Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON], [PERSON] про повернення коштів, мотивуючи позов тим, що 03.07.2013 року вона передала фізичній особі - підприємцю [PERSON] 2 000 доларів США, оскільки підписала попередній договір про купівлю квартири у [PERSON] Договір був нотаріально не посвідчений, чеків про сплату коштів їй надано не було. 15.07.2013 року вона звернулася до фізичної особи - підприємця [PERSON] та повідомила, що немає можливості придбати квартиру, так як немає достатньої суми коштів, просила повернути кошти, які вона сплатила. [PERSON] відмовилась повертати кошти та повідомила, що кошти вона передала [PERSON] Оскільки попередній договір вони нотаріально не посвідчували, тому він є нікчемним і сплачені нею кошти є авансом. Просить стягнути з відповідачів на її користь 2 000 доларів США. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що оскільки вона вирішила придбати квартиру, то звернулася до Агенства нерухомості «Анфілада». В пошуках квартири їй допомагав ріелтер [PERSON], який підшуковував квартиру. Оскільки їй підійшла квартира, яка належить [PERSON], то 03.07.2013 року вона прийшла до Приватного агентства нерухомості "[INFO]", що розташоване по [ADDRESS] з метою досягнення домовленостей про купівлю квартири. В цей же день вона підписала попередній договір про купівлю квартири у [PERSON] та передала [PERSON] 2 000 доларів США відповідно до п. 2.2 договору. При цьому були присутні також [PERSON] та [PERSON] Згодом їй стало відомо, що Приватного агентства нерухомості "[INFO]" не існує, а діяльність здійснює ФОП [PERSON] Договір не був нотаріально посвідчений, ніяких чеків чи будь-яких інших фінансових документів [PERSON] їй не видавала. 15.07.2013 року вона звернулася в агентство та повідомила, що немає можливості придбати квартиру, так як немає достатньої суми коштів, просила повернути кошти, які вона сплатила. [PERSON] відмовилась повертати кошти та повідомила, що кошти вона передала [PERSON] Оскільки попередній договір вони нотаріально не посвідчували, тому він є нікчемним. Сплачені нею кошти в розмірі 2000 доларів США є авансом, а не завдатком. Просить стягнути з відповідачів на її користь 2 000 доларів США в залежності від обставин встановлених в судовому засіданні. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в 2013 році [PERSON] звернувся до Приватного агенства нерухомості "[INFO]" за допомогою в реалізації своєї квартири по [ADDRESS]. Приватне агентство нерухомості "[INFO]" знайшло потенційного покупця [PERSON]. Після запевнень позивача про наявність у неї достатньої кількості коштів для придбання квартири, перевірки правовстановлюючих документів на квартиру, обговорення ціни, за яку буде реалізовано квартиру та дату укладання договору купівлі- продажу, сторони вирішили укласти попередній договір. 03 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] за участі агентства нерухомості "[INFO]" в особі [PERSON] було укладено попередній договір, яким було визначено, що сторони мають укласти основний договір купівлі-продажу не пізніше 23 липня 2013 року. Але 23.07.2013 року позивач повідомила відповідача, що в неї у наявності немає усієї суми коштів для купівлі квартири, та просила зачекати ще три дні. [PERSON], будучи переконаний в тому, що позивач придбає квартиру, погодився надати додатковий строк на укладення договору купівлі- продажу. Але зі сплином трьохденного строку [PERSON] відмовилась купувати квартиру, при чому чітку причину відмови не пояснила. Відповідач вдруге запропонував позивачці зачекати з укладенням договору купівлі-продажу квартири, до того часу, поки вона збере необхідну суму коштів та вирішить свої нагальні проблеми, і придбає у нього квартиру. Однак позивачка відмовилась. У зв'язку з неправомірною поведінкою позивачки та у зв'язку з тим, що відповідачу нагально необхідні були кошти, йому довелось продати квартиру іншій особі за значно нижчою ціною ніж було погоджено з позивачкою. Зазначає, що [PERSON] жодних коштів від [PERSON] не отримував Якби кошти передавались агентством продавцю, то такі дії прямо суперечили б п. 2.2. попереднього договору, в якому вказано, що завдаток залишається на агентстві до виконання усіх умов договору. Оскільки умови попереднього договору сторонами виконанні не були, то відповідно спірні кошти мають бути у Приватного агентства нерухомості "[INFO]", за умови, що покупець [PERSON] передала дані кошти агентству нерухомості. Просить в позові відмовити. Представник відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 03.07.2013 року між сторонами по справі було укладено попередній договір. В зв'язку з тим, що [PERSON] не передавала ФОП [PERSON] грошові кошти в розмірі 2 000 доларів США, а тому і не отримувала від ФОП [PERSON] будь-яких документів, які свідчать про проведення господарської операції. Оскільки ФОП [PERSON] є юридичною особою, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію, то згідно Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову діяльність", єдиним доказом проведення господарської операції та підтвердження її здійснення є первинний бухгалтерський документ. Однак таких документів позивач до суду не надала. Просить в позові відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 974 грн. 40 коп. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює директором Агенства нерухомості «Анфілада». До них в агенство звернулася позивач з проханням допомогти у пошуках квартири. Ними була підшукана квартира, власником якої був [PERSON] Оскільки [PERSON] співпрацював з Приватним агентством нерухомості "[INFO]", то зустріч з метою обговорення купівлі квартири відбулася в приміщенні Приватного агентства нерухомості "[INFO]", що розташоване по [ADDRESS] 03.07.2013 року. На зустрічі були присутні позивач, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та він. Вони обговорили умови купівлі-продажу квартири, після чого сторони підписали попередній договір і [PERSON] передала кошти. Суму коштів не пам'ятає, кому конкретно було передано кошти сказати не може. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що оскільки позивач хотіла купити квартиру, то він займався пошуками квартири, так як на той час співпрацював з агентствами нерухомості. Позивач мала намір придбати квартиру у [PERSON] Зустріч з метою обговорення купівлі квартири відбулася в приміщенні Приватного агентства нерухомості "[INFO]", що розташоване по [ADDRESS] 03.07.2013 року. Він був присутній на зустрічі, також на зустрічі були присутні позивач, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Вони обговорили умови купівлі-продажу квартири, після чого сторони підписали попередній договір і [PERSON] передала кошти в розмірі 2 000 доларів США. Сам момент передачі коштів не пам'ятає. Через деякий час позивач повідомила, що вона немає можливості придбати квартиру, оскільки в неї не вистачає коштів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, оцінивши надані докази у справі, суд приходить до висновку, що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03.07.2013 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) та Приватним агентством нерухомості "[INFO]" в особі директора [PERSON] був укладений попередній договір. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору предметом договору є остаточна домовленість сторін, за якою продавець має намір продати, а покупець придбати майно, що знаходиться у власності продавця на підставі документів, що зазначені в п.2.2 цього договору, та являє собою 2 кімнатну квартиру по [ADDRESS]. Ринкова ціна об'єкта нерухомості складає 472 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 59 000 доларів США 00 центів. Відповідно до п. 2.2 договору, сума завдатку за вказаний вище об'єкт нерухомості складає 16 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 2 000 доларів США 00 центів завдаток залишається на агентстві до виконання усіх умов договору. Відповідно до п. 7.5 договору, договір набирає чинності після його підписання сторонами і діє до моменту укладання договору відчуження об'єкта нерухомості між продавцем та покупцем. вартість зазначеного майна (об'єкта нерухомості) визначена за погодженням сторін, встановлена остаточно і складає 128 000 грн. 00 коп. З даного договору вбачається, що договір укладено в простій письмовій формі та підписано [PERSON] (продавець), [PERSON] (покупець) та фізичною особою - підприємцем [PERSON]. Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, станом на 15.07.2014 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців записів щодо Приватного агентства нерухомості "[INFO]" не знайдено. Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, станом на 15.07.2014 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців міститься запис щодо фізичної особи - підприємця [PERSON], види діяльності - агентство нерухомості. Як вбачається із Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця [PERSON] серії [NUMBER] реєстрація проведена 14.09.2004 року Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Частиною другою ст. 570 ЦК України встановлено презумпцію авансу, згідно з якою якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Крім того, суд зазначає, що згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 203, ст. 204 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Як встановлено в судовому засіданні, попередній договір від 03.07.2013 року укладено в простій письмовій формі. Однак договір нотаріально не посвідчений, тобто сторонами договору не виконано вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення договору. У разі недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір, відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України є нікчемним і не породжує для сторін будь-яких правових наслідків. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що за результатами розгляду справи встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати даний договір нікчемним. Позивач в судовому засіданні посилається на те, що 03.07.2013 року вона передала ФОП [PERSON] 2 000 доларів США на виконання п. 2.2 попереднього договору від 03.07.2013 року. Договір був нотаріально не посвідчений, чеків про сплату коштів їй надано не було. 15.07.2013 року вона звернулася до ФОП [PERSON] та повідомила, що немає можливості придбати квартиру, так як немає достатньої суми коштів, просила повернути кошти, які вона сплатила. [PERSON] відмовилась повертати кошти та повідомила, що кошти вона передала [PERSON] Просить стягнути з відповідачів на її користь 2 000 доларів США в залежності від встановлених у судовому засіданні обставин. В судовому засіданні встановлено, що позивач відмовилася від укладення основного договору, про що повідомила відповідача та стала вимагати повернення отриманих відповідачем [PERSON] коштів, як сплаченого авансу, а не завдатку, оскільки договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами укладено не було. Частиною другою ст. 570 ЦК України встановлено презумпцію авансу, згідно з якою якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Суд зазначає, що на відміну від завдатку, аванс є способом платежу, він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення у випадку невиконання договору, а сторона, яка отримала аванс, не може бути зобов'язана до його повернення у більшому розмірі. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що сплачені позивачем в рахунок виконання договору кошти є авансовими, а тому мають бути повернені у такому ж розмірі, в якому вони надавалися. За умовами попереднього договору від 03.07.2013 року сторони досягли згоди щодо наміру укладення договору купівлі-продажу об'єкта нерухомості до 23.07.2013 року. В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечується, що такий договір не було укладено. Згідно із ч. 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд критично оцінює пояснення представника відповідача ФОП [PERSON] в судовому засіданні про те, що кошти відповідачу не передавалися та жодних доказів цього немає. Як вбачається з попереднього договору від 03.07.2013 року в пункті 2.2 попереднього договору чітко визначено, що сума завдатку за об'єкт нерухомості складає 16 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 2 000 доларів США 00 центів і що завдаток залишається на агентстві до виконання усіх умов договору. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає, що слід стягнути з відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь позивача суму авансу в розмірі 2 000 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на день винесення рішення у справі 1294, 0496, становить 25 880 грн. 99 коп. В позові до відповідача [PERSON] слід відмовити, оскільки жодних доказів того, що кошти було передано відповідачу [PERSON] позивачем не надано, в судовому засіданні також не було встановлено, що кошти або їх частина передавалися відповідачу [PERSON] Будь-яких інших підстав передачі коштів продавцю, ніж виконання усіх умов договору, попереднім договором не передбачено. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати, підстав для відшкодування відповідачеві фізичній особі - підприємцю [PERSON] понесених нею витрат на правову допомогу немає. На підставі викладеного,

Outcome: partial