Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Миколаїв" про стягнення заробітної плати. Позивач вказав, що працював в КП "Міжнародний аеропорт Миколаїв" з 22.09.2014 року по 30.04.2015 року на посаді Директора з інформаційно-аналітичної діяльності. 30 квітня 2015 року позивача звільнено на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з невиконанням адміністрацією КП "Міжнародний аеропорт Миколаїв" законодавства про працю, умов колективного договору. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, \~\~позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача \~в судове засідання \~\~не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги \~визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 22.09.2014року працювала на посаді Директора з інформаційно-аналітичної діяльності. На підставі наказу №80/к від 30.04.2015 року позивач звільнений з займаної посади за п. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням адміністрацією КП "Міжнародний аеропорт Миколаїв" законодавства про працю, умов колективного договору. За період роботи у підприємства перед [PERSON] виникла заборгованість по заробітній платі з 01.01.2014 року по 30.04.2015 року в розмірі 21700,00 грн., вихідна допомога 9300,00 грн., індекс інфляції за час затримки розрахунку 7405,90 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку 3100,00 грн. що підтверджується заявою від 16 червня 2015 року КП "Міжнародний аеропорт Миколаїв", до теперішнього часу заборгованість по заробітної платі не виплачена. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оплат праці" працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 97 КЗпП України та ст.ст. 15, 24 Закону України "Про оплату праці" своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їхньої черговості. Згідно ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Згідно ст. 116 ч. 1 КЗпП України, при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні та встановленні факту невиплати у зазначені строки працівникові належних йому від підприємства сум, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановляння рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Суд також вважає, що діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, так як невиплатою заробітної плати і компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки були порушені трудові права позивача, в зв'язку з чим йому довелося звертатися за захистом своїх прав. Невиплата належних позивачу коштів вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За такого, суд вважає, що достатньою сумою для відшкодування моральної шкоди є 20000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Одночасно, відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved