Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач в поданій заяві просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 8 726,07 гривень та суму середнього заробітку за час затримки виплати у розмірі 18 025,00 гривень. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 2 лютого 2011 року прийнятий на роботу до відповідача на посаду верстатника, а з 25 грудня 2013 року був звільнений. Проте, частково за листопад 2013 року та по день звільнення відповідач не виплачує йому заробітну плату, у зв'язку із чим утворилась вищевказана заборгованість. Сторони в судове засідання не з'явилися, проте від позивача надійшла заява про проведення розгляду справи у його відсутність та про згоду останнього, у разі потреби, на заочний розгляд справи. Також, останній в заяві уточнив позовні вимоги, а саме стягнення з відповідача заборгованості за час затримки виплати на момент винесення рішення суду. В свою чергу підстави неявки в судове засідання відповідача як і третьої особи суду невідомі, хоча ТзОВ "Елкопласт-Укр" та [PERSON] було завчасно та належним чином повідомлено про місце, день та час слухання справи, що підтверджується поштовими повідомленнями. За таких обставин, зважаючи на відсутність будь-яких даних про причини неявки в судове засідання відповідача, належне сповіщення останнього про день та час розгляду та беручи до уваги той факт, що позивач не заперечує проти заочного порядку розгляду даної справи, суд вважає за можливе відповідно до положень ст. ст. 224, 225 ЦПК України провести судове засідання за правилами заочного розгляду справи. В свою чергу позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити. Судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. Наказом (розпорядженням) №23 від 1 лютого 2011 року позивача прийнято на роботу до ТзОВ "Елкопласт-Укр", на посаду верстатника (а.с. 6). 25 грудня 2013 року наказом щодо особового складу №3, позивача звільнено у зв'язку з ліквідацією товариства. Як вбачається з довідки №12 від 14.04.2014 року, що видана ТзОВ "Елкопласт-Укр", заборгованість із виплати заробітної плати вказаного товариства перед позивачем становить 8 762, 07 гривні (а.с. 15). Вказана заборгованість, відповідно до розрахунків ТзОВ "Елкопласт-Укр" (а.с. 12), утворилась внаслідок невиплати позивачу частково заробітної плати за листопад 2013 року (2 109,38 гривень) та в повному обсязі за грудень 2013 року (6 652,69 гривень). Також, за наданими позивачем розрахунком заборгованості за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, така заборгованість складає 18 025,00 гривень. Суд погоджується з наданими позивачем розрахунками та методом обчислення суми нарахованих коштів за час затримки невиплаченої заробітної плати при звільненні, який в свою чергу ґрунтуються на даних довідки виданої відповідачем (а.с. 14), а саме: 3 500 гривень (листопад 2013 року) + 3 850,00 гривень (грудень 2013 року) + 3 675,00 гривень (січень 2014 року) + 3 500,00 гривень (лютий 2014 року) + 3 500,00 гривень (березень 2014 року) = 18 025,00 гривень. Водночас, позивач звернув увагу суду на те, що з відповідача на його користь має бути стягнута сума середнього заробітку за час затримки виплати станом на момент винесення даного рішення. А отже, беручи до уваги, що днем винесення рішення є 27 травня 2014 року, то сума нарахованих коштів за час затримки невиплаченої заробітної плати при звільненні має складатись з суми 18 025,00 гривень (листопад 2013 року - березень 2014 року) + (3 675,00 + 2 800,00) = 24 500 гривень, де 3 675,00 гривень та 2 800,00 гривень - суми нарахованих коштів за час затримки невиплаченої заробітної плати при звільненні за квітень 2014 року та до 27 травня 2014 року (день винесення рішення) включно. В свою чергу суми заборгованості в 3 675,00 гривень та 2 800,00 гривень утворились внаслідок множення середньоденного заробітку позивача за останніх два місяці (175 гривень) на кількість робочих днів, в квітні 2014 року (21 день) та з 5- 27 травня 2014 року включно (16 днів). Отже, середній заробіток за весь час затримки виплати коштів при звільненні і на момент винесення рішення становить 24 500,00 гривень. Судом встановлено, що даним фактичним обставинам справи відповідають трудові правовідносини. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Приписи частини 1 статті 117 КЗпП України регламентують, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, наявність порушення прав позивача на оплату праці з боку відповідача і є доведеною належним чином та допустимими доказами підставою для повного задоволення позову, адже встановлено порушення прав позивача, які підлягають судовому захисту у спосіб обраний позивачем. Відповідно до підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що у даній конкретній справі становить 245,00 гривень, проте беручи до уваги той факт, що позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі п.1 ч. 1 ст. 5 згаданого Закону, суд стягує його з відповідача в дохід держави за правилами визначеними ч. 3 ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved