Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

В березні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, в якому просив: - зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] ; - встановити час та дні для зустрічей позивача із сином: кону суботу з 10-00 год. до 15-00 год. неділі за місцем фактичного проживання позивача, без присутності матері; безперешкодне проведення відпустки та спільного відпочинку батька із сином: першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком без участі відповідача; безперешкодна участь батька у спільному святкуванні дня народження сина із можливістю участі інших осіб, - кожного року [INFO] із 09-00 год. до 20-00 год.; - зобов`язати відповідача за два дні до дня зустрічі позивача із сином, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити позивача про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин; - встановити необмежене спілкування із сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.11.2008 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.01.2011 року. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] 24.01.2012 року позивач змінив своє прізвище [PERSON] на [PERSON] . Після розірвання шлюбу спільний син сторін залишився проживати разом із відповідачкою. Остання вийшла заміж. Позивач зазначає, що з моменту розлучення між ними почались непорозуміння щодо участі у вихованні та спілкуванні з сином. Відповідач почала створювати штучні перешкоди, які призводили до неможливості його нормального спілкування з сином. Всі спроби мирним шляхом врегулювати питання його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною призводили до конфліктів, та унеможливлювали участь позивача в житті сина. За час окремого проживання, відповідач повністю ізолювала дитину від позивача, та він позбавлений можливості бачитись із дитиною, спілкуватись із ним, хоча бажає приймати активну участь в його вихованні. Вважає своїм батьківським обов`язком встановити графік та спосіб зустрічей з дитиною за допомогою судового рішення, задля батьківських потреб у зустрічах з сином для виконання свого батьківського обов`язку, а також в необхідності та потребі його дитини у спілкуванні з батьком. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.03.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. У квітні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, відповідно до якого просила суд визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом із нею. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що після розірвання шлюбу їх спільний із [PERSON] син [PERSON] проживає разом із нею за адресою: [ADDRESS] . Нею створені всі належні умови для виховання та розвитку дитини за місцем його мешкання. Зважаючи на вік дитини, графік його навчання, вважала за доцільне визначити місце проживання сина разом із нею. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.07.2019 року, у справі закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні позивач за первісним позовом позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Зустрічний позов в ході розгляду справи позивач не визнав та вважав за можливе визначити місце проживання разом із ним. Представник відповідача в судовому засіданні первісний позов не визнала, проти його задоволення заперечувала, оскільки, викладені у позовній заяві факти створення позивачу перешкод у спілкуванні із дитиною не відповідають дійсності. Одночасно зазначила, що запропонований графік суперечить інтересам дитини, та зустрічі [PERSON] із позивачем призводять до погіршення його психоемоційного стану. Зустрічний позов в ході розгляду справи позивач за первісним позовом просила задовольнити з викладених в ньому підстав. Представник третьої особи за первісним та за зустрічним позовами в судове засідання не з`явився. Подав суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, та висновок від 09.07.2019 року, відповідно до якого комісія з питань захисту прав дитини рекомендує визначити місце проживання дитини [PERSON] із матір`ю [PERSON] , а також встановити участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦК України). За положенням п. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що сторони у справі в період з 04.11.2008 р. по 26.01.2011 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.01.2011 року у справі № 2-733/11. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені від 24.01.2012 року, [PERSON] змінив прізвище на - [PERSON] . Після розірвання шлюбу малолітній син сторін [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де створені всі необхідні умови для його гармонійного та повноцінного розвитку. Відповідно до розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 538 від 08.10.2015 року, було визначено порядок зустрічей батька [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] . наступним чином: кожна перша та третя субота місяця з 10-00 год. до 15-00 год. неділі за місцем фактичного проживання батька дитини [PERSON] . В матеріалах справи наявна заява [PERSON] до [PERSON] щодо погодження графіку його зустрічей з їх спільним сином, а також витяги з смс-повідомлень сторін, з яких вбачається, що між сторонами не досягнуто згоди в частині можливого часу та днів зустрічей батька із сином. Доказів на підтвердження звернення позивача за первісним позовом із відповідними заявами до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації щодо неналежного виконання відповідачем за первісним позовом розпорядження № 538 від 08.10.2015 року, матеріали справи не містять. Відповідно до висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 100-10349 від 09.07.2019 року, орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , 2008 р.н., разом із матір`ю - [PERSON] та встановити графік зустрічей [PERSON] з його сином [PERSON] , 2008 р.н. наступним чином: -перші шість місяців з дня вступу рішення суду в законну силу: парні тижні року: у суботу з 10-00 год. по 15-00 год. батько проводить час разом із сином. В цей період обов`язково батькам та малолітньому [PERSON] , 2008 р.н., відвідування психолога Центру соціальних служб сім`ї, дітей та молоді Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації для налагодження комунікації між батьком та сином для забезпечення його права на спілкування з батьком; -з сьомого місяця з дня вступу рішення суду в законну силу: парні тижні року: з суботи о 10-00 год. по 15-00 год. неділі батько проводить час разом із сином. Зустрічі з дитиною під час народження сина, дня народження батька, у святкові дні, а також під час хвороби дитини, за попередньою домовленістю з матір`ю, а також відвідування святкових заходів в навчальному закладі, де навчається дитина, спортивних змаганнях, повинні відбуватись без перешкод зі сторони матері; -починаючи із 2020 року: у період літніх канікул (з 01.06. по 30.08) 30 календарних днів батько проводить час разом із сином. З урахуванням встановлених службою обставин, та відношення малолітньої дитини до спілкування та зустрічей із батьком, а також зважаючи на право та бажання батька на відновлення стосунків із сином, суд погоджується із вказаними у висновку рекомендаціями щодо встановлення графіку зустрічей дитини із батьком, а також при вирішення даного спору приймає до уваги наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України. Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Згідно положень ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. За змістом ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Суд звертає увагу на те, що позивач за первісним позовом виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись із сином, та в ході розгляду справи сторонами не було заявлено клопотання про проведення судової психологічної експертизи стану дитини та встановлення негативного впливу батька на нього, а відтак у суду відсутні підстави для усунення його від спілкування з ним. Суд вважає, що батькам дитини слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного спілкування батька із сином. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом встановлено, що з боку відповідачки за первісним позовом дійсно періодично чиняться перешкоди щодо надання можливості позивачу бачитись та спілкуватись з дитиною, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом в частині усунення перешкод відповідачкою у спілкуванні позивача з дітьми є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що сторони не домовились про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною його батька, внаслідок чого позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визначити, зокрема, порядок та графік участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Відповідно до мотивувальної частини висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 100-10349 від 09.07.2019 року, судом було встановлено, що обоє батьків - сторони у справі, - працюють, мають стабільний дохід, у лікарів-нарколога та психіатра не перебувають, за місцем їх проживання створені всі необхідні та достатні умови для проживання дитини. В ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати нормальному його розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що спілкування позивача із сином буде сприяти повноцінному вихованню дитини, його розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить його виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 17.08.2017 р. №9-1580/0/4-17 «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини» враховуючи необхідність забезпечення однакового правозастосування у справах про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог національного сімейного законодавства, а також врахування практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі "Зоммерфельд проти Німеччини" ("Sommerfeld v. Germany") від 08.07.2003 р., "Цаунеггер проти Німеччини" ("Zaunegger v. Germany") від 03.12.2009 р.). Крім того, щодо посилань сторони відповідача за первісним позовом про можливість спілкування батька з дитиною в її присутності або присутності інших осіб, суд приймає до уваги п. 2 ч. 2 ст. 159 СК України, відповідно до якого суд лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Суд зазначає, що порядок виховання та спілкування з дитиною встановлюється шляхом особистого спілкування, і ні законодавством України та положеннями міжнародних договорів не встановлена дистанційна участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, у тому числі шляхом залучення до такого спілкування сторонніх осіб. При цьому, стороною відповідача за первісним позовом не доведено, а судом не встановлено, - чому спілкування батька з дитиною має відбуватись в її присутності або присутності інших осіб і це б відповідало інтересам дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України» суд зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden від 27 листопада 1992 року), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року). Суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останнього, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється. Батьками, сторонами у справі, - не досягнуто компромісу щодо способів участі батька у вихованні сина, при цьому увага батька у житті дитини безкомпромісно є важливими елементом його розвитку в психологічному аспекті. Сторони по справі, як батьки малолітньої дитини, бажають забезпечити його належне виховання, однак, в той же час, належного компромісу щодо часу проведення батьком з дитиною досягнуто не було, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків батьків між собою. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом. При цьому, на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком (дружиною), зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з дитиною, а також беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, стан їх здоров`я, вік дитини, беручі до увагу що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову щодо встановлення в судовому порядку способу та графіку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми. Однак, суд вважає, що графік (регламент) такого спілкування має бути визначений із врахуванням інтересів дитини та має бути таким, що не порушує режиму дня та навчання дитини, не відриватиме його від нормального, звичайного для нього середовища та не заважатиме нормальному його існуванню і, при цьому, не порушуватиме принципу рівності прав батьків при участі у вихованні дітей. Так, визначаючи способи та графік участі позивача за первісним позовом у вихованні малолітнього сина та визначаючи години спілкування, судом враховано те, що на даний час дитина дещо втратила зв`язок зі своїм батьком, в зв`язку з чим необхіден час для відновлення стосунків між ними. З урахуванням того, що дитина відвідує навчальний заклад та має напружений графік навчання та виховання, з метою підтримання нормального фізіологічної рівноваги дитини між навчальними процесами та відпочинком, суд вважає за доцільне визначити, що побачення батька з дитиною має відбуватись у відповідності до запропонованого службою у справах дітей поетапного графіку, з обов`язковим відвідуванням батьками та малолітньою дитиною психолога, в зв`язку з чим в цій частині первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про вказаний вище регламент побачень позивача із дитиною, враховуючи інтереси останнього та необхідність налагодження більш тісних зв"язків між ними, суд погоджується з доводами позивача за первісним позовом та вважає, що такі зустрічі мають відбуватися без присутності матері або інших осіб. В частині позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача за первісним позовом за два дня до зустрічі позивача із сином, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити позивача про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин, суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити, оскільки, позивач, як батько дитини, - не позбавлений можливості отримувати інформацію, зокрема, в навчальних закладах щодо навчання та успіхів дитини, а також доказів того, що місце проживання дитини постійно змінюється матеріали справи не містять, а відтак суд вважає, що дана вимога є безпідставною. Крім того, не підлягає задоволенню і позовна вимога щодо встановлення необмеженого спілкування позивача із сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином, оскільки, зважаючи на вік дитини, графік навчання, та належний режим дня останнього, зазначена вимога є також безпідставною. Разом з тим, суд звертає увагу сторін на те, що вони, як батьки дитини, незважаючи на взаємні непорозуміння між собою, - мають вжити заходів щодо уникнення конфліктних, напружених стосунків між собою з метою досягнення співробітництва в інтересах дитини, в тому числі, знайти можливі шляхи вирішення проблем спілкування позивача із сином засобами телефонного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між ними. Вирішуючи зустрічний позов про визначення місця проживання дитини, суд виходить із наступного. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] - позивачка за зустрічним позовом має постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Малолітня дитина проживає разом із матір`ю, та, останньою, створені всі необхідні умови для гармонійного розвитку та виховання дитини. Відповідно до висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 100-10349 від 09.07.2019 року, орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , 2008 р.н., разом із матір`ю - [PERSON] . Крім того, з мотивувальної частини вказаного висновку вбачається, що як за місцем проживання матері, так і за місцем проживання батька для дитини створені всі належні та необхідні мови для його проживання та розвитку. Відповідно до положень ч.ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки і піклування, який також подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. 8 ст.7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як зазначено у ст. 161 Сімейного кодексу України, у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх (малолітніх). При цьому, суд враховує, що хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Дослідивши в сукупності всі обставини, що мають значення для справи, надані докази, із врахуванням норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд, приймаючи до уваги висновок служби у справах дітей, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до матері, вік дитини, та інші обставини, що мають істотне значення, та, виходячи в першу чергу із інтересів малолітньої дитини, прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та доцільність визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. В порядку ст. 141 ЦПК України, а також приймаючи до уваги те, що обома сторонами при подачі позовів було сплачено судовий збір по 768,40 грн., суд вважає за доцільне залишити понесені витрати по сплаті судового збору за кожним із них по фактично понесеним. На підставі викладеного,

Outcome: partial