Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

06.05.2015 року [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона 15.12.2013 року підписала з відповідачем договір №AL 480-LGC на виготовлення та встановлення вікон пластикових загальною площею 11,064 кв.м. за ціною 13895 грн. Договір був роздрукований та підписаний представником відповідача в неї вдома. Одночасно представник відповідача, який мав довіреність від ПАТ "Альфа-Банк", умовила підписати договір про надання їй цим банком споживчого кредиту на оплату робіт по виготовленню та встановленню цих вікон на суму 13894 грн., який позивач також підписала. Після ознайомлення з текстами підписаних договорів позивач повідомила, що зробила помилку підписавши дані договори, але представник відповідача повідомила, що відмовитися від замовлення можна в офісі [PERSON] в м.Суми, що позивач і зробила 16.12.2013 року, подавши письмову заяву, яку представник відповідача відмовилася приймати. Також позивач отримала відмову від ПАТ "Альфа-Банк" у розірванні договору споживчого кредиту, так як гроші відповідачу вже були перераховані. На цей час платикові вікна позивач не отримувала, гроші за їх виготовлення перераховані Банком [PERSON] і знаходяться у неї без достатньої підстави. В той же час в провадженні відділу ДВС Тростянецького РУЮ перебуває на виконанні виконавчий лист про стягнення з неї на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованості за кредитним договором від 15.12.2013 року в сумі 14549 грн.99 коп. та 200 грн. судових витрат. Позивач вважає, що відповідач повинна повернути їй отриманні нею від Банку як попередню оплату за договором побутового підряду на виготовлення пластикових вікон від 15.12.2013 року кошти в сумі 13894 грн., та як цей договір, рішенням Тростянецького райсуду від 29.05.2014 року, визнано розірваним з 16.12.2013 року на підставі заяви про односторонню відмову від договору. Також позивач вважає, що [PERSON] повинна сплатити їй 3% річних за час безпідставного користування чужими коштами, починаючи з 16.12.2013 року та відшкодувати інфляційні витрати за період 2014 року та 2 місяців 2015 року в сумі 4816,21 грн., тому і звернулася з даним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила стягнути з відповідача на її користь: кошти в сумі 13894 грн., як безпідставно набуті; 3% річних (відсотки за користування безпідставно набутими чужими грошовими коштами) за період з 16.12.2013 року по день подання позову 06.05.2015 року в сумі 486 грн.29 коп. та інфляційні витрати за цей же період в сумі 4816 грн. 21 коп. \~ Відповідач в судове засідання вкотре не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи (а.с.44,48), причини своєї неявки суду не повідомляла, а тому суд вважає за можливе розглянути справу в її відсутність, на підставі матеріалів, які є в справі. \~ Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. \~ Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, оглянувши цивільну справу №588/307/14-ц (2/588/153/14) за позовною заявою [PERSON] до ФОП [PERSON], ПАТ "Альфа-Банк" про захист прав споживача послуг, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч.ч.1,3 ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Встановлено, що 15.12.2013 року між сторонами був укладений договір побутового підряду за індивідуальним номером заказу №AL-480-LGС, відповідно до якого позивач замовила виготовлення ПВХ конструкцій у вигляді металопластикових вікон на суму 13895 грн. (а.с.6). Одночасно з вищевказаним договором позивач уклала з ПАТ «Альфа-банк» договір споживчого кредитування №401561022 від 15.12.2013 року на суму 13894 грн.(а.с.7). За умовами п.2.5 кредитного договору кредит надавався позичальнику для оплати товару, що вказаний у вищезазначеному договорі підряду, у звязку із чим банк зобовязувався перерахувати кошти в сумі 13894 грн. на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] у ПАТ «ПриватБанк». Згідно з ч.2 ст.867 ЦК України замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними. Таким чином, законом замовнику надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і встановлене цією нормою право не може бути обмежене. Ч.2 ст.651 ЦК України передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Рішенням Тростянецького райсуду Сумської області від 29.05.2014 року договір побутового підряду на виготовлення пластикових вікон від 15.12.2013, з індивідуальним номером заказу АL-480-LGC, укладений між [PERSON] та ФОП «[PERSON]М.», був розірваний з 16.12.2013 року, на підставі заяви про односторонню відмову від договору (а.с.8-10). Вищевказаний договір було розірвано рішенням суду на тій підставі, що [PERSON], як замовник за договором побутового підряду, відмовилась від договору, подавши підряднику - ФОП [PERSON] відповідну заяву від 16.12.2013 року (та повторну заяву від 24.12.2014 року), і така одностороння відмова від договору не потребує узгодження з підрядником, тому договір є розірваним, а зобовязання припиненими з 16.12.2013 року. Дане рішення суду сторонами не оскаржувалося та 10.06.2014 року набрало чинності (а.с.10). При цьому суд, 29.05.2014 року, дійшов висновків про: -нікчемність п.7.6 Договору побутового підряду, який унеможливлював його розірвання, так як суперечить ч.2 ст.867 ЦК України; - недоведеність ФОП [PERSON] тієї обставини, що на момент отримання нею заяви [PERSON] від 16.12.2013 року про відмову від договору було вже виготовлено 75% замовлення, що підтверджується в т.ч. відсутністю будь-яких договірних відносин між ФОП [PERSON] з субпідрядником ТОВ Статус групп» аж до 02.01.2014 року; - на час розгляду справи договір споживчого кредиту від 15.12.2013 року, в силу ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», не є укладеним, а тому вимоги про визнання його розірваним не підлягають задоволенню. Крім того, суд посилався на неможливість задоволення вимог щодо зобовязання ФОП [PERSON] повернути банку отримані нею кошти в сумі 13894 грн., в звязку з відсутністю між сторонами відносин зобовязального характеру, в той же час констатував наявність двосторонніх договорів між [PERSON] та Банком та між [PERSON] та ФОП [PERSON] Рішенням постійно діючого третейського суду при всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 20.05.2014 року з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 15.12.2013 року в сумі 14549,99 грн. та 200 грн. судовий витрат. Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 11.08.2014 року задоволено заяву ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання вищевказаного рішення третейського суду від 20.05.2014 р. (а.с.11). Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18.09.2014 року повністю відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про скасування рішення третейського суду, визнання третейської угоди неукладеною (розірваною), анульованою, недійсною, зупинення виконання рішення третейського суду, зупинення стягнення (а.с.12-13), не погодившись з якою [PERSON] оскаржила ухвалу та ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 12.11.2014 року її апеляційна скарга була частково задоволена та скасована в частині відмови позивачу у визнанні третейської угоди неукладеної (розірваної), анульованої, недійсної, зупинення виконання рішення третейського суду, зупинення стягнення та прийнято нове рішення про залишення цих вимог без розгляду, а в іншій частині ухвала залишена без змін (а.с.14-15). В даний час в провадженні Відділу ДВС Тростянецького РУЮ в Сумській області, на примусовому виконанні, перебуває виконавчий лист, виданий на підставі ухвали Новозаводського районного суду м.Чернігова від 11.08.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором від 15.12.2013 року в сумі 14549,99 грн. та 200 грн. судових витрат, що підтверджується постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження за №46103077 від 26.01.2015 року (а.с.18-19). З приводу урегулювання питання в добровільному порядку та надання офіційної відповіді, [PERSON], як сторона Договору від 15.12.2013 року, який розірвано рішенням суду від 29.05.2014 року та як споживач послуги, якою вона так і не скористалася, звернулася з письмовою заявою від 02.02.2015 року до ФОП [PERSON], в якій просила повернути кошти в сумі 13894 грн. отримані відповідачем від ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.17,20). Факт того, що на рахунок ФОП [PERSON] 16.12.2013 року ПАТ «Альфа-Банк» були перераховані кошти в сумі 13894 грн. підтверджується повідомленням ПАТ «Альфа-Банк» за №17793.1-б/б від 24.02.2015 року, надане на письмове звернення [PERSON] від 06.02.2015 року (а.с.16). Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Враховуючи, що відповідачу кошти в сумі 13894 грн. були перераховані ПАТ «Альфа-Банк» 16.12.2013 року (а.с.16), а отже, саме з 16.12.2013 року починається відлік часу безпідставного утримання відповідачем чужих коштів. Згідно ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (536 цього Кодексу). Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Позивачем був наданий розрахунок щодо нарахування 3% річних та інфляційних витрат за період безпідставного утримання чужих коштів ФОП [PERSON] в сумі 13894 грн. за період з 16.12.2013 року по 01.03.2015 року (а.с.4), згідно якого сума 3% річних за вказаний період складає 486,29 грн. та інфляційні витрати за цей період склали 4816,21 грн. Даний розрахунок був перевірений судом та вважається вірним. Статтею 22 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що захист прав споживачів здійснюється судом. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, а також те, що рішенням суду, укладений між сторонами договір побутового підряду, визнано розірваним на підставі односторонньої відмови від даного договору, яке набрало законної сили, а відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені даним судовим рішенням, не підлягають доказуванню в даній справі, з урахуванням вищевказаних норм чинного цивільного законодавства, згідно яких позивач має право на повернення безпідставно набутих грошових коштів та процентів за користування цими коштами, а також на інфляційні витрати, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд при ухваленні рішення вирішує питання судових витрат, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 243 грн.60 (розмір судового збору на час подання позовної заяви). На підставі викладеного та

Outcome: approved