Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Заявник в особі свого представника звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження та материнства. В обґрунтування своєї заяви, заявник посилається на те, що вона уродженка с.Вилок Виноградівського району Закарпатської області. В 1998-1999 роках переїхала до м.Москви, де проживала з [PERSON] без реєстрації шлюбу та місця проживання. Приблизно в січні 2003 року вона завагітніла, а у травні 2003 року приїхала в село Сидоровичі Іванківського району Київської області. Однак, через деякий час повернулася до м.Москви, де і народила дитину - сина [PERSON] , [INFO] . На той час заявник не мала свого ні паспорту, ні свідоцтва про народження, а тому в пологому будинку змушена була надати паспорт іншої людини, [PERSON] , сестри чоловіка з яким проживала. Довідку про народження сина [PERSON] вона втратила ще у Москві, свідоцтво про народження дитини не оформлювала. Згодом повернулася до с.Сидоровичі із сином [PERSON] , де і проживає по теперішній час. Син перебуває на повному утриманні та вихованні заявника. При зверненні заявника до Відділу РАЦСу було повідомлено про необхідність встановлювати факт народження в судовому порядку. В зв`язку з наведеними обставинами, заявник звернулася до суду із заявою та просить суд встановити факт народження дитини, [PERSON] , [INFO] , місце проживання м.Москва Російської Федерації та Встановити біологічне материнство [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . В підготовчому судовому засіданні заявник та його представник позовні вимоги підтримали наполягали на їх задоволенні. Заявник пояснила суду, що медичну довідку про народження нею дитини було втрачено. Представник заінтересованої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Іванківської РДА - Матюшок І.Л. заяву [PERSON] визнала. Представник заінтересованої особи, Відділу реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції в підготовче судове засідання не з`явився, звернувся до суду із листом, в якому просить розгляд справи проводити у відсутності представника відділу, заперечень не мають. Свідок [PERSON] пояснила суду, що заявник в 2003 році була вагітною. В кінці літа вона кудись поїхала. Мати заявника всіх запевняла, що її донька поїхала до Москви. В лютому-березні 2004 року заявник приїхала в с.Сидоровичі з сином. Свідок в 2004 році працювала головою сільської ради і було зроблено запити до пологовому будинку, де із слів заявника, було народжено дитину, однак відповідь так не надійшла. Неодноразо просили заявниці зробити експертизу ДНК, на що остання відмовлялася в зв`язку з нестачею коштів. В судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлені. Представник заявника [PERSON] звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи в її відсутності, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Враховуючи вимоги частини 2 статті 247 ЦПК України «у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється». Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", зазначено, що суди можуть встановлювати факти реєстрації народження якщо в органах реєстрації актів громадянського стану відсутній відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. Згідно з абз. 5 ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18жовтня 2000 р. за № 719/4940 (далі - Правила), визначено підстави для проведення державної реєстрації народження дитини. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун дитини, особа, яка ї утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 2 ст. 55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Так під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] з 31.05.2003 року по даний час. ЇЇ син [PERSON] проживає разом з нею в с.Сидоровичі без реєстрації з дня народження по даний час (а.с.10). Згідно Висновку експерта № 103 від 16.05.2018 року, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного материнства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,9%; за вимогами Другого Міжнародного Симпозіуму з Ідентифікації людини - біологічне материнство вважається доведеним (а.с.41-44). Відповідно до Висновку експерта за № 120/К від 28.11.2018 року, вік дитини [PERSON] приблизно 15 років (а.с.71-74). Відповідно до п. 1 ст. 7 Конвенції про права дитини: «дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування». Згідно ч. 3 ст. 49 Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, укладення та розірвання шлюбу, зміна імені та смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Реєстрація народження дитини провадиться державним органом реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові і засвідчується свідоцтвом про народження (ст. 144 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що медичні документи та інші документи на підставі яких можливе проведення державної реєстрації народження дитини не збереглись, що унеможливлює проведення державної реєстрації народження заявниці на даний час. За приписами Правил визначено, що при відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у пункті 1 Правил, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Дані про дату і місце народження дитини зазначають відповідно до рішення суду. Встановлення факту народження дитини необхідне заявнику для державної реєстрації народження дитини, внесення відомостей про її народження до Державного реєстру. Враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, встановлення факту народження дитини дасть заявнику можливість отримати свідоцтво про народження, видане відповідним державним органом України. Відомості про батька в матеріалах справи відсутні. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та про існування правових підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved