Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», ЖЕД №1 Святошинського району м. Києва про відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в квітні 2018 та серпні 2018 квартиру позивача за адресою: [ADDRESS] двічі було залито. Згідно з актом від 27.04.2018 причиною став прорив стояка труби холодного водопостачання, до якого відсутній доступ внаслідок того, що власник квартири [ADDRESS] заклав його плиткою. В акті від 15.08.2018 причиною залиття вказано пошкодження стояка в [ADDRESS] у зв`язку з тим, що трубопровід було залито цементом та закладено облицювальною плиткою. Внаслідок залиття пошкоджено оздоблення квартири. Згідно зі Звітом про оцінку розміру матеріального збитку завданого квартири [ADDRESS] , розмір матеріального збитку становить 11062,00 грн. При цьому, позивач наголошує на тому, що після затоплення в квітні 2018 відповідачі не вжили заходів щодо проведення ремонтних робіт трубопроводу в квартирі [ADDRESS] та не видали негайний припис щодо демонтажу залитого цементом та облицьованого плиткою трубопровіду. Окрім того, позивач зазначає, що внаслідок залиття квартири позивачу було завдано моральну шкоду, зокрема, позивач зазнала сильних душевних страждань у зв`язку з пошкодженням її майна, зазначає, що були порушені нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні та неможливості нормальних стосунків з оточуючими рідними та близькими, оскільки позивач не могла запросити до себе в квартиру гостей, а позивач щоденно усвідомлювала, що останні роки свого життя мати позивача жила в неналежних умовах, вказувала, що через постійні хвилювання та думки про те, як відновити свою квартиру, позивач тривалий час знаходилась у нервовій та психологічній напрузі, що негативно впливало на відносини в сім`ї та на роботі, не може як раніше вільно користуватись своїм майном через те, що всі приміщення фактично зіпсовані, постійно відчувається сирість, волога та запах плісняви, що також створює дискомфорт. З огляду на викладене, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів 11 062,00 грн у відшкодування майнової шкоди та 5000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, зобов`язати [PERSON] замінити в квартирі [ADDRESS] труби гарячого та холодного водопостачання та каналізаційні труби від стелі до підлоги та забезпечити доступ до них, а також, стягнути солідарно з відповідачів 1542,80 грн судових витрат, 15000,00 грн витрат на правову допомогу та 13775,00 грн витрат на проведення експертизи. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 16.10.2019 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.76). Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.11.2019 на підготовчому судовому засіданні розглянуто та залишено без задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Шабельнікова А.І. про попередню оплату судових витрат. Представник відповідача [PERSON] у відзиві на позов зазначив, що посилання на акти як докази вини відповідача є безпідставними, оскільки Договір на надання послуг з холодного водопостачання, укладений між відповідачем та ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» №0836874 від 01.09.2016 складені без представників обслуговуючої організації, крім того, в акті від 27.04.2018 не вказана дата залиття, не проведено експертного дослідження щодо встановлення причини залиття в акті про залиття від 15.08.2018 вказана дата залиття 06.08.2018. Окрім того, позивач не з`ясував хто є балансоутримувачем трубопроводу холодного водопостачання розташованого в квартирі [ADDRESS] , не встановлена точка передачі таких послуг. Наголошував, що позивачу слід звернути увагу на належність відповідача, зазначав, що [PERSON] вже зверталась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди. Під час судових засідань, було встановлено, що [PERSON] не є власником труб холодного та гарячого водопостачання, тобто, він не є належним відповідачем, після чого, позов було залишено без розгляду. При цьому, було зазначено, що розмір витрат на правову допомогу, які він фактично понесе становить 19400,00, при цьому, розмір витрат, які він фактично поніс становить 8200,00 грн. Відтак, представник просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення майнової та моральної шкоди з відповідача [PERSON] , відмовити позивачу в задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача [PERSON] щодо заміни труб гарячого та холодного центрального водопостачання та каналізаційних труб від стелі до підлоги, відмовити позивачу в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу та проведення експертизи від відповідача [PERSON] в повному обсязі. При цьому, проти вимоги про забезпечення доступу до труб гарячого та холодного центрального водопостачання та каналізаційних труб - представник відповідача не заперечував. Представником позивача була подана відповідь на відзив, у якій вона зазначила, що вимоги позивача ґрунтуються на підставі акту про залиття аварії, що трапилась на системі центрального опалення, холодного водопостачання від 15.08.2018 на підставі збитків, завданих залиттям 06.08.2018. Акт від 27.04.2018 надавався з метою демонстрації систематичного залиття квартири. В квітні 2018 позивач не проводила оцінку розміру збитку, станом на 06.08.2018 відновлювальний ремонт, за наслідками залиття 27.04.2018 - не проводився. Також наголошувалось, що причиною залиття є пошкодження стояка труби в квартирі [ADDRESS] до якого був відсутній доступ до обстеження, з цього приводу видані приписи від 08.02.2019, 01.03.2019, 06.03.2019, 08.07.2019,від припису мешканець [ADDRESS] відмовився, проте надав доступ для проведення ремонтних робіт по заміні частини труби. На час обстеження 10.07.2019 протікання труби не виявлено. Окрім того, зазначає, що з огляду на презумпцію вини завдавала шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати. Якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини, оскільки відповідач не спростував того, що залиття 06.08.2018 сталось не з його вини, витрачатись на проведення додаткового експертного дослідження, позивач вважає недоцільним. Окрім того, вказувала, що жодних рекомендацій суду в ухвалі Святошинського районного суду від 07.05.2018 про залишення без розгляду попереднього позову, не зазначено. Представник відповідача [PERSON] скористався своїм правом на подання заперечення на відповідь на відзив, в яких наголошував на відсутності експертного дослідження щодо встановлення причин залиття в акті про залиття від 15.08.2018, не з`ясовано хто є балансоутримувачем трубопроводу, не встановлена точка передачі відповідних послуг, вказує, що [PERSON] не є власником майна, відтак, не може здійснити заміну труб гарячого та холодного водопостачання та каналізаційних труб від стелі до підлоги, звертав увагу на відсутність повноважень особи, яка підписала позов. Представник відповідача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» направили до суду пояснення, в яких зазначили, що надають послуги з обслуговування житлових будинків у Святошинському районі м.Києва на підставі Рішення Київської міської ради №270/270 від 09.10.2014, яке набрало чинності з 01.01.2015. Вказує, що позивачем не зазначено, який конкретно обов`язок не був вчинений працівниками підприємства, який призвів до заподіяння їй шкоди, звертає увагу, що ст. 1,3,7,8,9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» втратили чинність з 09.06.2018, відтак, підстави для застосування вказаних положень до наслідків залиття квартири, яке трапилось в серпні 2018 - відсутні. Вказувало, що комунальне підприємство не є органом державної влади, не наділено владними повноваженнями видавати обов`язкові для виконання розпорядчі документи та індивідуальні акти та діє в межах договірних відносин зі споживачами, приписи відповідачу видавались, проте ним ігнорувались, оскільки мали рекомендаційний характер та не мали ні обов`язкового характеру, ні санкцій за їх невиконання. Окрім того, зазначено, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку є спільним майном, а відповідно до ст. 5 цього ж Закону, спільне майно є спільною сумісною власністю. При цьому, наголошували, що після проведення реформи в житлово-комунальній сфері, інститут «балансоутримувача» багатоквартирного будинку перестав існувати. Позовні вимоги позивача щодо солідарної відповідальності за заподіяну шкоду декількох відповідачів, з урахуванням відсутності спільних дій та спільного наміру в завданні шкоди не підлягають задоволенню. За загальним правилом, відповідно до ст.. 151 ЖК України та ст. 322 ЦК України тягар утримання майна, тобто, обов`язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонт лежить на власнику. У задоволенні позовних вимог до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» просили відмовити. Окрім того, представником відповідача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» направлено заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначили, що не відповідають дійсності інформація про те, що відповідач [PERSON] не є власником пошкодженої труби, оскільки власник квартири є співвласником спільного майна багатоквартирного будинку. Вважає, що технічне обслуговування та проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку зобов`язані забезпечувати співвласники такого будинку. Просили суд відмовити позивачу відмовити у задоволенні позовних вимог до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Зазначили, що неодноразово намагались в досудовому порядку вирішити вказаний спір, проте, відповідач не погоджувався відшкодувати кошти, пов`язані з ремонтними роботами після залиття квартири. Представник відповідача - [PERSON] підтвердив позицію, висловлену у відзиві, зазначив про відсутність вини [PERSON] у залитті, повідомив, що відповідач купив квартиру з забетонованим стояком, був готовий допустити представників відповідача до квартири, про що письмово повідомив відповідача, проте, лист повернувся без вручення, відповідно, в його діях відсутня вина у залитті. Представник відповідача - Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» в судове засідання не з`явився, проте був присутній в попередніх судових засіданнях та підтримав позицію, викладену в письмових поясненнях. Зазначав про відсутність в діях відповідача протиправної бездіяльності, яка може бути підставою для стягнення коштів в рахунок відшкодування шкоди позивачу, вказував про відсутність підстав для солідарної відповідальності. Наголошував, що представниками ЖЕК виявлено ознаки корозії на пошкоджених трубах, відтак їх псування відбулось у тому числі, через бетонування труб, вказував, що приписи про надання доступу були проігноровані власником квартири. Судом було роз`яснено можливість призначення у справі судової експертизи, проте жодних клопотань з цього приводу від сторін не надійшло. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оглянувши матеріали цивільної справи №759/20786/18, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 57-60 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З наведеного вбачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно з перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом встановлено, що [PERSON] є власником [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №1 від 05.04.2003 №10-1498 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №4205. Згідно з Актом про залиття від 27.04.2020 у квартирі [ADDRESS] трапилось залиття квартирою [ADDRESS] , яка розташована на 4-му поверсі, зігдно зі зверненням мешканця [ADDRESS] за №209 від 26.04.2018 на предмет залиття, квартиру було обстежено та встановлено, що залито санвузол. Причиною залиття вказано порив стояка труби холодного водопостачання, для контролю стану трубопровіду квартири [ADDRESS] не має доступу,так як труби заложені плиткою. В подальшому, відповідно до Акту про залиття від 15.08.2018 у квартирі [ADDRESS] трапилось залиття з [ADDRESS] . Причиною залиття вказано пошкодження стояка в [ADDRESS] у зв`язку з тим, що трубопровід було залито цементним розчином та закладено облицювальною плиткою. Перелік пошкодженого майна в [ADDRESS] зафіксовано в акті огляду пошкодженого нерухомого майна, який було підписано, у тому числі, власником квартири [ADDRESS] без застережень. Згідно зі звітом про оцінку розміру матеріального збитку, завданого квартирі [ADDRESS] , розмір матеріального збитку становить 11062,00 грн. Згідно з листом Першого заступника директора Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 07.05.2019 вказано, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води у місті Києві, і, зокрема, в житловому будинку [ADDRESS] є ПрАТ «Київводоканал» . Інформація про дату введення в експлуатацію системи холодного водопостачання у квартирі [ADDRESS] - відсутня. Строк експлуатації внутрішньобудинкових мереж складає 36 років з дати забудови, інформація про строк експлуатації трубопроводу холодного водопостачання в квартирі [ADDRESS] відсутня. Працівниками житлово-експлуатаційної дільниці №1 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» 15.08.2018 вжито заходів щодо усунення аварійного водопостачання, що виникло на мережі холодного водопостачання у квартирі [ADDRESS] того ж будинку (місце прориву - санвузол). Відповідно до листа Начальника Житлово-експлутатаційної дільниці №1 від 11.07.2019 згідно з актами обстеження про залиття від 27.04.2018, та від 15.08.2018 причиною залиття було пошкодження труби холодного водопостачання до якого був відсутній доступ для обстеження. Дозвіл мешканців кватири [ADDRESS] для проведення робіт по замуруванню труб централізованого водопостачання та каналізації працівниками ЖЕД не надавався. Мешканцю квартири [ADDRESS] були надані приписи від 08.02.2019, 01.03.2019, 06.03.2019, 08.07.2019, але від підпису припису мешканець квартири [ADDRESS] відмовився, проте надав доступ для проведення ремонтних робіт по заміні частини труби ХВП та ГВП в перекритті. На час обстеження 10.07.2019 протікання трубопровіду не виявлено. Причиною залиття є прорив трубопровіду ХВП в перекритті до якого відсутній доступ для обстеження, що спричинило залиття квартири [ADDRESS] через перекриття в квартирі [ADDRESS] . Визначити технічний стан труб надалі не можливо, оскільки труби залиті бетоном та плиткою. Аналогічну за змістом інформацію зазначено в листах Головного інженеру Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 02.08.2019 та від 13.03.2019 та в листі Начальника ЖЕД-1 від 12.03.2019. Окрім того, в матеріалах справи наявні приписи № 706 від 01.03.2019, №706 від 06.03.2019, №695 від 08.02.2019,про зобовязання [PERSON] терміново надати вільний доступ до труб центрального водопостачання та каналізації, та докази направлення його поштою. Також, в матеріалах справи наявний акт від 08.02.2019 щодо неможливості проведення обстеження трубопроводів в квартирі [ADDRESS] , оскільки мешканець цієї квартири не надав доступу для перевірки. При прийнятті рішення, суд бере до уваги, що Законом України «Про внесення змін до розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" щодо термінів застосування фінансових санкцій за порушення законодавства у сфері комерційного обліку теплової енергії та водопостачання та до розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про житлово-комунальні послуги" щодо уточнення порядку введення в дію Закону» було викладено пункт 1 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в такій редакції: «1. Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 травня 2019 року, крім: статті 1, частини першої статті 2, статей 3-7, 9, 11, 12, частини другої статті 26, статей 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), частини другої статті 2, частин третьої та четвертої статті 8, частин другої та третьої статті 10, статті 15, частин першої, третьої та п`ятої статті 16, статті 18, частини п`ятої статті 28, пунктів 2, 3-1, 6, підпункту 1, підпункту "б" підпункту 2, підпунктів 5 та 11 пункту 8 цього розділу, які вводяться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом; частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18, які вводяться в дію з 1 січня 2019 року». Відтак, правовідносини які є предметом розгляду у вказаній цивільній справі виникли до введення в дію вищевказаних положень Закону. Відповідно до п.22 Рішення Київської міської ради «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» від 9 жовтня 2014 року N 270/270 визначено, що Комунальним підприємствам "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва", по утриманню житлового господарства Святошинського району міста Києва, "Ремонтно-експлуатаційна організація - 10", "Ремонтно-експлуатаційна організація - 9", "Ремонтно-експлуатаційна організація - 8", "Ремонтно-експлуатаційна організація - 7", "Ремонтно-експлуатаційна організація - 6", "Ремонтно-експлуатаційна організація - 5", "Ремонтно-експлуатаційна організація - 4", "Ремонтно-експлуатаційна організація - 3", "Ремонтно-експлуатаційна організація - 2", "Ремонтно-експлуатаційна організація - 1" передати новоствореному комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" житловий фонд, який був переданий до сфери управління Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01 серпня 2014 року. Перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначено Постановою Кабінету Міністрів від 1 червня 2011 р. № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги". Перелік послуг, які надаються керуючими компаніями міста Києва, регулюється розпорядженням КМДА № 442 від 30 квітня 2015 року. Згідно зі ст. 24 ЖК України, для експлуатації державного і громадського житлового фонду створюються житлово-експлуатаційні організації, діяльність яких здійснюється на основі господарського розрахунку. Житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території. Жилий будинок може експлуатуватися тільки однією житлово-експлуатаційною організацією. Якщо для експлуатації будинків відомчого або громадського житлового фонду не може бути створено житлово-експлуатаційну організацію, експлуатація будинків здійснюється безпосередньо відповідним підприємством, установою, організацією. Відповідно до ст. 177 ЖК України, громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Наймачі жилих приміщень на умовах і в порядку, що визначаються законодавством Української РСР, повинні провадити за свій рахунок поточний ремонт жилих приміщень, а при звільненні приміщення - здати його в належному стані. Такі ж обов`язки покладаються на членів житлово-будівельного кооперативу. Якщо необхідність у проведенні внутріквартирного поточного ремонту викликана пошкодженням частин будинку, інженерного обладнання або зв`язана з капітальним ремонтом будинку чи його конструктивних частин, цей ремонт провадиться наймодавцем (житлово-будівельним кооперативом) або за його рахунок. Перелік робіт, що належать до внутріквартирного поточного ремонту, встановлюється правилами користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території та Типовим договором найму жилого приміщення. Згідно з п. 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ від 8.10.1992р. № 572, власники квартир, наймачі та орендарі зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартири та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей в квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла. Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Таким чином, суд вважає доведеним факт залиття квартири позивача за адресою: [ADDRESS] , внаслідок вказаного залиття, останній було спричинено матеріальні збитки, розрахунок яких нічим не спростовано. В свою чергу відповідачами не спростована відсутність їхньої вини в залитті зазначеної квартири. А навпаки доведено, що залиття відбулось через порив стояка труби холодного водопостачання, при цьому встановлено, що для контролю стану трубопровіду квартири [ADDRESS] не було доступу, так як труби заложені плиткою. Щодо винуватості «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва»у в затопленні квартири позивачки, то відповідно до ч. 3 ст. 177 ЖК України, якщо необхідність у проведенні внутріквартирного поточного ремонту викликане пошкодженням частин будинку, інженерного обладнання або зв`язане з капітальним ремонтом будинку чи його конструктивних частин, цей ремонт провадиться наймодавцем (житлово-будівельним кооперативом) або за його рахунок. Водо-каналізаційний стояк відноситься до інженерного обладнання будинку і обслуговується виключно організацією на балансі, якої перебуває будинок, за що останніми утримується відповідна плата. Судом частково взяті до уваги посилання представника відповідача про те, що вони не мали доступу для контролю стану трубопровіду квартири [ADDRESS] , так як труби заложені плиткою, водночас, слід зазначити, що залиття квартири трапилось у квітні 2018 при цьому, на той момент, як вказано в актах вже було відомо про відсутність доступу до трубопроводу, повторно, з тих самих причин залиття сталось у серпні 2018 року, тоді як перший припис було видано лише 08.02.2019, інших доказів вжиття заходів щодо отримання доступу, забезпечення належного контролю, реагування на порушення - суду не надано. Відповідно до листа Державного комітету України з будівництва та архітектури за № 7/7-401 від 30.04.2003 року вбачається, що поточний ремонт будівлі - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання. Якщо будівля в цілому не підлягає капітальному ремонту, комплекс робіт поточного ремонту може врахувати окремі роботи, які класифікуються як такі, що відносяться до капітального ремонту /крім робіт, які передбачають заміну та модернізацію конструктивних елементів будівлі/. Поточний ремонт повинен провадитися з періодичністю, що забезпечує ефективну експлуатацію будівлі або об`єкта з моменту завершення його будівництва/капітального ремонту/ до моменту постановки на черговий капітальний ремонт/реконструкцію/. У вказаному листі визначено також, що капітальний ремонт будівлі - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнань будівель в зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшенням експлуатаційних показників, а також покращання планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об`єкта. Відтак, надані докази не свідчать про належне виконання відповідачем КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва»своїх обов`язків, передбачених Статутом та ЖК України. Щодо винуватості відповідача [PERSON] слід зазначити, що згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Статтею 10 Житлового кодексу України визначено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. У відповідності до статті 151 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати і порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України. Відтак, з моменту першого затоплення відповідач [PERSON] знав про необхідність надати доступ до стояка холодного вопдопостачання і про затоплення квартири позивача з цих причин, проте, як підтверджується актом про залиття в серпні, так само, як і наявність приписів, не вживав заходи щодо надання доступу представникам відповідача до інженерних конструкцій. Окрмі того, обізнаність відповідача зі змістом актів, підтверджено,у тому числі, підписанням акту огляду пошкодженого майна від 28.08.2018. При цьому, суд не бере до уваги твердження відповідача про покупку квартири зі стояком, закладеним плиткою, оскільки доказів цьому не надано. Окрім того, до матеріали справи не додано жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем вживались заходи з надання доступу до забетонованого обладнання. Статтею 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, умовою покладення на відповідача відповідальності за шкоду, завдану позивачу, є наявність вини останньої у спричиненні вказаної шкоди. Статтею 1192 Цивільного кодексу України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Неналежне виконання власником квартири [ADDRESS] обов`язку з утримання квартири, , свідчить про наявність його вини у заподіянні шкоди власникам нижче розташованої квартири внаслідок її залиття. А тому суд приходить до переконання, що завдана позивачу шкода внаслідок залиття її квартири повинна бути стягнута з відповідачів [PERSON] , Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», однак в рівних долях по 5531,00 грн. Щодо позовних вимог до відповідача - ЖЕД №1 слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Частиною третьою статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за відсутності умов, передбачених вказаною нормою не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Право визначення особи відповідача покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем особи відповідача. При цьому, ЖЕД № 1 є житлово-експлуатаційною дільницею комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва», тобто підрозділом комунального підприємства, відтак, позовні вимоги до ЖЕД № 1 окремому задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача [PERSON] замінити труби гарячого та холодного водопостачання та забезпечити доступ до них, то суд вважає, що вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не конкретизовано про яке саме обладнання йде мова, не надано відомостей щодо наявності спору на час звернення до суду, враховуючи, що представником відповідача вказано, що відповідач не заперечує в частині вимоги про забезпечення доступу,а також, враховуючи, що за матеріалами справи, на час обстеження 10.07.2019 протікання трубопровіду не виявлено. З приводу відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Так, позивач оцінює моральну шкоду, спричинену йому залиттям квартири у розмірі 5000 грн., мотивуючи тим, що неправомірні дії відповідача призвели до душевних страждань позивача та стану постійного стресу, порушення звичних комфортних умов проживання, спричиняє позивачу не лише моральні страждання, а ще й змушує звертатися до суду за захистом своїх порушених прав, що потребує не лише матеріальних витрат, а й витрат часу та емоційних затрат, що негативно впливає на здоров`я. Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я тощо. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При цьому у відповідності до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, тривале знаходження в стані стресу, та зниження якості проживання, небажання відповідачів добровільно відшкодувати завдану шкоду, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що в рахунок відшкодування моральної шкоди достатнім і необхідним буде стягнення з [PERSON] , Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва»моральної шкоди у розмірі 2500,00 грн з кожного. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, зокрема щодо залиття її квартири, у суду наявні підстави для задоволення позовних вимог, та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову за його доведеністю. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, позивач просить стягнути витрати, пов`язані із проведенням експертизи в сумі 1375,00 грн, які підлягають стягненню з відповідачів. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, слід зазначити про таке. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відтак, за відсутності заяв сторін, суд вважає за можливе вирішити питання про розподіл витрат на підставі наявних у справі матеріалах. В позовній заяві позивач просила стягнути 15 000, 00 грн витрат на правову допомогу, надавши при цьому договір про надання правової допомоги між адвокатським об`єднанням «Міжнародний адвокатський альянс» та [PERSON] , при цьому, доказів фактичного понесення позивачем витрат до позову не додано. В подальшому, представником позивача надано додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 07.02.2019 відповідно до якої сторони погодили, що вартість послуг за підготовку однієї відповіді на відзив складає 1250,00 грн, вартість послуг за представництво інтересів клієнта в судах в одному засіданні складає 2500,00 грн, приймання передач оформлюється сторонами шляхом підписання відповідного акту. До угоди додані акт №ОУ -0000041 від 09.12.2019 на 3750,00 грн, акт №ОУ -0000004 від 10.02.2020 на 5000,00 грн. Відтак, суд вважає доведеними витрати позивача на правову допомогу в розмірі 8750,00 грн, які підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог. Тобто, 2187,50 грн з кожного відповідача. При цьому, представником відповідача було вказано, що станом на 01.11.2019 відповідачем понесено 8200,00 грн витрат на правову допомогу, надавши рахунки фактура та квитанції про сплачені послуги на загальну суму 8200,00 грн. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотань щодо зменшення витрат на правничу допомогу сторонами не заявлено. Відтак, з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення 4100,00 грн на правову допомогу.

Outcome: partial