Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

21.04.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] , в якій останній просить визнати протиправними дії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо списання коштів [PERSON] з рахунку [PERSON] та зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повернути кошти, які належать [PERSON] , списані з рахунку [PERSON] , вигодонабувачем яких приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський А.М. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що 17 грудня 2019 року [PERSON] зі своїх карткових рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] , які знаходяться та обслуговуються в АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», було здійснено чотири помилкових платежі на рахунок № [NUMBER] , який належить громадянину [PERSON] , на загальну суму - 115 078 (сто п`ятнадцять тисяч сімдесят вісім) грн. 80 коп. 19.12.2019 року [PERSON] звернувся з заявою до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з проханням повернути помилково перераховані кошти з рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] , які належать [PERSON] на рахунок № [NUMBER] , який належить [PERSON] у розмірі - 115 078 грн. 80 коп. У вказаній заяві [PERSON] зазначив, що перераховані кошти йому не належать, та в наслідок ігнорування даної заяви, [PERSON] вимушений буде звернутися до суду за захистом свої порушених прав. Окрім цього, постановою від 16 грудня 2019 року у ВП № 60882682 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів , що містяться на рахунках накладено арешт та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику [PERSON] у межах суми стягнення з урахування основної винагороди приватного виконавця у розмірі 23 636,17 доларів США та 6 201,25 грн. Беручи до уваги викладене та зважаючи на незаконні дії відповідача-1, позивач вважає дії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» незаконними, та такими, що порушують його Конституційні та Цивільні права, що і послугувало підставою для звернення до суду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.07.2021 відкрито провадження у справі та визначено її розглядати за правилами загального позовного провадження. 31.07.2020 до суду надійшов відзив АТ КБ «Приватбанк» на позовну заяву, в якому представник вказує на безпідставність доводів викладених у позові, їх необґрунтованість та неправомірність та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 03.08.2020 до суду надійшли пояснення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М., в яких останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 25.08.2020 до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив, в якому останній наполягав на обґрунтованості позовних вимог та їх задоволенні. 03.06.2021 до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. За вказаних обставин суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб на підставі наявних у матеріалах справи доказах. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за наявності заперечень відповідача та третьої особи, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб . Судовим розглядом встановлено, що 17.12.2019 року АТ КБ "ПриватБанк" за платіжними дорученнями [PERSON] , поданими через Приват24, були здійснені наступні перекази коштів: 14:49:10, 10 000,00 грн., з рахунку [PERSON] № [NUMBER] на рахунок [PERSON] № [NUMBER] ; 16:51:35, 30 078.80 грн., з рахунку [PERSON] № [NUMBER] на рахунок [PERSON] № [NUMBER] ; 16:53:14, 35 000.00 грн., з рахунку [PERSON] № [NUMBER] на рахунок [PERSON] № [NUMBER] ; 16:54:26, 40 000,00 грн., з рахунку [PERSON] № [NUMBER] на рахунок [PERSON] № [NUMBER] . Позивач, мотивуючи свої позовні вимоги, зазначає, що вказані перекази було здійснено помилково, а відтак кошти підлягають поверненню належному власнику. Так, згідно зі ст. 1212 Цивільного кодексу України, грошові кошти, безпідставно набуті будь-якою особою, мають бути повернені їх належному власнику. Помилковий переказ - це рух певної суми коштів, унаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми в готівковій формі (п. 1.24 Закону № 2346); Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі (п. 1.23 Закону № 2346); Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів (п. 1.32 Закону № 2346). З огляду на наведені визначення, а також зважаючи на приписи ст. 1071 ЦКУ та п. 32.3 Закону № 2346, згідно з якими списання банками коштів із рахунків клієнтів здійснюють на підставі розпоряджень останніх, винуватцем помилкового (неналежного) платежу може стати будь-хто: банківська установа, платник коштів чи навіть їх одержувач (стягувач). Власне, від особи-винуватця помилкових перерахувань коштів залежить і механізм їх повернення «постраждалій» стороні. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, визначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Зазначені обставини щодо ініціації переказу коштів визнаються позивачем, на підтвердження чого було надано дублікати квитанцій на відповідні перекази коштів. Також, позивачем визнано, що зазначені перекази є помилковими з власної ініціативи. Так, приписами п. 32.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів Україні» банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону. В підтвердження виконання АТ КБ "ПриватБанк" платіжних доручень позивача відповідач надав виписку по картці [PERSON] № [NUMBER] за період 01.12.2019- 31.01.2020. Платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Платник має відшкодувати банку або іншій установі - учаснику платіжної системи шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації (п. 33.2. Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"). Зазначені положення закону кореспондуються із положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті. Так. п. 1.19 Інструкції передбачено, що банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, оформленого клієнтом, а також за повноту і своєчасність сплати клієнтом податків, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (обов`язкових платежів). Відповідальність за відповідність інформації, зазначеної в платіжному дорученні, суті операції, за якою здійснюється переказ, несе платник, який у разі її невідповідності має відшкодовувати банку завдану внаслідок цього шкоду. Платники й отримувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі банку. Відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку (п. 2.3 Інструкції). Відповідно до ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження! клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Таким чином, з наведених вище положень законодавства, а також обставин, за яких відбулись 17.12.2019 року перекази коштів від [PERSON] на рахунок [PERSON] - помилковість з вини позивача, вбачається, що всі суперечки щодо повернення помилково перерахованих коштів повинні відбуватись безпосередньо між позивачем та відповідачем-2, та, як наслідок, АТ КБ "ПриватБанк" є неналежним відповідачем у справі. Наряду з вказаним, судом встановлено, що вказані обставини було доведено до відома позивача АТ КБ "ПриватБанк", що підтверджується наданим позивачем листом № 20.1.0.0.0/7-191220/2681 від 17.01.2020 року. В свою чергу, [PERSON] , як власник коштів, не подавав до АТ КБ "ПриватБанк" розрахункових документів на переказ коштів на користь [PERSON] , які банком не були б виконані, що, як наслідок, вказує на відсутність провини банку, так як доказів зворотнього матеріали справи не містять. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, а відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed