Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті баби [PERSON], померлої [INFO] року залишився у спадок житловий будинок за вказаною вище адресою. Однак будинок він не може оформити в нотаріальному порядку, так як не представив належним чином оформлені правовстановлюючі документи на нього. Вказував, що ще за життя спадкодавиці [PERSON] померли її сини: [PERSON], який є його батьком та [PERSON], який дітей не мав. Єдиними спадкоємцями після смерті баби є він та його рідний брат, відповідач по справі - [PERSON] Вони своєчасно в передбачений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавиці подали заяви про прийняття спадщини. Крім того вони домовилися розподілити спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] між собою наступним чином: позивач отримує в порядку спадкування у власність житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та земельну ділянку площею 0,30 га, розташовані за адресою: [ADDRESS], а також земельну ділянку площею 5,6479 га (кадастровий номер [NUMBER]), а відповідач [PERSON] отримує в порядку спадкування у власність земельну ділянку площею 8,40 га (кадастровий номер [NUMBER]), але через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно, він не може оформити спадщину в нотаріальному порядку, хоча наданими документами, підтверджується, що будинок за життя належав бабі, тому просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на нього. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивача на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без його участі, а позов задовольнити. Від відповідача до суду надійшла аналогічна заява, в якій також було зазначено про визнання позову. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] року померла баба позивача -[PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] відносилися [PERSON], який помер [INFO] року, який є батьком позивача і відповідача та [PERSON], який помер [INFO] року. Таким чином позивач має право на спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець першої черги за правом представлення. З [PERSON] на час її смерті ніхто не проживав, тому прийняття спадщини після її смерті має здійснюватися шляхом подання відповідних заяв спадкоємцями нотаріусу, нотаріальній конторі, що ними було здійснено. Однак, під час оформлення спадщини на будинок позивач отримав письмове роз'яснення від приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Берднікової А.Ю. від 19 серпня 2016 року про неможливість її оформлення в такому порядку, оскільки він не представив належним чином оформлені оригінали правовстановлюючих документів на дану нерухомість. За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. З матеріалів справи вбачається, що за свого життя спадкодавиця [PERSON] отримала будинок від радгоспу "Восток", за який виплатила до 1986 року його вартість (а.с. 25). Відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про перейменування окремих населених пунктів та районів" від 19 травня 2016 року, Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район Миколаївської області. Відповідно до технічного паспорту, складеного комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації", житловий будинок, розташований по [ADDRESS], був побудований в 1964 році. Згідно з цим же технічним паспортом, та довідкою від 05 вересня 2016 року того ж комунального підприємства житловий будинок має житлову площу 28,10 кв.м., загальну площу - 51.80 кв.м., об'єкти самочинного будівництва відсутні, але право власності на будинок не зареєстровано. Також, відповідно до записів у погосподарській книзі Зеленогайської (тепер- Шевченківської) сільської ради житловий будинок по [ADDRESS] існує та рахувався на праві приватної власності за [PERSON], в тому числі і на час її смерті. До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали. До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Такими чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності. Зазначені докази в своїй сукупності свідчать про те, що [PERSON] за свого життя мала всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на будинок, але цього не здійснила. Однак це не скасовує належність їй будинку. Відповідно до договору про розподіл спадщини між спадкоємцями за законом від 10 грудня 2016 року, укладений між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] вони домовилися розподілити спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] між собою наступним чином: [PERSON] отримує в порядку спадкування у власність житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та земельну ділянку площею 0,30 га, розташовані за адресою: [ADDRESS], а також земельну ділянку площею 5,6479 га (кадастровий номер [NUMBER]). А [PERSON] отримує в порядку спадкування у власність земельну ділянку площею 8,40 га (кадастровий номер [NUMBER]) (а.с.47). Згідно до положень статті 1267 ЦК України спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Берднікової А.Ю., вказаний договір не можливо нотаріально посвідчити через те, що відсутні належним чином оформлені правовстановлюючі документи на майно спадкодавиці. Отже цей договір не посвідчений нотаріально, але виходячи з його умов суд вважає, що сторони дійшли згоди про розподіл спадщини. Аналізуючи досліджені докази, судом встановлено, що оформлення спадщини сторонами в нотаріальному порядку не виявляється можливим, оскільки вони домовилися про зміну розміру часток у спадщині та розподіл спадкового нерухомого майна між ними, але таку домовленість, відповідно до положень статті 1267 ЦК України, не можливо нотаріально посвідчити через те, що відсутні належним чином оформлені правовстановлюючі документи на майно. Відповідач визнав позов, що відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позовних вимог. Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved