Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

03.08.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, в якій просить визнати за ним: - право власності на житловий будинок, позначений в технічному паспорті літерою «А-1», з господарськими будівлями та спорудами: сарай літера «В», убиральня літера «Ж», колодязь літера «к», в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , котра померла [INFO] ; - право власності на земельну ділянку площею 0,0300 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , котра померла [INFO] ; - право власності на земельну ділянку площею 1,0000 га, з цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , котра померла [INFO] . Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Брони А.Л. від 03.08.2021 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з визначенням дати підготовчого засідання. Позовна заява обгрунтована тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , котра за життя, а саме 04.08.1997 року, склала заповіт, посвідчений секретарем Тухольківської сільської ради народних депутатів, зареєстрований в реєстрі за № 11, відповідно до тексту якого заповіла жилий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право, своєму сину - [PERSON] . Позивач зазначив, що спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв шляхом фактичного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 06 серпня 2015 року позивач усно звернувся до приватного нотаріуса Сколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюк Ю.П. з проханням про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, на що отримав письмову відмову приватного нотаріуса у видачі такого свідоцтва з підстав відсутності у нього оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, внаслідок чого він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився, але 17.09.2021 року на адресу суду за від нього надійшло клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без його участі, зазначивши, що свої позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідач - Козівська сільська рада Стрийського району Львівської області явку свого представника в підготовче засідання не забезпечив, але попередньо представником [PERSON] подано клопотання про розгляд справи без участі відповідача, вказавши що не заперечує, щодо задоволення позовних вимог. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Відповідно до ч. 3\~ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4\~ст.\~206\~ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3\~ст. 200 ЦПК України, - немає. Врахуваши заяви сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 21 жовтня 2005 року Тухольківською сільською радою Сколівського району Львівської області, у відповідності до актового запису № 13. Про родинні відносини позивача з матір`ю свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.12.1956 року Сколівським райбюро ЗАГС у відповідності до актового запису № 47. 04 серпня 1997 року [PERSON] склала в користь свого сина [PERSON] заповіт, посвідчений секретарем Тухольківської Ради народних депутатів за реєстровим № 11, відповідно до тексту якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: жилий будинок, який належить їй на праві особистої власності, що знаходиться в с. Тухолька Сколівського району Львівської області і все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що буде належати їй на день її смерті і на що буде мати право за законом, заповідає своєму синові [PERSON] . В матеріалах справи наявний дублікат зазначеного заповіту [PERSON] від 04.08.1997 року, який на даний момент є чинним, що підтверджується відповідною відміткою на дублікаті заповіту, здійсненої секретарем Тухольківської Ради народних депутатів. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом, до складу якої увійшов спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] та земельні ділянки, орієнтовною площею 0,0300 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 1,0000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Позивач прийняв спадщину за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] шляхом постійного проживання з ним на момент її смерті в розумінні норм частини 3 статті 1268 ЦК України. 06 серпня 2015 року позивач усно звернувся до приватного нотаріуса Сколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюк Ю.П. із проханням про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, на що отримав письмову відмову приватного нотаріуса у видачі такого свідоцтва з підстав відсутності у нього оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що свідчить лист від 06.08.2015 року № 110/01-16. Згідно виписки з погосподарської книги № 2 с. Тухолька Стрийського району Львівської області за 2001-2005 року, виданої Козівської сільською радою Стрийського району Львівської області, житловий будинок по [ADDRESS] рахувався до дня смерті за [PERSON] , котра померла [INFO] . Загальна площа будинку становить 40,0 кв.м., житлова площа 30,0 кв.м. Будинок побудований у 1939 році, на балансі сільської ради будинковолодіння не рахується. Окрім цього зазначено, що вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці орієнтовною площею 0,0300 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Також за померлою [PERSON] рахувалась земельна ділянка орієнтовною площею 1,000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Згідно довідки № 09-13/323, виданої 03.08.2021 року Тухольківським старостинським округом № 9 Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, померла [PERSON] дійсно проживала до дня своєї смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Частинами 1, 3 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297\~ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до п. 3.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392\~ЦК). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331\~ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 3\~Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до норм ч. 4 ст. 3 зазначеного\~Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Із технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 06.08.2015 року Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації та довідки №1808 від 21.08.2015 року вбачається, що загальна площа спірного житлового будинку (літера «А-1») становить 67 кв. м, з неї житлова 32,4 кв. м. та допоміжна 34,6 кв. м. Приналежним майном до цього жилого будинку є господарські будівлі: підвал (літера «а»), веранда (літера «а1»), сходи (літера «а2»), сарай (літера «В»), підвал (літера «в»), убиральня (літера «Ж»), колодязь (літера «к»). Житловий будинок побудований в 1965 році. Згідно даних технічного архіву Стрийського МБТІ право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано. Слід зазначити, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як\~Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,\~Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до роз`яснень, викладених у листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями\~ЦК УРСР 1963 року,\~Законом України "Про власність",\~Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII\~"Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",\~Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат",\~постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105\~"Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26,\~Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року,\~Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62\~Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР\~підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Аналіз вищенаведених норм закону дає підстави стверджувати, що покійна [PERSON] набула за життя право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] та земельні ділянки, орієнтовною площею 0,0300 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 1, 0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Статтею 1218\~ЦК\~України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Таким чином, з врахуванням тої обставини, що окрім звернення до суду захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на майно спадкодавця [PERSON] не має можливості, а також з метою забезпечення належної реалізації права власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved