Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Іллінецької міської ради Вінницької області про визнання права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами та визнання права на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування за законом. Позов мотивували тим, що [INFO] в селі Павлівка Іллінецького району Вінницької області помер [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла дружина померлого [PERSON] , подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [INFO] в місті Вінниця померла мама позивачів [PERSON] . До не оформленого спадкового майна [PERSON] та [PERSON] , належать будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,48 га. Іллінецька приватна нотаріальна контора не видає позивачам свідоцтво про право на зазначене спадкове майно, оскільки первинна реєстрація домоволодіння у встановленому порядку проведена не була та відсутні правовстановлюючі документи, тому [PERSON] та [PERSON] змушені звертатися до суду за захистом своїх прав та інтересів. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, натомість подали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити та розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача Іллінецької міської ради Вінницької області подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги міська рада визнає, проти їх задоволення не заперечує та просить проводити розгляд справи у відсутність представника ради. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Згідно з ч. ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні та задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.15), після смерті якого відкрилась спадщина на його майно. Згідно спадкової справи №177/2000 від 13.06.2000 року відкритої державним нотаріусом Іллінецької нотаріальної контори ГТУЮ у Вінницькій області, [PERSON] була єдиним спадкоємцем після смерті покійного. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 17). На день смерті [PERSON] та [PERSON] , мали у власності будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,48 га. Про склад будівель та споруд свідчить копія технічного паспорту (а.с. 24-26), що виготовлений станом на 06.06.2019 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] з схемою розташування будівель та споруд, експлікацією до схеми розташування будівель та споруд, плану будинку, експлікацією приміщень будинку садибного типу, характеристикою будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що виданий комунальним підприємством «Гайсинське міжрайонним бюро технічної інвентаризації». Відповідно до довідки №222 від 31.05.2019 року виданої Виконавчим комітетом Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області житловий будинок, рік побудови 1958 в [ADDRESS] , станом на 15 квітня 1991 року згідно записів погосподарської книги відносився до суспільної групи колгоспних дворів, склад двору слідуючий: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 27). Згідно рішення Павлівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області 6 сесії 22 скликання від 24.12.1996 року та додатку до нього в якому зазначається, що [PERSON] , було передано у безкоштовну приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,48 га (а.с. 28-29). Згідно кадастрових планів виготовлених інженером [PERSON] за адресою: [ADDRESS] знаходиться такі земельні ділянки: присадибна ділянка, загальною площею 0,25 га та ділянка для ведення ОСГ, загальною площею 0,18 га (а.с. 31-32). Відповідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. ст. 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 17), копією паспортів громадян України позивачів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-14), копіями свідоцтв про народження позивачів (а.с. 19-20) та копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 23), стверджується, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом після смерті батьків, які мають право на спадкування. Спадкодавцем за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації вищевказаних земельних ділянок. Зазначене рішення про приватизацію земельної ділянки прийнято в період чинності Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок». Згідно із статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. За статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243 св. 18 зазначив, що: «Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139- V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-V1). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України).» Згідно п.7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи вищевикладене, а також повне визнання позовних вимог відповідачем, вважаю, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачами слід визнати в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок та право на земельні ділянки, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачами при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі по 987,10 грн. кожним(а.с.1-2). На підставі ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову до суду, інші 50 відсотків судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого нею судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved