Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

у жовтні 2018 року [PERSON] звернулася у суд з позовом про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 08 вересня 2001 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час шлюбу у подружжя народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу за спільні кошти подружжя був придбаний автомобіль "Заз Лачетті", 2008 року випуску, держаний номерний знак [NUMBER] , що зареєстрований на праві власності за відповідачем [PERSON] , вартістю 168 000 грн., та однокімнатна квартира [ADDRESS] , що зареєстрована на праві власності за відповідачем [PERSON] на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року. Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто. З урахуванням того факту, що після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з позивачем, а відповідач не приймє участі у її вихованні, [PERSON] просить врахувати інтереси доньки, у зв"язку з чим відступити від принципу рівності часток подружжя і виділити їй більшу частину зі спільного майна, зокрема квартиру [ADDRESS] , а відповідачу залишити автомобіль "Заз Лачетті", 2008 року випуску, держний номерний знак [NUMBER] Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі. (а.с. 42) 04 липня 2019 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву. (а.с. 55) Просить здійснити поділ спільного майна подружжя в рівних частинах, визнавши за ним та [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири та автомобіля, зважаючи на те, що він приймає участь у вихованні доньки та сплачує аліменти. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги та просив здійснити поділ спільного майна подружжя в рівних частинах. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що сторони з 08 вересня 2001 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Сквирського районного управління юстиції Київської області за актовим записом № 104. (а.с. 6) Під час шлюбу у подружжя народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року задоволено позов [PERSON] . Постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 3 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27.08.2018 р. і до повноліття дитини. В період шлюбу за спільні кошти подружжя був придбаний автомобіль "Заз Лачетті", 2008 року випуску, держаний номерний знак [NUMBER] , що зареєстрований на праві власності за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . (а.с. 62) Також подружжям була придбана однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 35,72 кв.метри, що зареєстрована на праві власності за відповідачем [PERSON] на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року. (а.с. 10) Обставини справи про те, автомобіль та квартира є спільним сумісним майном визнаються сторонами, підтверджуютьматеріали справи, що відповідно до ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Автомобіль "Заз Лачетті", 2008 року випуску, держаний номерний знак [NUMBER] знаходиться у користуванні відповідача [PERSON] У квартирі [ADDRESS] , проживає позивач [PERSON] та донька сторін - [PERSON] , 2002 року народження. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. За змістом п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За ч.1ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч.1ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що автомобіль та квартира придбано у шлюбі, та те, що вони є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. За ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до вимог ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України). При цьому присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених ст. 365 ЦК України. Згідно із ч. 5ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду з одного боку є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою. При цьому, судне вбачає підстав, передбачених ч. 5ст. 71 СК України, для присудження позивачу грошової компенсації, оскільки відповідачем не було внесено відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду і він категорично заперечує щодо стягнення з нього грошової компенсації. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що оскільки придбані у період шлюбу автомобіль моделі "Заз Лачетті", 2008 року випуску, держаний номерний знак [NUMBER] та квартира [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя, то вони підлягають розподілу в рівних частинах відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України. У подальшому сторони не позбавлені можливості порушувати питання про викуп частки і припинення права власності одного із співвласників, з дотриманням положень ст.ст. 364, 365 ЦК України. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] просила суд відійти від засад рівності часток подружжя при поділі майна, а саме залишити їй та доньці квартиру для проживання, а відповідачу виділити автомобіль, з урахуванням того, що дитина проживає з нею. Проте, суд не вбачає підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя у вказаному майні. У відповідності до положень ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частина 3 статті 70 СК України визначає, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У силу вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та не заперечується сторонами, що повнолітня донька сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою. З системного аналізу ст.70 СК України слідує, що для збільшення частки майна одного з подружжя у спірному майні, не достатньо самого лише факту проживання з ним неповнолітніх дітей, а також непрацездатних повнолітніх сина чи дочки. Важливим при цьому є факт того, що розмір аліментів, які отримує дитина, недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що утримання доньки сторін [PERSON] , [INFO] , здійснюється виключно позивачкою [PERSON] . Не надано позивачкою і доказів того, що відповідач сплачує аліменти на утримання повнолітньої доньки та що розмір цих аліментів є недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК Україи стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: partial