Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", третіх осіб [PERSON], приватного нотаріуса [PERSON], АКПІБ ЗАТ " Промінвестбанк" про визнання виконавого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 травня 2007 року вона, як майновий поручитель, уклала іпотечний договір з Акціонерним промислово-інвестиційним банком (ЗАТ) іпотечний договір №233/07 посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до вказаного договору було передано в іпотеку приміщення магазину "[INFO]" за адресою [ADDRESS]. За вказаним договором нерухоме майно було передане в забезпечення виконання зобов'язань позичальником - [PERSON] перед Акціонерним промислово-інвестиційним банком (ЗАТ) за Кредитним договором укладеним між [PERSON] та Акціонерним промислово-інвестиційним банком (ЗАТ) №232/07 від 23.05.2007 року на суму 200 000,00 грн. В 2014 році вона дізналась, що відповідачем ТОВ "Кредитні ініціативи" було направлено до ДВС м. Рівне Виконавчий напис від 17.12.2013 року вчинений приватним нотаріусом [PERSON] реєстр. номер 2178 про звернення стягнення на приміщення магазину "[INFO]" в зв'язку з нібито невиконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №232/07. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням чинного законодавства, а відтак він не підлягає виконанню. 12 січня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] подав до суду заперечення на позовну заяву, в яких вказав, що повністю заперечує проти позову, оскільки в його основу покладено вимоги та аргументи, що суперечать чинному законодавству України. Вчинену нотаріальну дію-виконавчий напис, вважає таким, що вчинений на законних підставах та у суворій відповідності до норм чинного законодавства. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, за всіх мотивів, викладених у позовній заяві, просив задоволити позовні вимоги. Крім того вказав, що в даному заборгованість позивача перед банком не є безспірною а також з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та в обгрунтування своєї позиції пояснив, що позовні вимони є безпідставними, оскільки заборгованіст позивача перед ТЗОВ " Кредитні ініціативи" є безспірною, і з дня виникнення заборгованості перед ТЗОВ " Кредитні ініціативи" не минуло більше трьох років. Треті особи [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] та представник АКПІБ ЗАТ "Промінвестбанк" в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, заяву чи клопотання про перенесення розгляду справи не подавали. Суд, заслухавши учасників процесу, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши письмові докази по справі та оцінивши надані докази у сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як вбчається з ч. 7 ст. 50 Закону України " Про нотаріат" спір про право, оснований на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного првоадження. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядається судом за позовом боржника до стягувача. таким чином, в разі оспорення заявником достовірності засвідченого факту, прав й обов"язків, основаних на вчиненій нотаріальній дії, чи правильності документів, необхідних для цього, або коли іншими особами оспорюються права й обов"язки, набуття яких пов"язане з вчиненням нотаріальних дій, відповідні заяви розглядаються в порядку позовного провадження. Судом встановлено, що 23 травня 2007 року між Акціонерним промислово - інвестиційним банком (ЗАТ) та [PERSON] укладено кредитний договір №232/07, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 200 000 грн., зі сплатою 18% річних на умовах, визначених кредитним договором. Кінцевий термін повернення основної заборгованості 22 травня 2012 року. З метою забезпечення виконання вимог за зазначеним кредитним договором 23 травня 2007 року між Акціонерним промислово - інвестиційним банком (ЗАТ) та [PERSON] укладено іпотечний договір №233/07, що посвідчений 23 травня 2007 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку кредитору нерухоме майно, а саме : приміщення магазину "[INFO]", загальною площею 108,7 кв. м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], який належить їй на праві власності. Розмір зобов"язань позивача, що забеспеченя зазначеним іпотечним договором, становить тільки сумою у 290 000 грн. Що стосуєтсья інших зобов"язань, взятих на себе [PERSON] згідно з додатковими угодами № 232\\07-1 від 06.08.2008 року, № 232\\07-2 від 16.01.2009 року та додатковим договором до кредитного договору від 01 грудня 2008 року , то їх виконання не були забеспечено позивачем, оскільки [PERSON] в укладенні даних додаткових угод не брала, і укладення додаткових угод з останньою не погоджувалося. Суд дійшов висновку, що вказані додаткові угоди не можуть бути підставами для виникнення нових чи зміни існуючих за іпотечним договором зобов"язань позивача, оскільки ним додаткові угоди до кредитного договору укладено не було. 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний промислово-інвестиційний банк" та ТзОВ "Кредитні ініціативи" укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення. В п.3.1. цього договору зазначено, що в зв'язку з передачею кредитного портфелю за договором відступлення цемент, в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає цесіонарію права, що передаються, та зобов'язується передати цесіонарію договори забезпечення, а цесіонарій приймає та набуває права, що передається, та зобов'язується прийняти договори забезпечення. Права за договорами забезпечення переходить до цесіонарія виключно в силу положень українського законодавства. Разом із тим, 17 грудня 2012 року, між ПАТ "АК Промінвестбанк" та ТОВ "Кредитні ініціативи", відповідно до чинного законодавства України, був укладений договір про відступлення права вимоги. Відповідно до п.2.2. внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення за зобов'язаннями позичальників на заставне майно, та іншими правами вимоги за кредитними договорами забезпечення. 17 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на приміщення магазину "[INFO]", загальною площею 108,7 кв. м., у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] обов'язків за кредитним договором від 23 травня 2007 року. Згідно із ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 20 Закону України "Про заставу" звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку встановленому законом, що відповідно, є одним із способів діяльності нотаріату. Під виконавчим написом нотаріуса слід розуміти підтвердження органом наявності заборгованості ( грошових сум чи майна) та розпорядження про примусове стягнення з боржника на користь кредитора цієї заборгованості. Виконавчий напис вчиняється на борговому документі. Порядок вчинення виконавчих написів визначається главою 14 Закону України " Про нотаріат " та " Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" , затвердженого Наказом МЮУ від 22 лютого 2012 року № 296\\5. Стягнення за виконавчими написами нотаріуса допускається у випадках, чітко передбачених чинним законодавством . Такі підстави перераховані у " Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса" затвердженого Постановою КМУ від 29 червня 1992 року № 1172. . Згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються : оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи , що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов"язання. Статтею 87 вищевказаного Закону та п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Отже, нотаріус вчиняє виконавчі написи , якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між юридичними особами - не більше одного року ( ст. 88 Закону " Про нотаріат"). В той же час, Закон не покладає на нотаріуса обов"язок по перевірці наявності безспірної заборгованості боржника перед стягувачем шляхом дослідження інших документів, не передбачених Переліком. Таким чином, така заборгованість або інша відповідальність боржника має бути безспірною і не потребує додаткового доказування. З іпотечного договору від 23.05.2007 року № 233\\07 вбачається, що з кредитного договору укладеного між " Промінвестбанк" та [PERSON] слідує, шо останній зобов"язувався повернути банку в кінцевий термін до 22 травня 2012 року кредит у розмірі 200 000 грн., проценти за користування ним у розмірі 18 % річних, у тому числі проценти за неправомірне користування кредитом, сплатити неустойку ( пеню, штрафи), а також відшкодувати Іпотекодержателю всі збитки, понесені ним внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору у розмірі та у випадках , передбачених кредитним договором. Як слідує з заяви ТОВ " Кредитні ініціативи" № 37\\24-2 від 25.10.2013 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] заборгованість [PERSON] перед ТОВ " Кредитні ініціативи" , станом на 01.09.2013 року становить 272091,33 грн., з них : за кредитом 191666,00 грн., по відсотках 80425,33 грн. Однак згідно іпотечного договору від 23.05.2007 року № 233\\07 експертна оцінка заставного майна становить 598490 грн., а в іпотеку приміщення магазину " [INFO]" передається за 290 000 грн. . Суд вважає, що даний виконавчий напис є неналежним документом , на підставі якого можливо здійснити примусове стягнення, оскільки органи державної виконавчої служби на підставі Законів України " Про державну виконавчу службу" та " Про виконавче првоадження" повинні при здійсненні виконавчих дій неухильно дотримуватись вимог, визначених у виконавчому документі і не наділені правом самостійно вносити до них зміни, тобто згідно оспорюваного виконавчого напису пропонується звернути стягнення на нерухоме майно ( приміщення магазинку " [INFO]" ) за рахунок якого задовольнити вимоги банку, хоча це приміщення являєтсья цілим майновим комплексом, вартістю 598490 грн., в іпотеку передано дане приміщення на суму 290 000 грн., а заборгованість становить 272091,33 грн.. З матеріалів справи невбачаєтсья, яка саме частка приміщення цілого майнового комплексу магазину " [INFO]" вартістю 598490 грн. , що передано в іпотеку на суму 290 000 грн. виділена в натурі. Таким чином, суд приходить до висновку, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, у порушення вимог вищезазначених нормативних актів, не була перевірена безспірність заявлених вимог. Стягнення за виконавчим написом проводиться в порядку встановленому Законом України " Про виконавче провадження" який визнає виконавчий напис як на підставу для примусового виконання і як виконавчий документ ( ст. 17 цього Закону). Виходячи з вищевикладеного, суд переходить до переконання, що із встановлених обставин справи вбачається, що боргові зобов"язання зазначені у виконавчому написі, не співпадають із зобов"язаннями, зазначеними у кредитному договорі та їх безспірність не підтверджена належними доказами, а отже вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 2178 за заявою ТОВ " Кредитні ініціативи" про задоволення вимог банку за рахунок звернення стягнення на нерухоме майно : нежитлове приміщення магазину " [INFO]" за адресою [ADDRESS] є таким, що не підлягає виконанню. Крім того, судом встановлено, що на даний момент у Рівненському міському суді розглядається справа за позовом ТЗОВ " Кредитні ініціативи" до [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, нежитлове приміщення магазину " [INFO]" по [ADDRESS]. У відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що грунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. У відповідності ст. 88 ЦПК України, підлягає стягнення із відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved