме час з донькою враховуючи бажання малолітньої [PERSON] . Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами відповідача за первісним позовом у справі, підтвердили факт прив`язаності дитини до батька, участь останнього у вихованні дочки. У суду відсутні підстави ставити підсумнів обставини, повідомлені свідками, даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи немає. В судовому засіданні в присутності сторін у справі, як законних представників, представника органа опіки та піклування та педагога вислухана думка самої дитини - малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка зазначила про те, що проживає з батьком вже 4 роки, з мамою хоче бачитись, але не часто. Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України. Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Згідно положень ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. За змістом ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Твердження сторони відповідача за первісним позовом про те, що позивачка за первісним позовом негативно впливає на дитину, дозволяє собі випити і сідати за кермо, що може поставити під загрозу життя і здоров`я дитини, доводи відповідача в цій частині щодо негативного впливу в ході розгляду справи не знайшли свого об`єктивного підтвердження. Крім того, судом встановлено, що сторони не домовились про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною їх батька, внаслідок чого позивачка за первісним позовом була змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визначити, зокрема, порядок та графік участі у вихованні та спілкуванні з донькою. В ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивачки з донькою буде перешкоджати нормальному розвитку дитини, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що спілкування позивачки з донькою буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Суд вважає, що безпосередня участь матері у вихованні доньки, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивачки, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам доньки. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 17.08.2017 р. №9-1580/0/4-17 «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини» враховуючи необхідність забезпечення однакового правозастосування у справах про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог національного сімейного законодавства, а також врахування практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно достатті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі "Зоммерфельд проти Німеччини" ("Sommerfeld v. Germany") від 08.07.2003 р., "Цаунеггер проти Німеччини" ("Zaunegger v. Germany") від 03.12.2009 р.). Суд наголошує, що для дітей вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останніх, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється. Батьками, сторонами у справі, - не досягнуто компромісу щодо способу участі матері у вихованні доньки, при цьому увага матері у житті доньки безкомпромісно є важливими елементом її розвитку в психологічному аспекті. Сторони по справі, як батьки малолітньої дитини, бажають забезпечити їй належне виховання, однак, в той же час, належного компромісу щодо часу проведення матері з донькою досягнуто не було, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків батьків. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітніх дітей, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дітей виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом. При цьому, на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дітей, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це є причиною початку емоційних розладів у дітей. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком (дружиною), зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. Суд, враховуючи пояснення сторін та визначений спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, інтереси дитини, бажання матері спілкуватися з дитиною, дійшов висновку, що зустрічі позивача з дитиною мають відбуватися. Виходячи з наведеного, суд дотримується розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, і те, що кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт. Суд також ураховує вік дитини, ставлення матері до дитини, можливість матері відвідувати дитину та вважає за доцільне усунути перешкоди матері у спілкуванні з дитиною. Дитина повинна розвиватися фізично, морально та духовно, а не перетворюватися на предмет маніпуляції між батьками. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення як первісного, так і зустрічногного позову, а саме визначити спосіб участі [PERSON] графік зустрічей та спілкування з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , - кожну першу та третю суботу місяця з 12:00 год. до 20:00 год., з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини, з обов`язковим дотриманням режиму дня дитини та поверненням дитини до місця проживання. Вказаний порядок суд вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. На підставі викладеного, ст.ст.7, 141, 153, 157, 158, 159 СК України, Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: partial