Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 20.12.2006 року за № 361 виконавцем послуг у житловому фонді комунальної власності м. Маріуполя з питного водопостачання та водовідведення визначено виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства. Згідно статуту КП «Маріупольське ВУВКГ», метою діяльності підприємства є надання послуг з постачання питної води і відведення стоків населенню та іншим споживачам. Відповідач є особою, яка отримує житлово-комунальні послуги. Так, у період з 01.08.2011 р. по 01.09.2014 р. відповідачу надано послуги з водопостачання та водовідведення. У звязку з несплатою послуг утворилась заборгованість в сумі 611 грн. 48 коп. З [PERSON] було укладено договір № 197 від 06.02.2015р. реструктуризації заборгованості на період 12 місяців. Умови договору відповідачка не виконує, внаслідок чого позивач вимушений звертатись до суду. Просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 611 грн. 48 коп. та судового збору 365,40 грн. У судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі, надавши згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим суд вважає можливим справу розглянути у його відсутності, здій нивши заочний розгляд справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд вважає позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно договору № 197 від 06.02.2015 року про реструктуризацію заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, укладеного між позивачем та [PERSON], підприємство надало відповідачці розстрочку у погашенні заборгованості з плати за послуги водопостачання та водовідведення, що утворилась станом на 01.02.2015 року, на суму 898,50 гривень. (а.с. 8). Згідно розгорнутої оборотно-сальдової відомості за особовим рахунком 220260190 за адресою [ADDRESS], [PERSON] має заборгованість у розмірі 611 грн. 48 коп. (а.с. 7). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг, який є власник, споживач, виконавець, виробник, здійснюється виключно на договірних засадах. Судом встановлено, що учасниками відносин щодо надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання до квартири, відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є власники житла як споживачі послуг. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 7 "Правил користування приміщеннями житлових будинків", викладених у редакції постанови від 8 жовтня 1992 р. N 572 «Про механізм впровадження Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний... оплачувати надані житлово-комунальні послуги устроки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та сума боргу підлягає стягненню відповідача [PERSON], оскільки остання є споживачем послуг, що надає позивач. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 243,60 гривень. В стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у сумі 121,80 грн. слід відмовити. Згідно з ч.2 ст. 99 ЦПК України, у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву. Позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 243,60 грн., тому щодо повернення надмірно сплаченого судового збору у розмірі 121,80 грн., заявник має право звернутися до суду з відповідною заявою. На підставі викладеного, ч.3 ст.156 ЖК, п. 7 п. 7 правил користування приміщеннями житлових будинків, викладених у редакції постанови від 8 жовтня 1992 р. N 572 «Про механізм впровадження Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 625 ЦК України,

Outcome: partial