Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Одеської міської ради та просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат: 1- кімната площею 15,6 кв.м, 2- кімната площею 10,4 кв.м, кухні 7,4 кв.м, ванна кімната 2 кв.м, коридор 7,1 кв.м, балкон 0,8 кв.м, житлова площа 26 кв.м, загальна площа 44,2 кв.м, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування вимог позивач вказувала на те , що вона є єдиною спадкоємицею [PERSON] , який за життя не встиг приватизувати квартиру, у зв`язку з чим їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Ухвалою суду від 24.09.2019 р. залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог [PERSON] . В судове засідання сторони не з`явилися представник позивача звернувся з заявою про слухання справи в його відсутності, підтримав позов та просив його задовольнити. Також не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача та третя особа повідомлені належним чином відповідно до вимог ст..128 ЦПК України. Відзив на позов відповідач не надсилав. Третя особа [PERSON] , брат спадкодавця, раніше в засіданні 28.01.2020 р. вказав на те, що на спадкування не претендував. Суд зі згоди представника позивача та відповідно до положень ст.280 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] помер [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] (а.с.11,12). За життя [PERSON] склав заповіт посвідчений 04.07.2018 р. державним нотаріусом Могилів-Подільської державної нотаріальної контори, яким заповідав усе своє майно [PERSON] (а.с.9). 22.08.2018 р. позивач [PERSON] звернулася до Четвертої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.10). 09.04.2019 р. державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у м.Одеса Ільницькою Г.П. було складено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через ненадання спадкоємицею оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру (а.с.27). Судом встановлено, що вказана квартира була отримана [PERSON] на підставі ордеру №127 серія ЖР від 25.02.1977 р., в якій він проживав до дня смерті(а.с.13). Згідно з технічним паспортом складеним 04.08.2017 р. КП «Міське агентство з приватизації житла» квартира складається з двох житлових кімнат: 1- кімната площею 15,6 кв.м, 2- кімната площею 10,4 кв.м, кухні 7,4 кв.м, ванна кімната 2 кв.м, коридор 7,1 кв.м, балкон 0,8 кв.м, житлова площа 26 кв.м, загальна площа 44,2 кв.м (а.с.14,15). Як вбачається з листа КП «БТІ» ОМР від 28.11.2018 р. квартира не зареєстрована на праві власності (а.с. 21). Згідно з листом КП «Міське агентство з приватизації житла» від 06.06.2018 р. приватизаційні документи було повернуто департаментом міського господарства Одеської міської ради у не підписаному стані через наявність арешту на квартирі (а.с.24). Вказаний арешт було накладено через наявність заборгованості по комунальним послугам у розмірі 15479,34 грн, які частинами сплачені, 14.06.2018 р. від імені [PERSON] у розмірі 9097 грн., а 07.09.2018 р. [PERSON] у розмірі 6382,34 грн. (а.с.26). Згідно з матеріалами спадкової справи №707/2018 відкритої щодо майна померлого [PERSON] з заявами про прийняття спадщини звернулися позивач та рідний брат спадкодавця [PERSON] (а.с.38). 09.04.2019 р. позивач отримала свідоцтво про право на спадщину, а саме на Ѕ частини земельних ділянок, розташованих в Новопетрівській сільській раді Великомихайлівського району Одеської області, площею по 5,1885 гектарів (а.с.66,68). Як видно з матеріалів приватизаційної справи 07.09.2017 р. [PERSON] звернувся з заявою на приватизацію квартири (а.с.90) і було складено свідоцтво про право власності на житло (а.с. 92). Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Частиною 1 та 2 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Аналізуючи норми вказаної статті можна прийти до висновку, що чинне цивільне законодавство передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Якщо фізична особа склала заповіт, таким чином розпорядившись своєю власністю на випадок смерті, і не скасувала його, та у разі її смерті спадкування здійснюється за заповітом, який є останньою волею спадкодавця. Спадкування за заповітом поставлене, серед видів спадкування, на перше місце відповідно до домінанти пріоритетності волі особи. Це підтверджується статтею 1223 ЦК України, яка залишає право на спадкування спадкоємцям за законом лише за відсутності заповіту або повного чи часткового визнання заповіту недійсним, неприйняття (відмови) спадщини спадкоємцем за заповітом, усунення від права на спадкування спадкоємця за заповітом, не охоплення заповітом усієї спадщини. Таким чином, спадкування за законом має місце, коли й оскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до загальних норм закріплених в ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, судом встановлено, що позивач по справі спадщину після смерті [PERSON] прийняла у встановленому законом порядку. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною четвертою статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. У силу статей 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Пленум Верховного Суду України в частині п`ятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнанння за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленною заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13. Відповідна правова позиція не змінилися та була викладена у Постанові Верховного суду від 09.02.2018 р. у справі № 719/179/17 , від 27 березня 2019 року у справі № 669/629/16-ц Отже, вимоги позивача є обґрунтованими та законними, у зв`язку з чим вона має право на визнання за нею права власності на квартиру.

Outcome: approved