Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 03.02.2014 року, отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50000,00 грн. що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договоромвідповідач станом на 21.03.2021 року має заборгованість 62707,50 грн. Отже, позивач просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором у розмірі 62707,50 грн. та судові витрати. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 16.04.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 14.05.2021 року у клопотанні відповідача про продовження строку для подання відзиву на 10 днів, відмовлено повністю. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 09.07.2021 року відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором поданий до суду відповідачем [PERSON] , залишено без розгляду. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 09.07.2021 року в задоволенні клопотання представника АТ КБ «Приватбанк» Меркулової В.В. про продовження строку на подання відповіді на відзив, відмовлено повністю. Представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явився, разом із позовною заявою надіслав до суду клопотання, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить суд розглянути позов без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, у разі виникнення обставин викладених в ч.1 ст.280 ЦПК України не заперечує. Клопотання та заяви відсутні. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заяв та клопотань до суду не направила. Розгляд справи здійснюється на підставіст. 279 ЦПК Українив порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до статей 525 ,526, 527, 530, 625 ЦК України: одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ч.1 ст.1054 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] 03.02.2014 року підписала анкету-заяву № б/н,згідно якої виявила бажання на отримання банківських послуг. У вказаній анкеті-заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, "Умовами та правилами надання банківських послуг" і "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Судом встановлено, що в анкеті-заяві від 03.02.2014 року відсутні будь-які відомості про: розмір наданого відповідачу кредиту згідно укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг, вид отриманої нею кредитної картки (з урахуванням наявності різних кредитних карток типу «Універсальна») та умови кредитування (зокрема, процентна ставка; дата, на яку мають бути погашені нараховані відсотки за користування кредитом; розмір щомісячного платежу за користування кредитними коштами, розміри та порядок нарахування штрафу та пені за порушення договірних зобов`язань). Укладений між сторонами договір від 03.02.2014 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить також і строку повернення кредиту (користування ним). До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, який передбачає чотири види Тарифів в залежності від виду кредитної картки «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Contract", "Універсальна Gold" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, які відповідачем [PERSON] не підписані. Крім того, позивачем до позовної заяви додано, на підтвердження досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, копію Паспорту споживчого кредиту підписаний відповідачем [PERSON] 09.06.2020 року, та зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 24.06.2020 року. У даному паспорті зазначено наступну інформацію, зокрема: 1) процентна ставка у межах пільгового періоду - 0,00001% річних та процентна ставка поза межами пільгового періоду - 43,20% річних (для карти «Універсальна») та 42,00% річних (для карти «Універсальна ГОЛД»), а також процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних - 86,40% річних для картки «Універсальна» та 84,00% річних для картки «Універсальна ГОЛД»; 2) порядок повернення кредиту із зазначенням кількості та розміру платежів, періодичність внесення; 3) підтвердження відповідача про те, що він ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних ним умов кредитування. Згідно інформації, зазначеної у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача по справі [PERSON] , останній 03.02.2014 року був відкритий картковий рахунок із зазначеним у даній довідці номером, на який 12.03.2015 року банком встановлений кредитний ліміт у розмірі 500,00 грн., та який збільшений в подальшому до 50000,00 грн. За даними виписки за договором б/н станом на 23.03.2021, виданої на [PERSON] , та довідки про надані кредитні картки, підтверджується факт користування кредитною карткою. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим станом на року утворилася заборгованість в сумі 62707,50 грн., яка складається з: 50024,03 грн. - заборгованість за кредитом; 12683,47 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 0,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В матеріалах справи міститься розрахунок суми заборгованості, наданий представником позивача з якої вбачається, що відповідач має заборгованість в сумі 62707,50 грн. Виконуючи приписи ст. 264, ч.4 ст. 265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочинвважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Участині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», пред`являючи вимоги про повернення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути з відповідача також і заборгованість за відсотками. Аналізуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 03.02.2014 року встановлено, що в ній не зазначено процентна ставка, не вказано і тип кредитної карти, а також вона не містить умов договору про можливість нарахування відсотків, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" пред`являючи вимоги про погашення кредиту просив стягнути заборгованість за тілом кредиту та відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНК, а також Тарифи розміщені на сайті www://privatbank.ua/terms, в яких, зокрема, визначені права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, а також підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту із визначеними в ньому: 1) процентними ставками за користування кредитом в межах пільгового періоду та поза ним; 2) порядком повернення кредиту (зокрема, розміром і періодичністю внесення платежів). Крім того, представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» на обґрунтування позовної вимоги про стягнення із [PERSON] заборгованості за простроченими відсотками зазначив у позовній заяві про те, що прострочені відсотки - це нараховані відсотки за користування кредитним лімітом, які на конкретну дату мали бути погашені відповідачем, але не погашені, або погашені частково не у повному обсязі. Разом з тим, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача [PERSON] про його ознайомлення з ними, а в анкеті-заяві, підписаній відповідачем 03.02.2014 року, не встановлений строк кредитування, не зазначена процентна ставка за користування наданими в кредит грошовими коштами, як і не визначені інші фінансові умови кредитування, передбачені Тарифами та Умовами, зокрема, дата, на яку відповідачем мало б бути здійснено погашення нарахованих відсотків за користування кредитним лімітом. З огляду на викладене, судом враховується, що позивач в своєму розрахунку кредитної заборгованості при визначенні суми заборгованості за простроченими відсотками, жодним чином не мотивував їх нарахування, в тому числі, не зазначив підстав для визнання заборгованості за вказаними відсотками простроченою. Отже, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг із Тарифів і Витяг із Умов надавались для ознайомлення відповідачу та він погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати відсотків, пені та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити та вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження №6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. Належних в розумінні ч.1 ст.77 ЦПК України доказів укладення між сторонами договору інших угод з цього приводу позивачем під час судового розгляду надано не було. З огляду на викладене, позивачем не було надано суду доказів того, що саме додані банком до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач [PERSON] , погоджуючись з ними шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, і сама лише обставина наявності відповідної редакції Умов та Правил надання банківських послуг, розміщеної на офіційному сайті банку на дату підписання відповідачем анкети-заяви 03.02.2014 року, жодним чином не спростовує даного висновку суду. Таким чином, до спірних правовідносин сторін неможливо застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», як до дати виникнення спірних правовідносин сторін (03.02.2014), так і до моменту звернення позивача до суду з даним позовом (13.04.2021 року), а тому, за відсутності в безпосередньо підписаній відповідачем анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, в тому числі, і щодо їх розміру та строків погашення, враховуючи не подання позивачем належних доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачу Умов та Правил надання банківських послуг, додані до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не можуть свідчити про прийняття відповідачем [PERSON] , як позичальником, запропонованих їй позивачем, як кредитором, умов та приєднання його, як другої сторони, до запропонованого договору в цілому, а, отже, не можуть оцінюватися судом як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Такий висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Надані позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк, розміщено на сайті банку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (архів Умов розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/) та Витяг з Тарифів обслуговування чотирьох кредитних карт «Універсальна», які маються у матеріалах справи, не містять підпису відповідача [PERSON] , а тому їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами по справі 03.02.2014 року шляхом підписання відповідачем анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір і порядок нарахування відсотків. Доданий представником позивача до позовної заяви паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем [PERSON] 09.06.2020 року, також не є належним в розумінні ст.77 ЦПК України доказом на підтвердження узгодження між сторонами розміру відсотків за користування кредитними коштами та порядку їх нарахування з огляду на те, що за змістом підписаної відповідачем [PERSON] анкети-заяви від 03.02.2014 року, паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Наданий позивачем АТ КБ «ПриватБанк» паспорт споживчого кредиту не може бути і доказом ознайомлення відповідача з конкретними запропонованими йому умовами кредитування, оскільки в підписаній відповідачем анкеті-заяві від 03.02.2014 року відсутні будь-які відомості про те, яку саме кредитну карту типу «Універсальна» отримав відповідач. Натомість у паспорті споживчого кредиту одночасно зазначені два типи кредитного продукту: карта «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД» без будь-якої конкретизації того, за якою саме картою відповідачем [PERSON] були обрані умови кредитування. Судом також враховується, що зазначена в паспорті споживчого кредиту інформація про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, зберігає чинність та є актуальною до 24.06.2020 року. Разом з тим, проведений банком розрахунок заборгованості відповідача [PERSON] за простроченими відсотками, охоплює період з 03.02.2014 року по 29.08.2015 рокута з 01.09.2015 року по 30.06.2019 року. Крім того, судом встановлено, що у пункті 4 паспорту споживчого кредиту безпосередньо міститься застереження про те, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, а в п.7 паспорту споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що доданий до позовної заяви паспорт споживчого кредиту містить лише узагальнену інформацію про запропоновані банком варіанти умов кредитування та орієнтовної загальної вартості кредиту, яка надається споживачу для ознайомлення, та передує укладенню самого договору про споживчий кредит на обраних споживачем умовах кредитування після проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача, а тому сам факт підписання відповідачем [PERSON] паспорту споживчого кредиту 09.06.2020 року без надання банком будь-яких підтверджень про конкретні прийняті відповідачем умови кредитування, не спростовує висновку суду про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, їх розміру та строків погашення. Таким чином, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, передбачених Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та паспорті споживчого кредиту, зокрема, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами (їх розміру та строків погашення), з урахуванням того, що анкета-заява, підписана відповідачем, не містить вказаних умов, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за простроченими відсотками в сумі 12683,47 грн. та відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. Таким чином, зваживши у сукупності подані АТ КБ "ПРИВАТБАНК" докази по справі, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише заборгованість за кредитом у сумі 50024,03 грн., а решта позовних вимог не підлягають задоволенню, оскільки їх не доведено належними та допустимими доказами, а тому відсутні правові підстави для їх задоволення. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в сумі 1810,86 грн. (2270*50024,03/62707,50), що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial