Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Запорізька міська рада, Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради звернулися з позовом до [PERSON] про розірвання договору оренди та повернення майна до користування, зазначивши з урахуванням зміни підстави позову наступне. Територіальна громада м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради є власником гаражів [NUMBER], площею 27,6 кв.м. та [NUMBER], площею 27,3 кв.м, у гаражному боксі літ.Б загальною площею 109,6 кв.м, розташованих за адресою:[ADDRESS]. Згідно з договором оренди з правом викупу від 12.10.1999 року об"єктом оренди є три гаражі у гаражному боксі площею 109,6 кв.м, які не визначені індивідуальними ознаками, вартість гаражів зазначена без врахування індексації і вартості кожного об"єкта, розмір орендної плати встановлений без урахування індексації, на момент укладання договору оренди не проводилась оцінка об"єкта оренди, що суперечить Закону України „Про оренду державного та комунального майна". Ці істотні умови договору оренди відсутні у договорі оренди з правом викупу від 12.10.1999 року. На підставі ст.ст.651,652 ЦК України позивачі просять у судовому порядку розірвати договір оренди з правом викупу від 12.10.1999 року, зобов"язати [PERSON] повернути з користування гараж [NUMBER] площею 27,6 кв.м. та гараж [NUMBER] площею 27,3 кв.м у у гаражному боксі літ.Б загальною площею 109,6 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS] Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради шляхом виселення, судові витрати покласти на відповідача. [PERSON] в свою чергу звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради, Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та з урахуванням заяви [PERSON] від 24.09.2015 року про зміну щодо предмету позову, просить суд встановити факт, що має юридичне значення щодо переходу права власності від Запорізької міської ради до [PERSON] на гаражі [NUMBER], [NUMBER], розташовані у гаражному боксі (літ.Б) за адресою: [ADDRESS] визнати за [PERSON] А,Г. право власності на гаражі [NUMBER], [NUMBER], розташовані у гаражному боксі (літ.Б) за адресою: [ADDRESS] зазначивши наступне. 12.10.1999 р. між ним та [PERSON] був укладений договір оренди із правом викупу трьох гаражів у гаражному боксі (літ.Б), що розташовані за адресою: [ADDRESS] В період дії договору оренди змінився власник спірного майна, а саме з 16.03.2011 року власником орендованого майна стала Запорізька міська рада. Позивачем сплачені грошові кошти за договором оренди, а саме орендодавцю [PERSON] - 7649,17 грн., Запорізькій міській раді - 5750.83 грн., в загальній сумі - 13 400 грн. У відповідності до умов договору від 12.10.1999 року до нього перейшло право власності на об"єкт оренди, оскільки для такого переходу права власності за умовами договору оренди йому слід було сплатити 13 400 грн., які він сплатив у повному обсязі. Ухвалою суду від 31.08.2015 року позовні вимоги за вимогами Запорізької міської ради, Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради до [PERSON] про розірвання договору оренди, повернення майна об"єднані в одне провадження з позовними вимогами [PERSON] до Запорізької міської ради, Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради про визнання права користування нерухомим майном. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - Запорізької міської ради, Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради просить позов задовольнити з підстав, зазначених у ньому, позовні вимоги [PERSON] просить залишити без задоволення, пояснивши, що правові підстави для визнання права власності на гаражі за [PERSON] відсутні. Договір оренди з правом викупу від 12.10.1999 року суперечить вимогам Закону України „Про оренду державного та комунального майна" та підлягає розірванню у судовому порядку, оскільки умовами договору не передбачена індексація орендної плати, орендна плата визначена не у відповідності до Методики розрахунку орендної плати за державне майно, відсутня оцінка спірного майна. Крім того, ні Запорізькою міською радою, ні Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради не надавались відповідачу реквізити для сплати орендних платежів, [PERSON] сплачував орендні платежі на свій розсуд. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] просить позов [PERSON] задовольнити з підстав, зазначених у ньому, позовні вимоги Запорізької міської ради, Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради просить залишити без задоволення, пояснивши, що спірний договір оренди з правом викупу укладався 12.10.1999 року з власником майна [PERSON], та норми Закону України „Про оренду державного та комунального майна" не поширювались на вказаний договір. [PERSON] сумлінно виконував умови договору оренди, та сплатив орендні платежі у повному обсязі, крім того відповідно до умов договору оренди із правом викупу до [PERSON] перейшло право власності на об"єкт оренди, оскільки останнім сплачені грошові кошти у розмірі 13 400 грн., як цього вимагали умови договору.У договорі оренди з правом викупу зазначені індивідуальні ознаки предмету оренди, зазначена адреса майна, вказана його назва (три гаражі у гаражному боксі Літ.Б) та вказана площа гаражів, в договорі не зазначені номери гаражів - 2,3.4, оскільки вони були присвоєні лише в 2010 році, вже після укладення договору., Прокурор просить позовні вимоги Запорізької міської ради, Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради задовольнити, позов [PERSON] залишити без задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов Запорізької міської ради, Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно з договором оренди з правом викупу, укладеного 12.10.1999 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], як орендодавець, передала [PERSON], як орендарю, в строкове володіння та користування ? частини гаражного боксу загальною площею 109,6 кв.м., які складаються з 3-х гаражів та розташовані за адресою: [ADDRESS], з правом викупу, та переходять у власність орендаря за спливом 20 років оренди та сплати всіх належних платежів (а/с 23). Розділом 1 договору оренди від 12.10.1999 року передбачений строк оренди 20 років із дня укладання договору. Розділом 1Y договору оренди визначено, що дострокове розірвання договору допускається лише за письмовою згодою сторін або за рішенням суду з причин грубого чи неодноразового порушення стороною умов договору. Зміни в договір можуть бути внесені додатковою угодою сторін, укладеною в письмовій формі. Зміна власника не є підставою для зміни або розірвання договору. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16.03.2011 року(а/с 5-7), визнано право власності територіальної громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на нерухоме майно: чотири гаражі у гаражному боксі літ.Б, площею 109,6 кв.м за адресою : [ADDRESS]; Зобов"язано ОП „ЗМБТІ" скасувати державну реєстрацію права приватної власності за [PERSON] на гаражі [NUMBER] у гаражному боксі літ.Б площею 109,6 кв.м за адресою: [ADDRESS]; зобов"язано ОП „ЗМБТІ" здійснити державну реєстрацію права комунальної власності за Запорізькою міською Радою на гаражі [NUMBER] у гаражному боксі літ.Б площею 109,6 кв.м за адресою:[ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 27.07.2011 року (а/с 8-9) рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16.03.2011 року скасовано в частині задоволення вимог Запорізької міської ради щодо визнання права власності на гараж [NUMBER] загальною площею 27,4 кв.м, який знаходиться у гаражному боксі літ.Б, розташованому за адресою: [ADDRESS] і зобов"язання ОП ЗМБТІ здійснити державну реєстрацію права комунальної власності за Запорізькою міською радою на цей гараж та відмовлено в задоволенні позову Запорізької міської Ради в цій частині. Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 17.06.2013 року (а/с 21-22) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнута заборгованість з орендної плати за період з 01.01.2010 р. по 15.03.2011 р. у розмірі 809 грн.60 коп. Згідно з Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а/с 10-11,135 ) за територіальною громадою м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради зареєстровано право комунальної власності на гараж [NUMBER] у гаражному боксі літ.Б, гараж 2 площею 27.6 кв.м, у гаражному боксі літ.Б, на гараж 3 площею 27,3 кв.м в гаражному боксі літ.Б, розташованих за адресою: [ADDRESS]. 02.03.2015 року директор департаменту комунальної власності та приватизації письмово звернувся до [PERSON] з приводу звільнення незаконно займаних об"єктів комунальної власності (а/с 26). Доказів вручення цього повідомлення матеріали справи не містять. Відповідно до положень ч. 1 ст. 770 ЦК України, чинного на час набуття територіальною громадою м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради прав власності на вказані гаражі, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Матеріали справи свідчать, що після зміни власника договір фактично виконувався, сплачувались орендні платежі.( а.с.107-108). Право наймодавця відмовитися від договору або розірвати договір передбачений ст.ст.782,783 ЦК України. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як вбачається з ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладанні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із змісту зобов'язання. На підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Відповідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. При цьому істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При цьому сторона, яка ставить питання про розірвання чи зміну договору, має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Як вбачається з матеріалів справи, сторони в належній формі після зміни власника орендованого майна не намагалися досягти згоди з усіх істотних умов договору, на які вказує позивач у позові, а саме на те, що в договорі не визначені індивідуальними ознаками предмет договору, вартість гаражів зазначена без врахування індексації і вартості кожного об"єкта, розмір орендної плати встановлений без урахування індексації, на момент укладання договору оренди не проводилась оцінка об"єкта оренди, що суперечить Закону України „ Про оренду державного та комунального майна". Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано суду достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог про розірвання договору оренди з правом викупу від 12.10.1999 року. Вимоги щодо зобов"язання відповідача повернути з користування гараж [NUMBER] та [NUMBER] у гаражному боксі літ.Б шляхом виселення є похідними від вимог щодо розірвання договору, тому задоволенню також не підлягають. При вирішенні позовних вимог [PERSON] щодо встановлення факту, що має юридичне значення щодо переходу права власності від Запорізької міської ради до [PERSON] на гаражі [NUMBER], [NUMBER], розташовані у гаражному боксі (літ.Б) за адресою:[ADDRESS] визнання за [PERSON] права власності на гаражі [NUMBER],[NUMBER], [NUMBER], розташовані у гаражному боксі (літ.Б) за адресою: [ADDRESS], суд виходить з наступного. Відповідно ст.345 ЦК України набуття права власності на майно, що є у комунальній власності, відбувається тільки у разі приватизації цього майна. Доцільність, порядок та умови відчуження об"єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою на підставі ст.60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", прийняття рішень щодо відчуження комунального майна є виключною компетенцією міських рад. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено принцип мирного володіння майном, який в контексті прецендентної практики Європейського суду з прав людини закріплює засади поваги до права власності та забороняє безпідставне позбавлення або обмеження володіння особою своїм майном, інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених нормами міжнародного права. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України). Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржене або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з договору оренди з правом викупу від 12.10.1999 року передбачено право орендатора на викуп орендованого майна у разі сплати всієї орендної плати за 20 років оренди, а саме 13 400 грн. Однак, при зміні власника орендованого майна це питання не узгоджувалось сторонами, крім того норми Цивільного Кодексу України не містять такого порядку набуття права власності та у такий спосіб, який обраний позивачем. Ст.777 ЦК України передбачене переважне право перед іншими особами на її придбання. Відповідно до ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Крім того, Закон не передбачає встановлення такого факту, як перехід права власності у порядку окремого провадження (розділ 1Y) ЦПК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed