Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 09.06.2008 року відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 12000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості. Підписом у заяві відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку" є формою кредитного договору. Відповідно до п.5.5 "Тарифів банку" банк нараховує відсотки за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідачка зобов"язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Внаслідок порушення взятих на себе зобов'язань за кредитним договором у відповідачки, станом на 30.09.2014 року виникла заборгованість, загальна сума якої становить 15239,40 грн. Враховуючи те, що відповідачка в добровільному порядку заборгованість за кредитом не погасила, просить позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про можливість розгляду справи у його відсутності, позов підтримав та не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з"явилася. До початку розгляду справи представник відповідача подав суду заяву із клопотанням про здійснення розгляду справи у їх відсутності. Заявлений позов не визнали та просили відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач пропустив встановлений загальний трьохрічний строк позовної давності. Дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що між сторонами 09.06.2008 року було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до цього договору відповідачка отримала кредит в сумі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Фактично між сторонами було укладено договір споживчого кредитування у письмовій формі, що підтверджується тільки Заявою позичальника, строк виконання зобов'язань за якою встановлений до 09.06.2009 року. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Однак такі умови не свідчать про те, що договір не має строку виконання, а зазначені положення договору не відповідають вимогам ст.ст. 251,252 ЦК України. Суд приходить до висновку, що п.п. 9.3,9.4, 9.6, 9.7, 3.1.1., 3.1.2., 3.1.3 Умов та правил надання банківських послуг свідчать про встановлення строку дії кредитного договору та початок перебігу строку, з якого дія кредитної карти припиняється, а банк набуває права вимоги за договором, а також настає початок строку, з якого у банку виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, заборгованість відповідачки станом на 30.09.2014 року складає 15239,17 гривень. Рішенням Богородчанського районного суду від 22.07.2014 року за позовом ПАТ КБ "Приват Банк" з [PERSON] по даному кредиту уже стягнуто 18885,67 грн. заборгованості станом на 31.03.2011, в тому числі 10820,09 грн. - заборгованість за кредитом, 4946,97 грн. - заборгованість по процентах, 1918,20 грн. - заборгованість по комісії, а також 250 грн. і 887,41 грн. - штраф. У період з 01.04.2011 року по 30.09.2014 року позивчачем розрахована нова сума боргу, яку позивач заявив до стягнення - 15239,17 грн. Структура (складові) цього боргу позивачем у позовній заяві не вказані. У зв"язку із набранням законної сили 15.08.2011 року рішення Богородчанського районного суду від 22.07.2011 року у справі №2-460/11 між тими ж сторонами і з таких же підстав, перебіг строку давності почався заново з 15.08.2011 року і сплив 15.08.2014 року. Позивач звернувся до суду із позовом 10.10.2014 року, що підтверджується штемпелем на конверті, тобто вже після спливу строку позовної давності. Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed