Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

ТОВ "СОЛУМ" звернулось до суду із позовом, в якому просить виселення [PERSON] з належної товариству квартири [ADDRESS], визнати її такою, що втратила право користування цієї квартирою, та скасування її реєстрації за цією адресою. Позовні вимоги мотивовані тим, що спірна квартира придбана з торгів в порядку виконавчого провадження, але колишній боржник відмовляється виселятися з цієї квартири. Письмові вимоги про виселення надсилалися їй на адресу, вона їх не отримує на пошті, а також відмовилась від отримання вимоги наочно. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явилась, повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 УПК України, якщо у суду немає відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або якщо причина його неявки визнана судом неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та з'ясувавши обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково за наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що на прилюдних торгах, які відбулися 22.11.2012 року, спірна квартира була придбана ТОВ "СОЛУМ", що підтверджується протоколом № 24/1078/12-и-01, а також актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 30.01.2013 року. З цього акту йдеться, що квартира реалізована при примусовому виконанні виконавчого листа по справі № 2-1586/2011, виданого Київським районним судом м. Сімферополя 16.08.2011 року про звернення стягнення на спірну квартиру, як предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ "Піреус банк МКБ" заборгованості в сумі 770069,02 грн. Право власності на придбану квартиру зареєстроване за ТОВ "СОЛУМ" в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.05.2013 року, номер запису 1135247. 30.09.2013 року [PERSON] було пред'явлено вимогу про звільнення приміщення квартири, натомість вона відмовилась від її отримання та звільнення квартири. Поштові направлення із вимогами про звільнення квартири також отримувати відмовилась, як і судові повістки, надсилаємі на її адресу. За статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно до ч. 2 ст. 40 цього Закону, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, з урахуванням наведеного, відповідач по справі підлягає примусовому виселенню зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення. В частині позовних вимог про визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірною квартирою суд відмовляє, оскільки виниклі правовідносини між сторонами не регулюються нормами закону, що визначають порядок, набуття або втрату користування майном. Реалізація предмету іпотеки є підставою для виселення колишніх власників, а не для визнання їх такими, що втратили право користування цим майном. Разом з цим, в части вимог позивача щодо скасування реєстрації відповідача за зазначеною адресою суд також відмовляє, оскільки зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними (уповноваженими державою) органами зокрема, на підставі рішення суду про виселення, або визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Рішення суду у разі задоволення цих вимог є самостійною підставою для зняття особи з реєстрації. У разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації особи на підставі рішення суду такі дії оскаржують в порядку встановленому КАС України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: partial