Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач АТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що згідно кредитного договору від 21.06.2010 року відповідач [PERSON] отримав в АТ КБ "Приватбанк" кредит в сумі 34000 гривень. За умовами кредитного договору відповідач був зобов`язаний кожного місяця здійснювати часткове погашення основної суми. Через неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, станом на 24.09.2019 року заборгованість відповідача за кредитом становить 106205,88 гривень, вказану заборгованість позивач і просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 22 жовтня 2019 року провадження у вказаній справі було відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження на 19 листопада 2019 року(а.с.43-44). Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду від 10 грудня 2019 року задоволено позов та стягнуто з [PERSON] на користь АТКБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором у сумі 106205.88грн.(а.с.57-58). Відповідно до ухвали суду від 20 березня 2020 року заочне рішення Світловодського міськрайонного суду у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості від 10 грудня 2019 року скасоване та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження(а.с.97-98). В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просить суд стягнути з відповідача борг за кредитним договором. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що він не ставив свого підпису під Умовами і правилами надання банківських послуг в Приватбанку, тому останні не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору. Банком не надано доказів отримання кредиту у розмірі 34000 гривень, а нараховані відсотки та пеня взагалі є непропорційними розміру основного боргу, що не відповідає принципам розумності та справедливості. Оскільки, сторони у справі не з`явилися в судове засідання для розгляду справи по суті, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини справи дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк" № б/н від 21.06.2010 року. Відповідач отримав кредит в сумі 34000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ( а.с. 15). Відповідно до розрахунку заборгованості наданого АТ КБ "ПриватБанк" розмір кредитного ліміту був збільшений, кредитними коштами [PERSON] скористався, заборгованість відповідача, станом на 24.09.2019 року складає: 106205грн. 88 коп., яка складається з: 27829 грн.36 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 31248 грн. 36 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 40962грн. 04 коп. - нарахована пеня за прострочення зобов`язання; 632 грн. 51 коп. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 5533грн. 61коп. - заборгованість по судовим штрафам(а.с.10-14). На підставі розрахунку заборгованості за договором б/н від 21.06.2010 року, встановлено, що відповідачем [PERSON] останній платіж в рахунок погашення кредитної заборгованості здійснено 12.09.2019 року в сумі 1грн.39 коп. Сторонами по справі, у розумінні ст.ст. 202, 203, 205, 207, 208 ЦК України, правочину укладено не було. Заява-анкета, що була складена відповідачем, не містить умов, за якими кредитором були здійснені нарахування: відсотків, пені, як за кредитним договором, а тому правовідносини, що склалися між сторонами, не відповідають ст. ст. 11, 14, 1054-1055 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із змісту ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або дострокова зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов`язок кредитодавця надати грошові кошти позичальнику, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 21.06.2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню з відповідача суми боргу за тілом кредиту в сумі 27829,36грн. та простроченим тілом кредиту в сумі 31248,36 грн. Встановлені обставини справи та правовідносини, які склалися між сторонами, відповідають правовим позиціями викладених в судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р., по справі № 342/180/17., і є обов`язковими, згідно ст.263 ЦПК України. Враховуючи викладені обставини, у відповідності до ст. ст. 11, 14, 15, 16 ЦК України, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 27829,36 грн., що складає заборгованість за тілом кредиту та 31248,36 грн., що складає заборгованість за простроченим тілом кредиту, підстав для відмови у позові з підстав спливу строку позовної давності, суд не знаходить, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що кредитні відносини між сторонами договору не припинені. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати підлягають частковому задоволенню, відповідно до задоволеної частини позову в сумі \-1068 грн. 56 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial