Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "Авіакомпанія "Хорс" та з урахуванням збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 117013 грн., посилаючись на те, що мав трудові відносини з відповідачем ТОВ "Авіакомпанія "Хорс" з 25 квітня 2007 року по 18 грудня 2013 року, звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. На день його звільнення відповідачем нарахована але не виплачена позивачеві заробітна плата за період часу з вересня 2013 року по 18 грудня 2013 року, а також компенсація за невикористану відпустку за 57 днів загальною сумою 50,065 гривень 36 копійок. Оформлене письмовою заявою від 20 грудня 2013р. на ім'я Генерального директора ТОВ "Авіакомпанія "Хорс" прохання виплатити усі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи залишилось без відповіді. Відмову виплатити йому коштів відповідач в усній формі обґрунтував відсутністю грошових коштів. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги в межах уточнених позовних вимог 20 травня 2014 року підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача частково визнав позовні вимоги, в частині нарахованої але не виплаченої заробітньої плати та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 50 065,36 грн., оскільки дана сума заборгованості ТОВ «Авіакомпанія «Хорс» перед [PERSON] документально підтверджена. Також зазначив, що стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку за робочі дні, враховуючи, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 437,57 грн., то середній заробіток [PERSON] за час затримки розрахунку складає 43 757 грн., виходячи із розрахунку 437,57 * 100 днів. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі встановив наступне.Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] працював в ТОВ "Авіакомпанія "Хорс" з 25.04.2007 року по 18.12.2013 року, на посаді начальника служби об'єктивного контролю відповідно до копії трудової книги (а.с. 8) і наказу про його звільнення із роботи (а.с. 6) Як вбачається із розрахункового листа за грудень 2013 р. відповідач має заборгованість перед позивачем по заробітній платі на кінець місяця в сумі 50065,36 грн. (а.с. 10 - копія довідки). Вирішуючи спір, суд вважає вирішальним питання щодо законодавства, яким регулюються спірні правовідносин. Так, згідно ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно ст. 94 КЗпП, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Судом встановлено та підтверджено представником відповідача, що станом на 29.10.2014 р. позивачу не здійснено виплату щодо компенсації за невикористану відпустку в сумі 50065,36 грн. Відповдіно до п. 2. Постанови Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427 Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток. Таким чином, з урахуванням поданих розрахункових відомостей та виплат, які були проведені з [PERSON] по день його звільнення, останньому було не виплачено компенсацію за невикористану відпустку в сумі 50065,26 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Відповідно до п. 25 вказаної постанови не проведення розрахунку з працівником в день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченоїст.117 КЗпП України. Згідно частини 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не має правових підстав для стягнення компенсації за невикористані відпустки з відповідача лише на підставі розрахунків самого позивача, без правового обґрунтування цих сум, враховуючи те, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 437,57 грн., то середній заробіток [PERSON] за час затримки розрахунку складає 47 257,56 грн. із розрахунку за робочі дні, а саме: 437, 57 грн. * 108 днів. Що стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні позивача, суд приходить до наступного. В обґрунтування позову в цій частині позивач посилається на ст.117 КЗпП України, яка передбачає обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівнику середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не були виплачені належні йому суми в день звільнення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку а саме: за період з 19.12.2013 року по 11.02.2014 року, а також за період з 12.02.2014 року по 20.05.2014 року в сумі 97 325,92 грн. із розрахунку / 437,57 грн. х 108 днів/ обчислений відповідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Крім цього, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 973,26 коп. на користь держави.

Outcome: partial