Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, судові витрати просить покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що 28.05.2014 року Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" та [PERSON] уклали Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції [PERSON] на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту "Максимум-готівка"). Відповідно до умов вказаного договору відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком до нього - графіком погашення кредиту. Позивач свої зобовязання за договором виконав належним чином надавши відповідачу кредит у сумі 2000,00 гривень. Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, у зв'язку із чим станом на 19.10.2016 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 22486, 48 гривень. У зв'язку із наведеним, просить суд позов задовольнити. Представник позивача, явка якого судом визнана обовязковою, в судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вказує про те, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує у разі виникнення обставин, викладених в ч.1 ст. 224 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся за адресою місця його проживання, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, однак поштова кореспонденція повернулася з відміткою, що адресат за вказаною адресою не проживає.У відповідності до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. А тому суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, та в силу положень ч.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України, вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача без винесення заочного рішення. Відповідачем 27.12.2016 року подано заперечення на позовну заяву, в якій останній вказав, що вважає позовну заяву безпідставною, оскільки 10.11.2016 року між ним та банком було укладено договір про рефінансування кредитних карт, згідно якого датою остаточного повернення кредиту є 11.11.2020 року. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Право кожного на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановлений законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи враховується період з дня надходження до суду позовної заяви до завершення виконання рішення суду. Право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок (рішення ЄСПП у справі "[PERSON] проти Італії"). Європейський суд дотримується думки, що неможливість особи домогтися виконання рішення протягом тривалого часу становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном у сенсі пункту 1 статті 1 Протоколу №1 до Конвенції. (рішення ЄСПП у справі "Шмалько проти України"). Обов'язок забезпечувати ефективну реалізацію прав, захищених цим документом, має бути результатом позитивних обов'язків держави (зокрема, рішення ЄСПП у справі "X і Y проти Нідерландів"), ці позитивні зобов'язання повинні встановлювати певні засоби, потрібні для захисту права на власність (рішення ЄСПП у справі "Лопез Остра проти Іспанії"). Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються (для позивача це стаття 1 Першого Протоколу), має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. На національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (зокрема, рішення ЄСПП у справі "Кудла проти Польщі"). При вирішенні питання про поважність неявки відповідача в судове засідання, суд керується наступним. Згідно з ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Відповідно до ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обовязком не тільки суду, а й осіб які беруть участь у справі. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що, 28.05.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Альфа-Банк" та [PERSON] укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту "Максимум-готівка"). Відповідно до умов договору позивач відкрив відповідачеві картковий рахунок № 26258002111846 у валюті "гривня" та випустив міжнародну платіжну картку DMC Gold строком дії 2 роки з моменту її випуску, встановивши ліміт відновлюваної кредитної лінії 75\~000,00 гривень, сума кредиту, що є доступною клієнту на момент видачі картки складає 2000,00 гривень. Процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 24,00 % річних та торгові операції та на операції зняття коштів. У свою чергу, відповідач зобовязалася в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що визначені договором та додатком до такого. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит в сумі 2000,00 гривень, що підтверджується випискою з особового рахунку останнього. Відповідач в порушення умов договору, своїх зобовязань не виконав в результаті чого станом на 19.10.2016 року у нього виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 22486,48 гривень, з яких 11793,31 гривень тіло кредиту, 8944,75 гривень про строчка по тілу кредиту, 167,60 гривень відсотки за кредитом, 1580,82 гривень неустойка, що підтверджується довідкою про розрахунок заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до положення ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч 2 ст. 1050 ЦК України, яка відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України застосовується до даних правовідносин, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Встановлено, що 26 жовтня 2016 року за вихідним номером № 82623-102 позивачем на адресу відповідача направлено письмову вимогу про повернення кредиту та розяснено наслідки невиконання такої вимоги, проте, остання залишилась без реагування. Згідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи допустимість та достовірність наданої відповідачем на підтвердження своїх заперечень копії пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту № 490961676 від 10.11.2016 року на умовах продукту "Рефінансування кредитних карт", суд не приймає її до уваги, у звязку з тим, що така не підписана сторонами та на ній відсутній відбиток печатки. Неспроможними на думку суду, є доводи відповідача про те, що у звязку з укладенням 10.11.2016 року між ним та банком договору про рефінансування кредитних карт, датою остаточного повернення кредиту є 11.11.2020 року, у звязку з чим у відповідача до вказаної дати відсутнє право вимагати повернення всієї суми кредиту, оскільки право позивача вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася та відсотків за ним, передбачене положеннями ч.2 ст. 1050 ЦПК України, та в даному випадку є санкцією за порушення боржником зобов'язання. Отже вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved