Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно - будинок [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, відкрилася спадщина за заповітом на будинок [ADDRESS] Позивачка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, подавши до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, 28.03.2017 року приватним нотаріусом Присяжнюком В.О. була заведена спадкова справа №71/2017 після померлої [INFO] року [PERSON] Однак нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю у спадкодавиці правовстановлюючого документа на вказаний будинок та реєстрації права власності на нього, що підтверджується постановою нотаріуса від 01.11.2017 року №71/2017/02-31. Оскільки відсутні умови для оформлення прав на нерухоме майно в нотаріальній конторі, позивачка змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. У підготовче судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її присутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач Баранівська міська рада в підготовче судове засідання представника не направила, від заступника голови Баранівської міської ради надійшов лист про розгляд справи без представника міської ради, в якому зазначено, що проти задоволення позову відповідач не заперечує. За таких обставин суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідатиме вимогам ч.2 ст.247 ЦК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та надавши оцінку письмовим доказам, що містяться у справі, врахувавши відсутність заперечень проти позову з боку відповідача, суд прийшов до висновку про можливість постановлення рішення у підготовчому судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивачки [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.03.2017 року, актовий запис № 89 від 17.03.2017 року (а.с. 7), яка залишила заповіт ім'я позивачки (а.с. 6), який був зареєстрований у Спадковому реєстрі (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом на будинок [ADDRESS] Позивачка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, подавши до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, 28.03.2017 року приватним нотаріусом Присяжнюком В.О. була заведена спадкова справа №71/2017 після померлої [INFO] року [PERSON] Нотаріусом відмовлено для позивачки у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю у спадкодавиці правовстановлювального документа на вказаний будинок та реєстрації права власності на нього, що підтверджується постановою нотаріуса від 01.11.2017 року №71/2017/02-31. (а.с. 9). Постанова нотаріуса нею не оскаржувалася. Отже, умови для отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса у позивачки дійсно відсутні. Матеріалами справи, а саме: технічним паспортом, виготовленим Новоград - Волинським МБТІ 17.08.2017 року на будинок [ADDRESS], де вказано технічні характеристики житлового будинку: житловий будинок з ганком та верандою - літер «А», «а», №1, загальною площею - 70,5 м2, житловою площею - 35,2 м2. Будинок складається з двох кімнат, кухні, комори, коридору. До будинку відносяться господарські будівлі: сараї - літер «Б», «В», «Е», літня кухня - літер «Г», убиральня - літер «Д», колодязь - №2, ворота - №3, огорожа - №4 (а.с.10); повідомленням Новоград - Волинського МБТІ від 17.08.2017 року №26 про те, що за померлою [PERSON]право власності на будинок [ADDRESS] не зареєстроване (а.с. 14); довідкою Баранівської міської ради від 16.04.2018 року №445 про те, що будинок [ADDRESS] рахувався за померлою. (а.с.16); довідкою Баранівської міської ради від 16.04.2018 року №444 про те, що за померлою рахувалася земельна ділянка площею 0,25 га за адресою: вулиця Суємецька,26 у с.Мирославль Баранівського району Житомирської області, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку ( а.с.15 ); матеріалами спадкової справи №71/2017, заведеної після смерті [PERSON], наданими приватним нотаріусом Присяжнюком В.О. на запит суду; підтверджено, що будинок [ADDRESS], разом з належними до нього з господарськими будівлями був побудований у 1960-1967 роках, на спеціально відведеній для будівництва та обслуговування житлового будинку земельній ділянці, належав померлій [PERSON]на праві власності, однак за життя вона не оформила правовстановлюючий документ на цей будинок та не зареєструвала право власності. За приписами ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч.1 ст.1296 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини. Виходячи зі змісту п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають За нормою абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно п. 3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, спадкоємець може звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. При цьому в зазначеному листі ВССУ вказано, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст.1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст.1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини». Відповідно до норм ч. 5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається. Крім того, Верховний суд України в Ухвалі в судовій справі № 6-44936св10 вказав на наступне: «Відповідно до чч. 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в абз. 4 п. 19 постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», той зі спадкоємців, який проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до положень ст.ст. 100,101 ЦК УРСР, 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок, при чому норми глави 10 "Особиста власність" цього Кодексу не пов'язували наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. На підставі наведеного,

Outcome: approved