Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

\~\~\~\~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд розділити майно набуте за час шлюбу з [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що 07 березня 2008 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюби ними як подружжям було набуто майно, а саме: двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] ; однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] ; однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, загальною площею 0.0999 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5122780200:02:002:0106; земельну ділянку загальною площею 0,8600 га, за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер: 5120686600:03:001:0076; земельна ділянка, загальною площею 0,2500 га, за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер: 5120686600:03:001:0075. Зазначає, що усе вказане майно вказана придбане в період шлюбу, а тому є спільним майном подружжя набутим у шлюбі. Згоди щодо добровільного поділу майна ними не досягнуто за таких обставин вимушений звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився надавши суду заяву про розгляду справи без його участі та просив позов задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась будучи повідомленою про дату та час судового засідання. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судові засідання, суд ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Судовим розглядом встановлено, що 07 березня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу дружина взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». (а.с. 16) У шлюбі у подружжя народились дві доньки [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . (а.с. 18) 13 червня 2014 року за [PERSON] зареєстровано у власність квартиру загальною площею 74,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] .(а.с.20) Згідно висновку №02-04/20-3 ринкова вартість вказаної квартири за адресою: [ADDRESS] станом на 02.04.2020 року складає 2\~363 017 гривень.(а.с.66-76) 05.03.2015 року за [PERSON] зареєстровано у власність квартиру загальною площею 37,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] .(а.с.25) Згідно висновку №02-04/20-2 ринкова вартість вказаної квартири за адресою: [ADDRESS] станом на 02.04.2020 року складає 1\~085 882 гривні.(а.с.56-65) 24.02.2017 року за [PERSON] , зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 40,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . (а.с.28) Згідно висновку №02-04/20-1 ринкова вартість вказаної квартири за адресою: [ADDRESS] станом на 02.04.2020 року складає 787\~950 гривень.(а.с.46-55) 26.05.2015 року [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,0999 га, кадастровий номер 5122780200:02:002:0106, категорія землі для житлової громадської забудови, що розташована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.31-37) Вартість вказаної земельної ділянки згідно довідки №20-04/20-4 складає 30027 гривень.(а.с.77) 29.06.2016 року [PERSON] отримано у власність земельну ділянку площею 0,2500 для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5120686600:03:001:0075, за адресою: [ADDRESS] . (а.с.43-45) Вартість вказаної земельної ділянки згідно довідки №20-04/20-6 складає 15 986 гривень.(а.с.83) 05.08.2016 року на підставі рішення Балтської міської ради Балтського району Одеської області за [PERSON] зареєстровано власність земельну ділянку площею 0,86 га кадастровий номер 5120686600:03:001:0076 для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 42) Вартість вказаної земельної ділянки згідно довідки №20-04/20-5 складає 19017 гривень.(а.с.80) У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України). Частинами 1,2\~ст.70 СК України\~встановлено,\~що у\~разі поділу\~майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є\~рівними,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними або\~шлюбним договором.\~При вирішенні\~спору про\~поділ майна\~суд може\~відступити від\~засади рівності\~часток подружжя\~за обставин,\~що мають\~істотне значення,\~зокрема якщо\~один із\~них не\~дбав про\~матеріальне забезпечення\~сім`ї,\~приховав,\~знищив чи\~пошкодив спільне\~майно,\~витрачав його\~на шкоду\~інтересам сім`ї.\~Принцип рівності\~часток застосовується\~незалежно від\~того,\~чи здійснюється\~поділ у\~судовому або\~у позасудовому\~порядку. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Враховуючи положення ст. 71 СК України та відсутність заперечень відповідача, суд знаходить можливим провести розподіл спірного майна відповідно до запропонованого позивачем способу. Щодо вимоги позивача про встановлення порядку користування двокімнатною квартирою за адресою: [ADDRESS] загальною площею 74,1 кв.м. житловою площею 35,8 кв.м. судом встановлено наступне. Відповідно до ст.47 Конституції України, ч.3 ст.9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 155 Житлового кодексу УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначено, що у випадку неможливості виділити сторонам у натурі ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, може бути встановлений порядок користування приміщеннями квартири. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з опису об`єкта, квартира за адресою : [ADDRESS] складається з двох житлових кімнат та службових приміщень, 1-а кімната - 17,1 кв.м, 2-а кімната 18,7 кв.м., загальною житловою площею 35,8 кв.м., кухні площею 9,5 кв.м., вбиральні 1,8 кв.м., коридор площею 12,0 кв.м., комори 11,5 кв.м. Таким чином, що в квартирі відсутні кімнати, які б за своїм розміром відповідали ідеальній частці кожного із співвласників, встановити порядок користування спірним житловим приміщенням у судовому порядку неможливо. Позивачем не надано варіанту поділу який би відповідав ідеальним часткам співвласників та не зазначено які приміщення квартири перебувають у фактичному користуванні співвласників, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про встановити порядку користування житловими приміщеннями квартирі. Крім цього, у відповідності до вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 10\~510,00 судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: partial