Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", в якому просить визнати припиненим виконанням зобов`язання ним перед акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", яке виникло на підставі кредитного договору без номера від 20 вересня 2011 року (анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПраватБанку 0414070000245034722 від 20 вересня 2011 року) та на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03.09.2019 у справі № 343/801/17, судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги\~мотивує тим,\~що він у 2011 році звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та 20.09.2011 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПраватБанку [NUMBER] , на підставі якої отримав кошти в сумі 4170,29 гривень. Долинським районним судом Івано-Франківської області розглядалася справа № 343/801/17 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до нього про стягнення заборгованості і 03.09.2019 винесено рішення, яким позов задоволено частково, а саме: стягнуто з нього на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість по кредитному договору без номера від 20 вересня 2011 року в сумі 4170,29 грн та понесені судові витрати в розмірі 118,24 гривень, відмовивши в решті позову за безпідставністю позовних вимог. Рішення суду набрало законної сили відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року. На виконання рішення суду він перерахував на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» вказані суми 4170,29 грн та 118, 31 грн, разом 4288,60 грн(квитанція від 13.08.20 №ПН134470С1). Судовим рішенням встановлено, а відтак і не потребує окремого доказування, що він отримав по кредитному договору 4170,29 грн, які ним було повернуто банку. Таким чином, він, виконавши зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк», 13.08.2020 звернувся з проханням видати довідку про відсутність заборгованості, на що банк надав відповідь, яка зводиться до невизнання рішення суду. У зв`язку з цим змушений звернутися до суду з даним позовом, щоб визнати припиненим виконанням ним зобов`язання перед банком за кредитним договором. В судове засідання позивач не з`явився, однак його представник в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у ньому. Додатково зазначив, що після набрання рішенням суду законної сили з метою добровільно погашення боргу його довіритель неодноразово звертався в Банк, однак представники останнього навіть не давали йому рахунок, на який можна оплатити кошти за рішенням суду, а після сплати боргу, хоч і не заперечували факту отримання коштів від позивача, однак відмовляються визнати зобов`язання припиненим, що підтвердити відповідною довідкою. Такими діями відповідач не тільки не виконує та не визнає рішення суду, але й порушує права [PERSON] , вважаючи що має право на отримання від останнього додаткових коштів та відмовляючи у припиненні виконаного зобов`язання. Не заперечив проти ухвалення заочного рішення. А також наголосив, що надасть необхідні докази щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та клопотав призначити судове засідання для вирішення питання про їх стягнення. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позов від нього до суду не надходило. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 03.02.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. 23 лютого 2021 року від представника позивача адвоката Малетина А.Я. надійшли заява про вступ у справу як представника, в якій він також просить проводити судове засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та заява про внесення даних РНОКПП / коду ЄДРПОУ до додаткових відомостей про учасника справи. Ухвалою суду від 24.02.2021 постановлено судове засідання по справі, призначене на 02 березня 2021 року о 09.00 годин, провести дистанційно у режимі відеоконференції за допомогою он-лайн сервісу зв`язку EASYCON https://vkz.court.gov.ua. В ухвалі також вказано про внесення до електронної справи додаткових відомостей про представника позивача-адвоката Малетина А.Я., як учасника справи, що надасть йому доступ до неї. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать дані офіційного сайту Укрпошти та наявні у справі рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 28, 36, 41). Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 02.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 12 березня 2021 року та 14 квітня 2021 року представником позивача подано клопотання про участь у судовому засіванні в режимі відеоконференції, які ухвалами суду відповідно від 15.03.2021 та 14.04.2021 суд задовольнив та постановив судові засідання по справі, призначені на 25 березня 2021 року о 09.00 годин та 20 квітня 2021 року о 10.00 годин, провести дистанційно у режимі відеоконференції за допомогою он-лайн сервісу зв`язку EASYCON https://vkz.court.gov.ua. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, позивач через свого представника не заперечив проти заочного розгляду справи, а тому суд протокольною формою ухвали від 20.04.2021 постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: рішенням Долинського районного суду Iвано-Франкiвської області від 03.09.2019 у справі №343/801/17 стягнуто з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість по кредитному договору без номера від 20 вересня 2011 року в сумі 4170 (чотири тисячі сто сімдесят) гривень 29 копійок та понесені судові витрати в розмірі 118 (сто вісімнадцять) гривень 24 копійки, відмовивши в решті позову за безпідставністю позовних вимог (а.с.4-9). Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10.12.2019 у справі №343/801/17 рішення Долинського районного суду Iвано-Франкiвської області від 03.09.2019 залишено без змін (а.с.10-15). Відтак вказане рішення суду після прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набрало законної сили. 13\~серпня 2020\~року [PERSON] \~сплатив АТ\~КБ «Приватбанк»\~4288,60\~грн заборгованості\~по кредиту\~на виконання\~рішення Долинського\~районного суду\~Iвано-Франкiвської\~області від\~03.09.2019\~у справі\~№343/801/17,\~що підтверджується\~квитанцією №ПН134470С1 від 13.08.2020 (а.с.16). В цей же день, 13.08.2020, [PERSON] звернувся із заявою до АТ КБ «Приватбанк», в якій повідомив, що на виконання рішення суду він перерахував на рахунок Банку 4170,29 грн та 118,31 грн, разом 4288,60 грн, згідно квитанції від 13.08.20 №ПН134470С1. Таким чином його зобов`язання перед ПАТ КБ «Приватбанк» вважаються погашеними. У зв`язку з чим просить видати довідку про відсутність заборгованості (а.с.17). У своїй відповіді від 11.09.2020 №20.1.0.0.0/7-200819/7011 АТ КБ «Приватбанк» повідомив [PERSON] , що у своїй діяльності він керується вимогами чинного законодавства України. Між ним та АТ КБ "ПриватБанк" укладений Договір про надання банківських послуг б/н від 20.09.2011, згідно з умовами якого він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредиту на суму залишку. Натомість належним чином він договір не виконав, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, що викликало певні витрати і збитки з боку банку, у зв`язку з чим останній звернувся до суду. Резолютивна частина рішення має вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають із встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України. Враховуючи вищезазначене, виконанню підлягає резолютивна частина рішення суду. У резолютивній частині рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03 вересня 2019 року у справі № 343/801/17 відсутні будь-які приписи щодо припинення зобов`язань за Договором. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З урахуванням вимог чинного законодавства України та умов Договору просить здійснити погашення заборгованості, яка існує у нього перед банком (а.с.18). Суд звертає увагу, що відповідач у своїй відповіді [PERSON] зазначає про наявність заборгованості в останнього перед ним, однак не вказує ні її розмір, не надає її розрахунку, не вказує у зв`язку з чим та за який період вона виникла. При цьому факту погашення заборгованості, встановленої рішенням суду у справі за його позовом до [PERSON] не заперечує. Між сторонами виник спір з приводу визнання зобов`язання позивача перед відповідачем, яке виникло на підставі кредитного договору, та наявності підстав для припиненння вказаного зобов`язання у зв`язку з його виконанням відповідно до рішення суду. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, вислухавши сторону позивача, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які надані на обґрунтування, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом\~ст.\~12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 20.09.2011\~підписав анкету-заяву\~про приєднання\~до Умов\~та Правил\~надання банківських\~послуг у\~ПраватБанку [NUMBER] ,\~на підставі\~якої отримав\~певну суму\~коштів на\~кредитну картку.\~Однак,не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, вчасно борг не погашав, у зв`язку з чим рішенням Долинського районного суду Iвано-Франкiвської області від 03.09.2019 у справі №343/801/17 стягнуто з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість по кредитному договору без номера від 20 вересня 2011 року в сумі 4170,29 гривень та понесені судові витрати в розмірі 118,24 гривень. Вказане рішення набрало законної сили 10.12.2019. З моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов`язань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину - площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про виконавче провадження». 13\~серпня 2020\~року на\~виконання рішення\~суду [PERSON] \~перерахував на\~рахунок АТ\~КБ "Приватбанк"\~4170,29\~грн та\~118,31\~грн,\~разом 4288,60\~гривень,\~тобтодобровільно погасив суму заборгованості за договором, визначену рішенням суду, в повному обсязі, на підтвердження чого долучив квитанцію на вказану суму. Статтею 129 Конституції України\~закріплено засади обов`язковості судового рішення. Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Як визначено\~положеннями ст.\~18\~ЦПК України,\~судові рішення,\~що набрали\~законної сили,\~обов`язкові для\~всіх органів\~державної влади\~і органів\~місцевого самоврядування,\~підприємств,\~установ,\~організацій,\~посадових чи\~службових осіб\~та громадян\~і підлягають\~виконанню на\~всій території\~України,\~а у\~випадках,\~встановлених міжнародними\~договорами,\~згода на\~обов`язковість яких\~надана Верховною\~Радою України,\~-\~і за\~її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Європейський суд з прав людини у п. 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» ((Case of Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (N 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, N 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію ( 995_690 ) (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року ( 980_086 ), серія А, N 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України зазначається, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки позивач в добровільному порядку виконав рішення суду, за яким банк стягнув з нього заборгованість за кредитним договором, то зобов`язання за кредитним договором були виконані позичальником в повному обсязі, згідно зі ст. 598-599 ЦК України. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Постановою КЦС Верховного суду від 20.02.2019 №758/13462/15-ц, провадження № 61-17930св18 зазначається, що після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Згідно із\~статтею 599 ЦК України\~ зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 9 вересня 2015 року при розгляді справи № 6-939цс15, припинення зобов`язання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином. Наведене вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 368/923/17 (провадження № 61-15014св18), де серед іншого зазначено, що статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики, ці зобов`язання вважаються припиненими. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач будь-яких заперечень з приводу невиконання рішення суду та непогашення заборгованості за кредитним договором, встановленої у ньому, не подавав, будь-яких додаткових вимог за спірним договором до [PERSON] за вказаний період не пред`являв. Враховуючи факт виконання [PERSON] рішення суду про стягнення з нього суми заборгованості за кредитним договором, суд вважає, що зобов`язання за кредитним договором є припиненими в зв`язку з фактичним виконанням зобов`язання, відтак позовні вимоги слід задовольнити. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Враховуючи, що [PERSON] при зверненні з позовом до суду відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від сплати судового збору був звільнений, оскільки кредитний договір відповідно до його умов є споживчим кредитом та споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, відтак 908 гривень судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави. Що стосується понесених позивачем витрат на правничу правову допомогу, то згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Беручи до уваги, що представник позивача адвокат Малетин А.Я. заявив про те, що докази про понесені судові витрати на професійну правничу допомогу ними буде надано після ухвалення рішення, суд на підставі п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, вважає за необхідне у резолютивній частині вказати про призначення судового засідання для вирішення питання про витрати на професійну правничу допомогу, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 18, 81, 133, 141, 265 ЦПК України, ст.ст. 11, 263, 526, 598, 599, 653, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 № 1023-XII, та

Outcome: approved