Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що 13.08.2015 року між ТОВ «Мідас-Компанії» (Генеральний директор [PERSON] ), Комунально виробничо господарським підприємством в особі начальника Журавського Й.З., ТзОВ «Житомиркомунсервіс» в особі Лісіна Олександра Сергійовича був укладений договір №07/15 про надання охоронних послуг Полігону твердих побутових відходів за адресою: Сингаївська сільська рада Коростенського району, та договору №41 про співпрацю від 14.08.2015 року. Він працював на посаді охоронця Полігону твердих побутових відходів за адресою: Сингаївська сільська рада Коростенського району; спочатку працював в ТзОВ «Мідас-Компанії» та пізніше були передані три охоронця ТзОВ "Житомиркомунсервіс", згідно укладених угод між товариствами; після чого знаходився у трудових відносинах в ТзОВ "Житомиркомунсервіс" ЄДРПОУ 38190789 в особі директора Лісіна Олександра Сергійовича. Укладений трудовий договір знаходився у відповідача, копії укладених трудових договорів відповідач йому не надав. Акти виконаних робіт працівникам не надавались на підписи, велась книга чергувань в якій розписувалися ті хто заступає на зміну, вказувалась дата чергування, зауваження та підписи, тобто оплата за чергування проводилась в кінці кожного місяця в розмірі 170,00 гривень за зміну, отже за десять змін 1700,00 гривень без урахування нічних змін з 22.00 години до 06.00 години, святкових днів, так як умов трудового договору працівникам ніхто не повідомляв, хоча з його боку інструкція по дотриманню і здійсненню пропускного режиму виконувалась добросовісно, велась книга в`їзду та виїзду автотранспорту на охоронювану території Полігону твердих побутових відходів. Тобто, він вважав, що працює офіційно. 23.03.2020 року його було звільнено з посади охоронця ТзОВ «Житомиркомунсервіс» за угодою сторін, оскільки з 01.07.2019 року по 23.03.2020 року відповідач не виплачував заробітної плати, тому на час звільнення утворилась заборгованість, загальний розмір якої складає 16513,12 гривень, із яких 15130,00 гривень заробітна плата за 89 робочих днів /добових чергувань/ та 1383,12 гривень компенсація за невикористану відпустку за 24 календарних дні за 2019-2020 роки (24 календарних днів х /1700,00х2-3400грн.:59 днів/=1383,12грн.). Вважає такі дії відповідача незаконними та такими, що суперечать частині першій ст.116 ЗУпП України. Невиплатою заробітної плати його було позбавлено гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти на життя, що призвело до моральних переживань, втрати душевного спокою. Розмір заподіяної моральної шкоди оцінює в розмірі 10000 гривень. З підстав, передбачених ст.116, 117, 237-1 КЗпП України просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиркомунсервіс": заборгованість по\~заробітній платі\~в сумі\~15130,00\~гривень,\~компенсацію за\~невикористану відпустку\~в сумі\~1383,12\~гривень та моральну шкоду в сумі 10000 гривень. 10.07.2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 17.07.2020 року. У наданому відзиві на позов відповідач зазначив, що [PERSON] ніколи не знаходився у трудових відносинах з ТОВ "Житомиркомунсервіс" та послуги з охорони не надавав. Жодних договорів та угод між ними не існує. Заяву про прийняття на роботу і трудову книжку позивач до ТОВ "Житомиркомусервіс" не подавав, тому просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено,\~що позивач порушив спір у сфері трудових правовідносин, підставою якого зазначив ст.ст.116, 117, 237-1 КЗпП України. Так, відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього кодексу,при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Стаття 237-1 КЗпП передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організацію свого життя. Наведені норми Закону регулюють правовідносини сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві , в установі, організації або з фізичною особою. Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір укладається у письмовій формі та може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 24 Закону України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження перебування сторін у трудових правовідносинах. Надані позивачем ксерокопії аркушів з датами прийняття змін та прізвищами осіб не підтверджують наявності трудового договору та розміру заробітної плати, з приводу якої порушено даний спір. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що позивач, в розумінні ст.76-81 ЦПК України, не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження існування між ним та відповідачем у справі трудових правовідносин та відповідно наявного розміру заборгованості по невиплаченій заробітній платі, з зазначенням її складових, тому підстави для задоволення позову відсутні. Вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, тому також задоволенню не підлягає. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed