Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

у квітні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 27 серпня 2005 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час шлюбу у подружжя народились діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач вказує, що в період шлюбу за спільні кошти подружжя були придбані автомобіль Hyunday I30, хетчбек 2010 р.в., держномер [NUMBER] ; автомобіль Toyota Corolla, седан, держномер [NUMBER] , квартира [ADDRESS] , а також здійснювалося незавершене будівництво будинку, площею 98 кв.м, розташованого на [ADDRESS] . Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто. З урахуванням того факту, що після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з позивачем, а відповідач не приймє участі у їх утриманні, [PERSON] просить збільшити до 70% свою частку відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України. Враховуючи всі заяви по суті справи позивача, остаточно [PERSON] просила суд поділити спільно набуте майно подружжя, що є спільною сумісною власністю, відступивши від засад рівності часток подружжя, зокрема - присудити (виділити в натурі) [PERSON] та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , - присудити (виділити в натурі) [PERSON] та визнати за нею право власності на автомобіль Hyunday I30, хетчбек 2010 р.в., держномер [NUMBER] , - виділити в натурі [PERSON] автомобіль Toyota Corolla седан держномер [NUMBER] , - визнати за [PERSON] право на одержання грошової компенсації внаслідок розподілу спільно набутого майна (автомобілів) в сумі 94 760 гривень 00 коп, які стягнути на її користь з [PERSON] , - визнати правочин щодо повернення будинку, площею 30,9 кв.м, по [ADDRESS] від [PERSON] у власність [PERSON] удаваним та недійсним, - визнати за [PERSON] право на компенсацію витрат на зведення незавершеного будівництвом будинку, площею 98 кв. м, по [ADDRESS] в сумі 689 500 грн., яку стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] (а.с. 163 т. 2) Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі. (а.с. 140 т.1) Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року, залишеною без змін Постановою Київського апеляційного суду від 24 червня 2019 року, частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. (а.с. 144 т.1) Постановлено заборонити відчуження квартири [ADDRESS] та автомобіля «Toyota Corolla» д.н.з. [NUMBER] . (а.с. 143 т.1) Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року, залишеною без змін Постановою Київського апеляційного суду від 29 липня 2019 року, відмовлено в задоволенні повторної заяви [PERSON] про забезпечення позову. (а.с. 179 т.1) 27 вересня 2019 року відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву. В обгрунтування зустрічного позову вказує на те, що 68/100 частини квартири [ADDRESS] є його особистою приватною власністю, оскільки придбані за власні кошти, отримані після розірвання Договору про залучення інвестицій в будівництво житла № В 31/1-8/2-1 від 21 березня 2005 року. Також вказує, що всі реконструкції та ремонтні роботи, які були здійснені за адресою: [ADDRESS] , вчинені [PERSON] . Зазначає, що за час шлюбу сторонами було нажито 32/100 частини квартири [ADDRESS] , автомобіль Hyunday I30, хетчбек 2010 р.в., держномер [NUMBER] , та автомобіль Toyota Corolla, седан, держномер [NUMBER] . (а.с. 54 т.2) [PERSON] у зустрічній позовній заяві просив суд: - виділити [PERSON] в особисту приватну власність автомобіль Hyunday I30, хетчбек 2010 р.в., держномер [NUMBER] , - виділити та визнати за [PERSON] право власності на 18/100 частини квартири [ADDRESS] , - виділити [PERSON] в особисту приватну власність автомобіль Toyota Corolla, седан, держномер [NUMBER] , - виділити та визнати за [PERSON] право власності на 82/100 частини квартири [ADDRESS] . 04 листопада 2019 року відповідач за зустрічним позовом [PERSON] надала до суду відзив на пощзовну заяву [PERSON] (а.с. 189 т.2) Зазначає, що не визнає зустрічний позов по суті, заперечує проти його задоволення як такого, що не грунтується на законі, не доведений належними і допустимими доказами, оскільки вважає наявними підстави для збільшення частки дружини відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України, зважаючи на те, що з нею проживають двоє неповнолітніх дітей, а [PERSON] аліментів на їх утримання не сплачує. Вказує, що [PERSON] набув на підставі договору дарування, посвідченого 07.08.2013 року приватним нотаріусом КМНО Смоляниновою О.Я., земельну ділянку та будівлю на ній, площею 30 кв.м, на [ADDRESS] , СТ "Перемога". За час шлюбу вказана будівля збільшилася у своїй вартості до 1 397 000 грн. внаслідок затрат позивача, зокрема збільшилася її площа до 98 кв.м та повністю проведено її реконструкцію, обладнання меблями. За рахунок такого істотного збільшення вартості вказана будівля підлягала визнанню спільним сумісним майном позивача і відповідача. При цьому, [PERSON] мала право претендувати на 50% вартості вказаного майна, а саме 689 500 грн. Щодо посилань про те, що у спільне сумісне майно подружжя у вигляді квартири [ADDRESS] вклав кошти особисто відповідач, додані до зустрічної позовної заяви докази цього не доводять. Доводи [PERSON] про те, що будівля, площею 30 кв.м, на [ADDRESS] не може входити до складу подружнього майна, що підлягає поділу, оскільки була набута відповідачем на підставі договору дарування, згодом була повернена останньому, а всі роботи, що призвели до збільшення вартості цієї будівлі у порівнянні із моментом укладення договору дарування, виконував [PERSON] , просить не приймати до уваги, зважаючи на фіктивність вказаного правочину. Виконання робіт та несення витрат, пов"язаних із збільшенням вартості вказаного будинку, спростовуються доданим листуванням позивача та відповідача з приводу таких робіт та витрат, що виконувалися підрядниками згідно вказівок та за рахунок подружжя. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 березня 2020 року закрито підготовче провадження та дана справа призначена до розгляду по суті. (а.с. 109 т.4) В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги та просив здійснити поділ спільного майна подружжя у визначений зустрічним позовом спосіб. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій заперечує проти задоволення позову та стягнення з нього компенсацій на користь [PERSON] , просить розглянути справу за його відсутності. (а.с. 121 т.4) Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 27 серпня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. (а.с. 7 т.1) [INFO] у подружжя народився син [PERSON] та [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 8-9 т.1). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 13 т.1) Судом встановлено та не заперечується сторонами, що під час перебування у шлюбі подружжям спільно було придбано автомобіль Hyunday I30, хетчбек 2010 р.в., держномер [NUMBER] , вартістю 219 664,00 грн., та автомобіль Toyota Corolla, седан, держномер [NUMBER] вартістю 314 424,00 грн. Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] автомобіль Hyunday I30, хетчбек 2010 р.в., держномер [NUMBER] зареєстрований на праві власності за [PERSON] (а.с. 40 т.1) Автомобіль Toyota Corolla, седан, держномер [NUMBER] зареєстрований на праві власності за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ [NUMBER] . (а.с. 134 т.2) Квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, видачного 15 січня 2008 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради. (а.с. 14 т.1) Суд встановив, що квартира [ADDRESS] була частково придбана за спільні сумісні кошти подружжя та частково за особисті кошти [PERSON] . Судом встановлено, що до шлюбу [PERSON] інвестував власні кошти у будівництво житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . 21 березня 2005 року [PERSON] було укладено Договір № В 31/1-8/2-1 про залучення інвестицій в будівництво житла з ТОВ «ФОРУМ-Інвест», у відповідності до якого ним було здійснено інвестування в будівництво жилого об`єкту. (а.с. 85 т.2) Згідно з п. 1.2. Договору № В 31/1-8/2-1 від 21 березня 2005 року об`єктом інвестування було житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 73,84 кв.м.; житлова площа 36,48 кв.м. До Договору № В 31/1-8/2-1 від 21 березня 2005 року також було підписано картку розрахунків, в якій було погоджено графік розрахунків. (а.с. 88 т.2) В період з 28 березня 2005 року до 06 травня 2005 року [PERSON] було здійснено декілька оплат за Договором № В 31/1-8/2-1 від 21 березня 2005 року на загальну суму 276 900,00 грн. Судом встановлено, що всі платежі були здійснені до укладення шлюбу, а тому були особистими коштами[PERSON] 29 грудня 2005 року між ТОВ «ФОРУМ-Інвест» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Договору № В 31/1-8/2-1 від 21 березня 2005 року, у відповідності до якої договір було розірвано та ТОВ «ФОРУМ-Інвест» зобов`язалось повернути [PERSON] залучені інвестиції у розмірі 276 900,00 грн. (а.с. 89 т.2) В подальшому ТОВ «ФОРУМ-Інвест» декількома платежами повернуло [PERSON] всі інвестиції за Договором № В 31/1-8/2-1 від 21 березня 2005 року в повному обсязі у розмірі 276 900,00 грн. [PERSON] в зустрічному позові вказує, що вказані грошові кошти були сплачені за Інвестиційним договором про участь у будівництві № 100/06 від 12 січня 2006 року, що підтверджується відповідними квитанціями, що додаються. У відповідності до Інвестиційного договору про участь у будівництві № 100/06 від 12 січня 2006 року [PERSON] були вкладені кошти у будівництво квартири [ADDRESS] . З огляду на остаточну ціну квартири [ADDRESS] в розмірі 406 825,80 грн, [PERSON] було сплачено особистих грошових коштів, які були заощаджені до укладення шлюбу, в розмірі 276 900,00 грн, інша частина коштів в розмірі 129 925,80 грн були спільними коштами подружжя, а тому 32/100 частини квартири є спільним сумісним майном та підлягає поділу. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження джерела походження коштів на придбання квартири, а тому суд критично ставиться до доводів позивача про те, що квартира була придбана лише на спільні кошти подружжя. Доводи позивача про те, що повернення коштів за раніше розірваним інвестиційним договором здійснювалися пізніше першого внеску за спірну квартиру не відповідають дійсності, оскільки повернення коштів здійснювалось з 16 січня 2006 року, а перший внесок за квартиру внесено 23 січня 2006 року. Суд також приймає до уваги доводи [PERSON] , що для внесення першого внеску за спірну квартиру ним були запозичені кошти, які були в подальшому повернуті за рахунок коштів отриманих за раніше розірваним інвестиційним договором в період з 24 січня 2006 року до 06 лютого 2006 року. Тому, суд прийшов до висновку, що спільним сумісним майном подружжя [PERSON] до [PERSON] є автомобіль Hyunday I30, хетчбек 2010 р.в., держномер [NUMBER] ; автомобіль Toyota Corolla, седан, держномер [NUMBER] та 32/100 частини квартири [ADDRESS] . Доводи [PERSON] про необхідність відступити від принципу рівності часток подружжя на підстав ч. 3 ст. 70 СК України та залишити їй 70% від спільного сумісного майна доказами не підтверджені. Так, частиною третьою статті 70 СК України дійсно передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Аліменти (лат. alimentum - харчі, продовольство) - обов`язок утримання, у визначених законом випадках, одним членом сім`ї інших, які потребують цього (у нашому випадку саме утримання батьками своїх дітей). Обов`язок по утриманню може виконуватись як в добровільному порядку, так і у примусовому - при виконанні рішення суду про стягнення аліментів. Отже, для правильного застосування частини третьої статті 70 СК України необхідним є встановлення чи є достатніми чи недостатніми аліменти, які отримуються тим з подружжя, з ким залишились проживати діти для їх фізичного і духовного розвитку. Матеріали справи не містять доказів ані проживання дітей з позивачкою, ані недостатності аліментів для фізичного та духовного розвитку дітей, їх лікування, а тому вимога про збільшення частки позивачки не підлягає задоволенню. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] на підставі договорів дарування, посвідчених 07.08.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я., отримав у власність від свого батька [PERSON] земельну ділянку та садовий будинок, загальною площею 30,9 кв. метрів, житловою площею 18,7 кв.метрів, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 98 т.2) Також суд встановив, що 23 травня 2019 року земельна ділянка та садовий будинок, розташовані за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з розірванням договору дарування були повернуті у власність [PERSON] (а.с. 156 т.2, а.с. 17 т.4) Позивачем заявлено вимогу про компенсацію витрат на зведення незавершеного будівництвом будинку по [ADDRESS] , СТ Перемога в сумі 689500 грн. На підтвердження понесених витрат позивачем надано роздруківки листування, які містять найменування будівельних робіт, вартість таких робіт. Разом з тим, у листуванні відсутні будь-які відомості щодо якого об`єкту такі роботи замовлялись. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти того факту, що таке листування мало місце та вказує, що всі будівельні та ремонтні роботи в будинку виконувались за рахунок батька відповідача [PERSON] - [PERSON] . Крім того, зідно наданих відповідачем [PERSON] письмових пояснень дарування будинку та земельної ділянки його сину [PERSON] було зумовлено передусім тим, що він переймався за стан свого здоров`я та вирішив передати у власність сина нерухомість, але з умовою, що він продовжить користуватись будинком, здійснювати будівельні та ремонтні роботи та після одужання [PERSON] має повернути будинок та земельну ділянку в приватну власність [PERSON] . На першу вимогу про розірвання договорів дарування [PERSON] погодився та 23 травня 2019 року садовий будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з розірванням договору дарування були повернуті у власність [PERSON] . Також [PERSON] стверджує, що всі реконструкції та ремонтні роботи, які були здійснені за адресою: [ADDRESS] , вчинені ним за його особисті кошти. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту участі у будівництві будинку, площею 98 кв. м, по [ADDRESS] , оскільки позивачем не надано ні договорів, ні актів виконаних робіт, ні квитанцій та інших документів, які б достовірно підтвердили факт участі у будівництві будинку, а роздруківка листування не є належним доказом таких витрат. До матеріалів справи сторонами були подані висновки експертів для доведення вартості спільного сумісного майна. Таким чином, в матеріалах справи містяться два висновки щодо оцінки спільної нерухомості, які значно відрізняються своїми результатами щодо ринкової вартості квартири [ADDRESS] . Вбачається, що у Висновку судового експерта Стасюк М.Ю. від 11.03.2019 № 11/03/19 були взяті для порівняння об`єкти, які не є аналогічними квартирі [ADDRESS] . (а.с. 15 т.1) З урахуванням норм ст. 89, 110 ЦПК України суд прийшов до висновку про відхилення висновку судового експерта Стасюк М.Ю. При поділі майна подружжя суд бере до уваги висновок судового експерта Шкребтія В.Г., який є належним, допустимим та достовірним. (а.с. 100 т.2) Суд встановив, що ринкова вартість спільного сумісного майна подружжя є наступною: 32/100 частини квартири [ADDRESS] , пропорційно ринковій вартості квартири на момент поділу майна становить - 789 978,88 грн, автомобіля Hyunday I30, хетчбек 2010 р.в., держномер [NUMBER] , становить 219 664,00 грн, автомобіля Toyota Corolla, седан, держномер [NUMBER] , становить 314 424,00 грн. Загальна вартість спільного сумісного майна подружжя становить 789 978,88 + 219 664,00 + 314 424,00 грн = 1 324 066,88 грн, а ідеальна частка кожного з подружжя має відповідати розміру у грошовому еквіваленті 662 033,44 грн. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу - майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 70 Сімейного Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя у п.22 зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Суд, враховуючи викладені обставини та пріоритет реального поділу майна подружжя, дійшов висновку, що у порядку поділу майна подружжя є доцільним виділити [PERSON] автомобіль Hyunday I30, хетчбек 2010 р.в., держномер [NUMBER] , вартістю 219 664,00 грн., та 18/100 частини квартири [ADDRESS] , вартістю 444 363,12 грн. Крім того, суд, дійшов висновку, що у порядку поділу майна подружжя є доцільним виділити [PERSON] автомобіль Toyota Corolla, седан, держномер [NUMBER] , вартістю 314 424,00 грн., та 14/100 частини квартири [ADDRESS] , вартістю 345 615,76 грн. Такий поділ майна подружжя найбільше відповідає інтересам обох сторін, оскільки здійснюється реальний поділ двох автомобілів, про що просила кожна зі сторін, а поділ квартири здійснюється з урахуванням різниці ринкової вартості автомобілів для забезпечення принципу рівності часток подружжя. З огляду на вкладення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] особистих коштів, його частина у вказаній квартирі з урахуванням частки квартири, яка є його особистою приватною власністю, становить 82/100 частини (68/100 + 14/100). Також [PERSON] просить визнати удаваним та недійсним договір від 23 травня 2019 року про розірвання договору дарування садового будинку, посвідченого 07 серпня 2013 року приватним нотаріусом КМНО Смоляніновою О.Я., посилаючись на те, що вказане нерухоме майно було відчужено відповідачем без згоди позивача і всупереч інтересам сім"ї. Так, відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Підставами для визнання недійсним вказаного правочину, на думку позивача, є передбачені ч.1, 5 ст. 205 ЦК України, ч. 1 ст. 215 ЦК України підстави, а саме вчинення правочину щодо відчуження спірного майна із порушенням цього кодексу - без згоди позивача, яка вимагалася на підставі ч. 2, 4 ст. 369 ЦК України, а також без спрямування на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Проте, такі позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки з матеріалів справи вбачається, що садовий будинок, площею 30,2 кв.м, на [ADDRESS] , належав [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування, укладеного між ним та його батьком [PERSON] , посвідченим 07.08.2013 р. приватним нотаріусом КМНО Смоляніновою О.Я., а тому не є предметом поділу спільного майна подружжя. Доводи позивача про те, що зазначений правочин укладено сторонами для приховання іншого правочину - правочину щодо відчуження відповідачем на користьтретьої особи незавершеного будівництвом об"єкту, вартістю 1 379 000 грн., на компенсацію витрат на спорудження якого мала право позивач, як такого, що створено за її кошти за час шлюбу, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Позивачем не доведено факту участі у будівництві будинку, площею 98 кв. м, по [ADDRESS] , оскільки позивачем не надано ні договорів, ні актів виконаних робіт, ні квитанцій та інших документів, які б достовірно підтвердили факт участі у будівництві будинку, а роздруківка листування не є належним доказом таких витрат. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] підлягають повному задоволенню.

Outcome: partial