Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

У жовтні 2013р. Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Відповідача - [PERSON] з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні власністю (спільною кухнею) та відшкодування моральної шкоди, в якому просила: - примусово надати їй доступ до спільної кухні квартири [ADDRESS] у зв'язку з протидіями по користуванню зазначеною спільною кухнею з боку [PERSON]; - зобов'язати [PERSON] надати їй ключ від спільних дверей до другого входу на спільну кухню; - заборонити [PERSON] перешкоджати їй у подальшому здійсненні нею права користування та розпорядження спільною кухнею; - стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти у сумі 3000,00грн. у якості відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав користування та розпорядження належними їй 39/100 частинами квартири [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що вона є власником 39/100 частини квартири [ADDRESS] на підставі Договору дарування. Відповідач [PERSON] також є власником частини даної квартири, яка перебуває у спільній частковій власності цих та інших осіб. Вона як співвласник квартири має право на користування спільною кухнею, проте не має до неї доступу, оскільки Відповідач заблокував їй вхід на спільну кухню через задні (запасні) двері, встановивши там нові двері. Такими діями Відповідач перешкоджає їй як співвласнику у доступі до кухні та відповідно вона не має змоги користуватися спільною кухнею. Також позивачка вказала, що вказаними неправомірними діями відповідача їй була завдана моральна шкоди, яку вона на даний час оцінює у 3000,00грн. Щодо вказаного позову Відповідачем [PERSON] надані письмові заперечення, в яких він вказав, що позивачка ухиляється від обладнання власної кухні відповідно до рішення виконкому від 27.12.1988р. №715, яким мешканцям квартири надано дозвіл на переобладнання квартири [ADDRESS] у три ізольованих квартири (а.с.27-31). У грудні 2013р. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], в якому просив: - визнати проведену перебудову квартири [ADDRESS] в три окремі квартири законною та такою, що здійснена згідно рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м.Києва №715 від 27.12.1988року (а.с.49-53) інші мешканці квартири, в тому числі після набуття ними права власності на частини спільної квартири не заперечували щодо її перепланування та реконструкції. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала, вказавши, що для проведення переобладнання квартири відсутні правові підстави, оскільки не отримані відповідні дозволи і погодження від відповідних установ. Також наголосила, що крім рішення, на яке посилається [PERSON] 03.10.2011р. Київською міською державною адміністрацією було видано розпорядження №1831 «Про проектування та реконструкцію квартири [ADDRESS]», яким передбачалось отримання [PERSON] в тому числі розроблення проектно-кошторисної документації та одержання відповідних дозволів, проте ним цього здійснено не було. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], позовні виомги за первісним позовом не визнав, вважаючи їх необгрунтованими та пояснив, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Києва № 715 від 27.12.1988 року, для забезпечення облаштування трьох окремих квартир замість єдиної комунальної квартири [ADDRESS], позивачу (її матері) було виділено для облаштування кухні кімнату площею 12,6 кв.м., однак позивач з невідомих причин не здійснила переобладнання даної кімнати на кухню. Крім того, представник відповідача [PERSON] наголошував на тому, що відповідачем жодним чином не порушуються права позивача щодо користування спільною кухнею, оскільки позивач навіть не зверталася до відповідача з приводу надання їй можливості для проходу на кухню. І той факт, який був зафіксований в Актах працівників КП "ЖЕК "Михайлівська", що двері на спільну кухню зачинені не свідчить про те, що позивач намагалася зайти на спільну кухню, а відповідач її не впускав, а лише вказує на те, що дійсно двері на кухню зачинені, однак це є цілком логічно оскільки це єдиний вхід до кімнати де мешкає відповідач і він же не може тримати двері постійно відчиненими. У зв'язку із цим, представник позивача вказував, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні кухнею, а тому відповідно заявлені позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. При цьому представник [PERSON] - [PERSON] підтримав зустрічний позов та просив його задовольнити, вказуючи на те, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Києва № 715 від 27.12.1988 року було надано дозвіл мешканцям квартири [ADDRESS] здійснити переобладнання в даній квартирі за свій рахунок, з метою створення трьох ізольованих (окремих) квартир. [PERSON] здійснив перебудову частини даної квартири для створення своєї ізольованої квартири згідно даного рішення Виконкому, за наявності згоди на це інших мешканців (співвласників) даної квартири. Однак, оскільки відповідач за зустрічним позовом [PERSON], надавши згоду на переобладнання квартири саме відповідно до даного рішення Виконкому № 715, на даний час заперечує законність такої перебудови, [PERSON] звернувся до суду із даним позовом для необхідності підтвердження того, що перебудова квартири [ADDRESS] була здійснена ним законно, тобто на підставі рішення (дозволу) виконкому районної ради та за наявності на таку перебудову згоди всіх мешканців даної квартири (інших співвласників), які мешкали у квартирі на час винесення рішення, а також на даний час (в тому числі була наявна і згода [PERSON]). Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов має бути залишений без задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивач [PERSON] є власником 39/100 частини квартири [ADDRESS] на підставі Договору дарування частини даної квартири від 23.09.1997 року, що відповідно складає 67,93 кв.м. (а.с. 6). Відповідач [PERSON] є власником 15/100 частини квартири [ADDRESS], що відповідно підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17.02.1994 р., згідно якого відповідачу належить 26,84 кв.м.загальної площі даної квартири. Іншим співвласником частини даної квартири являється [PERSON], що не заперечувалось сторонами та підтверджується зокрема: - копією технічного паспорту (а.с.7-8), Актами ЖЕК «Михайлівська» від 03.10.2013р. та від 17.01.2014р.(а.с.91, 112). Згідно із ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Таким чином, квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності позивача, відповідача та [PERSON] Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Як вбачається із копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], площа даної квартири становить 172,4 кв.м., в тому числі житлова площа - 115,6 кв.м., площа місць загального користування - 56,8 кв.м. (а.с.7-8, 86-87). Крім того, як видно із технічного паспорта, у даній квартирі наявна одна кухня, площа якої становить 14,9 кв.м., що відповідно належить до площі місць загального користування. Окрім входу на спільну кухню через коридор квартири, також наявний вхід на кухню через задні (запасні) двері зі сторони допоміжної сходової клітини. Як було встановлено в судовому засіданні та відповідно підтверджується актами, які були складені працівниками ПАТ "Київгаз" (а.с. 75,99) та КП "ЖЕК "Михайлівська" (а.с. 112), було встановлено: двері на спільну кухню зачинені (Акт від 04.11.2013 р.); двері в приміщення кухні зачинені на замок, ручка на дверях відсутня (Акт від 03.10.2013 р.); вхід зі сторони коридору до спільної кухні зачинений зі сторони кухні [PERSON], тому доступ до приміщення кухні обмежений для інших власників квартири (Акт від 17.01.2014 р.)(а.с.112). Таким чином, відповідач [PERSON] перешкоджає позивачу [PERSON] у реалізації її права, як співвласника даної квартири на користування спільною кухнею (місцем загального користування), як то передбачено положеннями діючого законодавства України. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. Згідно із ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку позовна вимога [PERSON] в частині зобов'язання відповідача [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні спільною кухнею в квартирі [ADDRESS] та надання їй ключа від спільних дверей до другого входу на спільну кухню в квартирі підлягає задоволенню. Що стосується стягнення з відповідача [PERSON] суми моральної шкоди, заявленої позивачем, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п. 3,4,5 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правої відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 58 ЦПК України сторони мають право обгрунтовуючи належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Однак, позивачем [PERSON] не було надано жодних доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних страждань або втрат немайнового характеру, зокрема не було надано доказів щодо розміру моральної шкоди, на який претендує позивач, в зв'язку чим суд приходить до висновку про необгрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення заявленої нею суми моральної шкоди з відповідача. Що стосується зустрічних позовних вимог відповідача [PERSON] до [PERSON] про визнання законною перебудову квартири [ADDRESS] в три окремі квартири законною та такою, що здійснена згідно рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Києва № 715 від 27.12.1988 року, то вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Києва № 715 від 27.12.1988 року було надано дозвіл мешканцям квартири [ADDRESS] здійснити переобладнання в даній квартирі за свій рахунок, з метою створення трьох ізольованих (окремих) квартир, згідно проекту інституту "Укржитлоремпроект", під наглядом ЖЕК 101. Для цього: з метою створення ізольованої квартири для сім'ї [PERSON] (нині її дочки [PERSON]) в звільненій жилій кімнаті площею 12,6 кв.м. обладнати кухню, Туалет та ванну кімнату зробити за рахунок площі спільного коридору. Для входу до цієї квартири відгородити частину коридору, прилеглу до кімнати [PERSON](а.с. 54, 100). Для створення ізольованої квартири для сім'ї [PERSON] (нині [PERSON]) - розгородити туалет та ванну кімнату і зробити із цієї площі кухню. Туалет перенести на частину існуючої кухні. В спільному коридорі обладнати ванну кімнату. Вхід до цієї квартири зробити через жилу кімнату площею 19,6 кв.м. Для створення ізольованої квартири для сім'ї [PERSON] обладнати ванну кімнату за рахунок кладовки та частини спільного коридору. Для обладнання окремого туалету відгородити частину існуючої кухні. Вхід до цієї квартири буде здійснюватися через існуючий запасний вихід через кухню. Даним рішенням також встановлено, що згода мешканців квартири для створення трьох ізольованих квартир є, а також наявна технічна можливість для цього. Таким чином, судом встановлено, даним рішенням Виконкому надано дозвіл на перебудову квартири [ADDRESS] на три окремі квартири згідно проекту інституту "Укржитлоремпроект", які мешканці мали отримати. Відповідно до ст. 100 ЖК України, переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім'ю. Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Пунктом 1.4. «Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень» Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 також визначено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства; до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків; для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: 1) копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; 2) копія поповерхових планів, завірених в установленому порядку; 3) проект переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України також визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Як вбачається із матеріалів позовної заяви [PERSON], позивачем за зустрічним позовом заявлено позовну вимогу про визнання перебудови квартири законною та такою, що відповідає вимогам рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Києва № 715 від 27.12.1988 року. Однак, враховуючи вимоги ст. 100 ЖК України, дана вимога заявлена всупереч положень ст. 15, 16 ЦК України, оскільки рішення виконкому місцевої ради є лише дозволом на проведення перебудови квартири та відповідно не може підміняти собою проектно-кошторисну документацію, відповідно до якої має бути здійснена така перебудова квартири на три окремі (ізольовані). Також судом встановлено, що 03.10.2011р. Київською міською державною адміністрацією було видано розпорядження №1831 «Про проектування та реконструкцію квартири [ADDRESS]», яким передбачалось здійснення [PERSON] дій, в тому числі щодо розроблення проектно-кошторисної документації та одержання відповідних дозволів на проведення робіт. Жодних доказів про вчинення дій, передбачених вказаним розпорядженням, сторонами суду також не надано. Крім того, вимога позивача за зустрічним позовом про визнання перебудови законною наразі є передчасною, оскільки питання щодо визначення правомірності перебудови квартири має вирішуватися в позасудовому порядку, шляхом звернення до відповідно уповноваженого (компетентного) державного органу. Поряд з цим рішення, дії та бездіяльність органів державної влади можуть бути оскаржені відповідно до правил підвідомчості, визначених процесуальними кодексами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом безпідставними та відповідно такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial