Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

03 січня 2018 року ПАТ «ПроКредит Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги Банк мотивував тим, що 20 жовтня 2011 року між ПАТ «ПрокредитБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено рамкову угоду №FW1201.273. За умовами рамкової угоди сума кредитування становила 160 000,00 грн, строком на 120 місяців та максимальний розмір процентів 40%. У рамках вказаної угоди між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання траншу № 1201.42102/FW1201.273 від 21.10.2011 року відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 25 000,00 USD на строк 36 місяців зі сплатою 13.5%. В забезпечення виконання умов вказаного договору між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки №229498-ДП1 від 21.10.2011 року. Однак у відповідача [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість з капіталу 228297,26 грн. у вигляді процентів за період з 11.07.2014 року по 11.12.2017 року у розмірі 93820,79 грн., пені за період з 11.06.2017 року по 11.12.2017 року у розмірі 210033,48 грн. Між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання траншу № 1201.42114/FW1201.273 від 31.10.2011 року відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 13 500,00 USD на строк 36 місяців зі сплатою 13,5%. В забезпечення виконання умов вказаного договору між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки №229498-ДП1 від 31.10.2011 року. Однак у відповідача [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість з капіталу 64189,23 грн у вигляді процентів за період з 11.07.2014 року по 11.12.2017 року у розмірі 26379,14 грн., пені за період з 11.06.2017 року по 11.12.2017 року у розмірі 59054,09 грн. Крім того, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 1201.42073/FW1201.4207373 від 05.09.2011 року відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 37500,00 USD на строк 36 місяців зі сплатою 14%. В забезпечення виконання умов вказаного договору між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки №225375-ДП1 від 05.09.2011 року. Однак у відповідача [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість з капіталу 261168,63 грн у вигляді процентів за період з 11.07.2014 року по 11.12.2017 року у розмірі 102857,51 грн., пені за період з 11.06.2017 року по 11.12.2017 року у розмірі 240275,14 грн. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 липня 2013 року з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] було стягнуто заборгованість за вищевказаними кредитними договорами в загальній сумі 294581,62 грн. На даний час позивач просить стягнути з відповідачів суму процентів за неправомірне використання кредитного капіталу за період з 11.07.2014 року по 11.12.2017 року, а також пеню за останні півроку неправомірного використання кредитних коштів, а саме з 11.06.2017 року по 11.12.2017 року. Позивач просить суд: стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором № 1201.42102/FW1201.273 від 21.10.2011 року в розмірі 303854,27 грн., а саме: у вигляді процентів за період з 11.07.2014 року по 11.12.2017 року в розмірі 93820,79 грн., пені за період з 11.06.2017 року по 11.12.2017 року в розмірі 210033,48 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором № 1201.42114/FW1201.273 від 31.10.2011 року 85433,26 грн., а саме: у вигляді процентів за період з 11.07.2014 року по 11.12.2017 року в розмірі 26379,14 грн., пені за період з 11.06.2017 року по 11.12.2017 року в розмірі 59054,09 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором № 1201.42073/FW1201.4207373 від 05.09.2011 року 343132,65 грн., а саме: у вигляді процентів за період з 11.07.2014 року по 11.12.2017 року в розмірі 102857,51 грн., пені за період з 11.06.2017 року по 11.12.2017 року в розмірі 240275,14 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] як солідарного зі [PERSON] боржника за договором № 1201.42073/FW1201.4207373 від 05.09.2011 року 343132,65 грн., а саме: у вигляді процентів за період з 11.07.2014 року по 11.12.2017 року в розмірі 102857,51 грн., пені за період з 11.06.2017 року по 11.12.2017 року у розмірі 240275,14 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] як солідарного зі [PERSON] боржника за договором № 1201.42102/FW1201.273 від 21.10.2011 року у розмірі 303854,27 грн., а саме: у вигляді процентів за період з 11.07.2014 року по 11.12.2017 року в розмірі 93820,79 грн., пені за період з 11.06.2017 року по 11.12.2017 року в розмірі 210033,48 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] як солідарного зі [PERSON] боржника договором № 1201.42114/FW1201.273 від 31.10.2011 року 85433,26 грн., а саме: у вигляді процентів за період з 11.07.2014 року по 11.12.2017 року в розмірі 26379,14 грн., пені за період з 11.06.2017 року по 11.12.2017 року в розмірі 59054,09 грн. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] надано відзив на позовну заяву (а.с.74-79), з якого вбачається, що відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Свої вимоги мотивує тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження однозначної суми заборгованості відповідача. Крім того, представник зазначає, всі три договори траншу укладено на строк 36 місяців. Строк дії договору укладеного 21.10.2011 року сплив 21.10.2014 року, строк дії договору укладеного 31.10.2014 року сплив 31.10.2017 року та строк дії договору у кладеного 05 вересня 2011 року сплив 05 вересня 2014 року. Посилаючись на вимоги ст. 1048 ЦК України представник вказує, що нарахування банком відсотків у розмірі, що передбачений договором після закінчення терміну його дії є незаконним і підлягає порахунку на рівні облікової ставки НБУ. Представник вказує, що розмір неустойки, нарахований банком, значно перевищує розмір відсотків, від яких він нарахований. Посилаючись на положення ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» вказує, що умови договору є несправедливими. Просить застосувати положення ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки та процентів. Позивачем направлено до суду відповідь на відзив (а.с.90-92), з в якому вказується, що суму пені банк просить стягнути лише за останні півроку, так як сума пені значно перевищує суму капіталу. Позивач вказує, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується у випадку надання споживчого кредиту, а відповідач [PERSON] укладав кредит як фізична особа-підприємець. Представник відповідача [PERSON] надав додаткові пояснення (а.с.239), в яких вказував, що після направляння відповідачу письмового повідомлення про дострокове погашення всієї заборгованості за кредитом, договір траншу та кредитний договір припиняють свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення відсотків, пені, які не передбачено умовами договору траншу та кредитного договору. У судове засідання представник позивача не з'явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду повідомлялися належним чином. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] як фізичною особою підприємцем 20 жовтня 2011 року було укладено рамкову угоду №FW1201.273 (а.с.8-11). За умовами рамкової угоди сума кредитування становила 160000,00 грн, строком на 120 місяців та максимальний розмір процентів 40%. Між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання траншу № 1201.42102/FW1201.273 від 21.10.2011 року відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 25 000,00 USD на строк 36 місяців зі сплатою 13.5%. (а.с. 12-15). Із виписки з особового рахунку [PERSON] вбачається, що в період з 21.10.2011 року по 25.10.2011 року в рамках вказаного договору [PERSON] було перераховано 25 000 доларів США (а.с.21). Між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання траншу № 1201.42114/FW1201.273 від 31.10.2011 року відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 13 500,00 USD на строк 36 місяців зі сплатою 13.5%. (а.с.17-20). Із виписки з особового рахунку [PERSON] вбачається, що в період з 31.10.2011 року по 03.11.2011 року в рамках вказаного договору відповідачу 1 було перераховано 13 000 доларів США (а.с.22). На забезпечення виконання умов Рамкової угоди з відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №229498-ДП1 від 20.10.2011 року (а.с.33-34). Між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 1201.42073/FW1201.4207373 від 05.09.2011 року, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 37500,00 USD на строк 36 місяців зі сплатою 14% (а.с.25-29). Із виписки з особового рахунку [PERSON] вбачається, що в період з 05.09.2011 року по 06.09.2011 року в рамках вказаного кредитного договору відповідачу було перераховано 27 500 доларів США (а.с.23). У забезпечення виконання умов вказаного договору Банком з [PERSON] було укладено договір поруки №225375-ДП1 від 05.09.2011 року (а.с.31-32). Як вбачається з Детальної інформації про фізичну особу [PERSON], розміщеної Міністерством юстиції України в Реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, [PERSON] 08.07.2016 року припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця (а.с.42-43). У судому засіданні оглянуто матеріали цивільної справи №591/2047/13-ц, з якої вбачається, що 29 січня 2013 року ПАТ «ПроКредит Банк» направив боржнику ФП [PERSON] вимогу про дострокове погашення кредиту вих. №40/01.13 по Договору надання траншу № 1201.42102/FW1201.273 від 21.10.2011 року та Договір про надання траншу № 1201.42114/FW1201.273 від 31.10.2011 року (а.с.50) на протязі п'яти банківських днів з моменту відправлення вимоги всього 463,27 грн. та 9880,39 доларів США. Крім того, 29 січня 2013 року ПАТ «ПроКредит Банк» направив боржнику ФП [PERSON] вимогу про дострокове погашення кредиту вих. №41/01.13 по кредитному Договору № 1201.42073/FW1201.4207373 від 05.09.2011 року (а.с.51) на протязі п'яти банківських днів з моменту відправлення вимоги всього 4116,16 грн. та 27052,51 доларів США (а.с.52-54). 10 липня 2018 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми було задоволено позов ПАТ «ПроКредит Банк» та : стягнуто в солідарному порядку зі [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" заборгованість за кредитним договором № 1201.42073 від 6.09.2011року в розмірі 139298,33 грн.; стягнуто в солідарному порядку зі [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" заборгованість за кредитним договором № 1201.42102 від 21.10.2011року в розмірі 112375,77 грн.; стягнуто в солідарному порядку зі [PERSON] та [PERSON]на користь Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" заборгованість за кредитним договором № 1201.42114 від 31.10.2011 в розмірі 39351,82 грн.; стягнуто в солідарному порядку зі [PERSON], [PERSON]на та [PERSON] на користь ПАТ "ПроКредит Банк" витрати по сплаті судового збору 3555 грн. 70 коп.( а.с.152 справа № 591/2047/13-ц) Рішення набрало законної сили. Як вбачається з умов Рамкової угоди (а.с.9 зворот), кредитор вправі вимагати дострокове погашення кредиту в тому числі у випадку прострочення погашення грошових зобов'язань тривалістю більше ніж три банківські дні (а.с.8.2.1 Угоди). Вимога кредитора про дострокове погашення кредиту здійснюється у письмовій формі та на вибір кредитора вручається чи передається позичальнику у порядку, встановленому п. 12.2. Угоди (п.8.4. Угоди). У свою чергу, п. 12.2 визначено, що усі повідомлення один одному, що відправлені поштою вважатимуться отриманими адресатом, якщо вони були на вказану в Угоді адресу або іншу адресу, про яку відправника було попередньо повідомлено письмово і якщо з моменту відправлення минуло п'ять календарних днів. Крім того, п. 7 Договору про надання траншу № 1201.42102/FW1201.273 від 21.10.2011 року сторони погодили, що даний договорі є невід'ємною частиною Рамкової угоди, умови якої вважаються умовами цього Договору і регламентують усі відносини між сторонами, що виникли на підстав цього договору. Аналогічні умови сторони погодили і Договором про надання траншу № 1201.42114/FW1201.273 від 31.10.2011 року (п.7 Договору). Відповідно до п. 3.2.1 Кредитного договору №1201.42073/FW1201.4207373, укладеного сторонами 05.09.2011 року, кредитор вправі вимагати дострокове погашення кредиту у випадку прострочення погашення грошового зобов'язання за цим договором тривалістю більше ніж три банківські дні. Вимога кредитора про дострокове погашення кредиту здійснюється у письмовій форі. У випадку неможливості надати вимогу позичальникові така вимога може бути пред'явлена його поручителеві (п.3.3. Кредитного договору). Згідно з вимогами Рамкової угоди та кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк ПАТ «ПроКредит Банк» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «ПроКредит Банк». У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом стягнення боргу. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов'язання. З огляду на зазначене можна зробити такі висновки. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 липня 2013 року про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВП Верховного Суду від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц. Із урахуванням викладеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту (капіталом), процентами за користування кредитом та пені, та застосувати положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, стягнувши з відповідачів на користь позивача три відсотки річних від простроченої суми боргу за кредитом. Рішення Зарічного районного суду м. Суми, яким стягнуто суму заборгованості по кредитним договорам, ухвалено 10 липня 2013 року, набрало законної сили 01.08.2013 року (а.с.152 справа № 591/2047/13-ц). Розрахунок 3% річних наступний: Кількість днів прострочення з 01.08.2013 року по 25.09.2018 року становить 1881 день. Сума заборгованості за кредитним договором № 1201.42073 від 6.09.2011року становить 139298,33 грн., тому 3% річних за 1881 день прострочення становить 21536 грн. Сума заборгованості за кредитним договором № 1201.42102 від 21.10.2011року становить 112375,77 грн., тому 3% річних за 1881 день прострочення становить 17 373 грн. Сума заборгованості за кредитним договором № 1201.42114 від 31.10.2011 року становить 39351,82 грн., тому 3% річних за 1881 день прострочення становить 6084 грн. Вказані суми і підлягають стягненню з відповідача [PERSON] солідарно з поручителем [PERSON], та з відповідача [PERSON] солідарно з поручителем [PERSON] на користь ПАТ «ПроКредитБанк». При цьому суд вважає, що інфляційні втрати за весь час прострочення не підлягають до стягнення, оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Те, що кредитні кошти видавались в іноземній валюті - доларах США, в сумах 25000 доларів США, 13500 доларів США, 37500 доларів США, підтверджується самим договорами про надання траншу та виписками по рахунках (а.с.12, 17, 21, 22, 23, 25). На підставі ст. 141 ЦПК України, в зв'язку з частковим задоволенням позову, з відповідачів в дольовому порядку підлягають стягненню на користь позивача понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам. Оскільки позов задоволено на 6%, то 6% від суми сплаченого судового збору 10986,00 грн. становить 660 грн.). В дольовому порядку в рівних частках з кожного відповідача підлягає стягненню по 220 грн..

Outcome: partial