Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги, висловлені в своєму позові та просить суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 821/1 від 12 березня 2008 року в сумі 2 109 746, 72 грн. 72 коп. та судовий збір в сумі 3654,00 грн.; заперечувала проти зустрічної позовної заяви представника відповідача [PERSON] в інтересах [PERSON] та просила відмовити в її задоволенні. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги представника позивача не визнала та надала суду зустрічну позовну заяву, в якій просить розірвати Договір про іпотечний кредит № 821/1 від 12 березня 2008 року; внаслідок розірвання Договору про іпотечний кредит № 821/1 від 12 березня 2008 року розірвати Іпотечний договір від 12 березня 2008 року та припинити обтяження предмету іпотеки: 1) домоволодіння, яке складається з літ А-2 - житловий будинок загальною площею - 112,8 кв.м., житловою площею - 75,9 кв.м., Б - гараж, Б - погріб, В - літня кухня, Г-сарай, Д - убиральня, Е - лазня, Ж - душ, 3 - сарай, 1-10,1 - споруди, розташоване на земельній ділянці, площею 993 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, і. Передова, буд. 655; 2) земельна ділянка, площею 993 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, Передова, буд. 655; внаслідок розірвання Договору про іпотечний кредит № 821/1 від 12 березня 2008 року вважати припиненим Договір поруки № 821/1 а від 12 березня 2008 року. Окрім того були надані письмові заперечення, в якій просить відмовити в їх задоволенні. Пояснила, що 12.03.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 821/1. Згідно з п. 2.1. вищезазначеного договору, виконання Позичальником зобов'язань за цим договором забезпечується Іпотечним договором нерухомого майна, який 12.03.2008 року було укладено між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON]. Згідно з умовами п. 1.2. Іпотечного договору зобов'язання відповідача [PERSON] забезпечені іпотекою: 1) домоволодіння, яке складається з літ А-2 - житловий будинок загальною площею -112.8 кв.м., житловою площею - 75,9 кв.м., Б - гараж, Б - погріб, В - літня кухня, Г-сарай, Д - вбиральня, Е - лазня, Ж - душ, 3 - сарай, 1-10, І - споруди, розташоване на земельній ділянці, площею 993 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Передова, буд. 655; 2) земельна ділянка, площею 993 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Передова, буд. 655. У відповідності до вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з п. 6. Іпотечного договору, реалізація предмета іпотеки, на який звернено стягнення за рішенням суду або виконавчим написом нотаріуса, провадиться у встановленому законодавством порядку. У випадку, коли суми, вирученої від продажу Предмета іпотеки, недостатньо для повного задоволення розміру зобов'язання та витрат, Іпотекодержатель має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення зобов'язання та видатків, з іншого майна Іпотекодавця. Натомість, позивачем, всупереч умовам Кредитного та Іпотечного договорів, вимагається повернення суми заборгованості в загальному порядку, без звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважає, що в даному випадку повинно бути застосовано саме Закон України «Про іпотеку», як пріоритетний над іншими нормами, що регулюють вказані правовідносини. В Амур-Нижньодніпровському райсуді м. Дніпропетровська розглядалась справа № 199/3679/15-ц за позовом ВАТ «Державний ощадний банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, до якої [PERSON] залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог. Тобто на теперішній час Позивачем обрано два способу захисту своїх прав одночасно, що фактично призводить до подвоєння обсягу кредиторських вимог. Укладаючи договір поруки № 821/1 від 12.03.2008 року, відповідач [PERSON] була ознайомлена з умовами Кредитного та Іпотечного договорів. Згідно з умовами п. 2.2. Договору поруки №821/1, якщо Позичальник не в змозі вчасно здійснити черговий платіж у відповідності з Кредитним договором, Позичальник письмово повідомляє про це Поручителя та Кредитора не пізніше як за три дні до моменту настання строку платежу. Всупереч вказаному пункту Договору поруки №821/1, повідомлень від Позичальника та Відповідача 1, передбачених вищеназваними умовами договору і в строки, встановлені цими ж умовами, на адресу Поручителя - Відповідача 3, не надходило. У відповідності до п. 2.4. Договору поруки №821/1, якщо при настанні строку платежу відповідно до Кредитного договору, Позичальником не буде сплачено платіж Кредитору, Позичальник та/або Кредитор зобов'язуються повідомляти Поручителя про прострочення платежу. Як свідчать матеріали даної справи, Позивачем надано розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що Позичальником більш як тривалий час, а саме з грудня 2008 року, платежі, обумовлені Кредитним договором здійснювалися нерегулярно та не в повному обсязі і фактично, дані платежі не відповідають умовам Кредитного договору. Так, згідно з додатком до Кредитного договору, щомісячні платежі повинні розподілятися на погашення основної суми заборгованості, проценти за користування кредитом, оцінку заставного майна. Натомість, всі платежі, які надходили до Позивача, починаючи з грудня 2008 року, зараховувалися Позивачем як погашення процентів, пеня, сума 3% річних по процентах, сума втрат від інфляції і т.д., але не як сплата основної суми заборгованості. Вказане порушення з боку Позивача, а також недотримання Позивачем і Позичальником умов п. 2.2. та 2.4. Договору поруки №821/1, призвело до значного збільшення обсягу зобов'язань Позичальника, і таким чином, Поручителя. Отже, як вбачається з вищевикладеного і як підтверджується матеріалами справи, Позичальником тривалий час неналежним чином виконувались або взагалі не виконувались умови Кредитного договору, проте Позивач, з невідомих причин звернувся до суду за захистом своїх нібито порушених прав, з позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором лише 29.08.2014 р.. При цьому, в період з грудня 2008 року по червень 2014 року Позивач, в порушення вимог умов п. 2.2. та 2.4. Договору поруки № 821/1, жодного разу не звернувся до Поручителя-Відповідача [PERSON] з повідомленням про порушення Позичальником умов Кредитного договору, обмежившись надісланням вимоги про дострокове погашення кредиту від 11.06.2014 р , яку Відповідач [PERSON] не отримувала. Більш того, відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 р. розрахунковим документом, що підтверджує надання послуг поштового зв'язку є розрахунковий документ встановленої законом форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція, тощо). Відтак, документами, що підтверджують відправлення Позивачем на адресу Відповідача [PERSON] будь-яких документів є касовий чек, або розрахункова квитанція, а доказом отримання опис вкладення у цінний лист та повідомлення про вручення поштового відправлення. Але, Позивачем не було додано до позовної заяви жодних документів, які б свідчили про отримання Відповідачем суботою Т.М. вказаної вимоги, а також про надіслання такої вимоги на адресу Відповідача [PERSON] Відповідно до ст. ст. 213,214 ЦПК України, рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON] має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). [PERSON], строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги представника позивача не визнали та надали суду письмові заперечення, в яких просять відмовити в їх задоволенні та застосувати строки позовної давності щодо вимог про стягнення пені. Пояснили, що по-перше, основний боржник [PERSON] не сплачує заборгованість по кредиту з 01.10.2008 року. Згідно умовам п. 1.2 кредитного договору та графіком погашення кредиту, позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами щомісячними платежами), не пізніше 11 березня 2028 року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) до кінця місяця, наступного за звітним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до кінця місяця наступного за звітним, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. [PERSON] отримав кредитні кошти 12 березня 2008 року, останній платіж здійснив у вересні 2008 року. В свою чергу Банк звернувся до суду 04.09.2014 року. Тобто позивач пропустив строк позовної давності на стягнення заборгованості з вересня 2008 року по вересень 2011 року. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Таку ж позицію маємо в Постанові ВСУ від 19 березня 2014 року, справа № 6-20цс14, в якій суд дійшов висновку про те, «що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа». По-друге, позивач заявляє вимогу про одночасне стягнення кількох видів штрафу та пені. Так позивач заявляє про стягнення пені за порушення строків платежів за тілом кредиту - 47 320,06 грн., пені за порушення строків платежів за відсотками 180 910,14 грн., штрафу за невиконання п. 7.2 договору застави 5% від вартості застави - 82 613,40 грн., штрафу за невиконання п. 7.3 договору застави 10% від заборгованості - 42 496,14 грн., неустойка за ненадання документів згідно п. 5.4 договору про іпотечний кредит - 505,00 грн. Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Правопорушенням у даній справі є невчасне повернення кредиту з боку позичальника, позивачем заявлено вимогу про стягнення кількох видів неустойки за одне і те саме правопорушення. Одночасне стягнення штрафів та пені за одне й те саме правопорушення є неможливим. Таку саму позицію маємо і в ухвалі Верхового Суду України від 15.12.2010 року за аналогічною справою. По-третє, як вбачається з позовної заяви позивачем заявлено про стягнення штрафу за невиконання п. 7.2 договору застави 5% від вартості застави - 82 613,40 грн., штрафу за невиконання п. 7.3 договору застави 10% від заборгованості - 42 496,14 грн., неустойка за ненадання документів згідно п. 5.4 договору про іпотечний кредит - 505,00 грн. Як вбачається з договору про іпотечний кредит, між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки. Стягнення цих видів штрафу є помилковим, оскільки по-перше між сторонами було укладено договір іпотеки, по-друге, позивачем не доведено факту порушень з боку [PERSON], оскільки банком навіть не додано до матеріалів справи копії договору іпотеки або застави. Позивачем не доведений факт ненадання документів, жодних доказів з цього приводу банком не долучено до справи. Пункт 5.4 договору про іпотечний кредит містить наступну редакцію: «У разі ненадання Позичальником документів, що передбачені умовами цього Договору, Позичальник повинен сплатити на користь Банку неустойку в розмірі 0,04% від суми кредиту». Але про які саме документи йде мова у цьому пункті, банком не доведено. Відповідно ч. 1-3 ст. 60 ЦПК України, Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. По-четверте, окрім того, в даній справі підлягають застосуванню роз'яснення викладені в п. 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно якого: «При застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи)». В останнє судове засідання відповідач та її представник повторно не зявилися, про місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не зявилися, про місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 12 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Правобережне відділення № [NUMBER] «Державний ощадний банк України» та фізичною особою - [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 821/1 на придбання домоволодіння за договором купівлі-продажу в сумі 1 262 500 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14 % річних, з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 11 березня 2028 року. Згідно п. 1.1 Кредитного договору Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит в сумі 1 262 500 грн., а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 14 % річних на умовах та в строки, визначені цим Договором. Відповідно до п.п.4.3.1, 4.3.2 Кредитного договору позичальник зобовязується належним чином виконувати взяті на себе зобовязання за цим Договором. Повернути кредит в сумі 1 262 500 гривень, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому Договору сплатити штрафні санкції у строки та на умовах, що визначені цим Договором. Пунктом 7.8 Кредитного договору Сторони домовились про збільшення строків позовної давності, відповідно до ч.1 ст. 259 Цивільного кодексу України до 3 років для всіх грошових зобов'язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми Кредиту, процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього Договору. Відповідно до п. 8.1 Кредитного договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому Договору. Виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором забезпечується: -Договором поруки № 821/16 від 12 березня 2008 року (надалі - Договір поруки №821/16), який укладено між Банком (Кредитор) та [PERSON] (Поручитель). -Договором поруки № 821/1 а від 12 березня 2008 року (надалі - Договір поруки №821/1 а), який укладено між Банком (Кредитор) та [PERSON] (Поручитель). -Договором поруки № 821/1 в від 31 березня 2009 року (надалі - Договір поруки №821/1 в), який укладено між Банком (Кредитор) та [PERSON] (Поручитель). -Договором поруки № 821/1 г від 04 серпня 2010 року (надалі - Договір поруки №821/1г), який укладено між Банком (Кредитор) та [PERSON] (Поручитель). Згідно Розділу 1 Договорів поруки №821/1 а, №821/16, №821/1 в та №821/1 г Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником [PERSON] за Кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Відповідно до п. 2.1 Договорів поруки №821/1а, №821/16, №821/1в та №821/1г у разі порушення Боржником виконання [PERSON] Кредитор має право вимагати від Поручителя виконання [PERSON] Боржника перед Кредитором згідно з умовами Кредитного договору в порядку, передбаченому цим Договором. Пунктом 3.1 Договорів поруки №821/1 а, №821/1 б, №821/1 в та №821/1 г передбачається, що Поручитель відповідає по зобов'язаннях за Кредитним договором, перед Кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник. Станом на 30 липня 2014 року (включно) заборгованість [PERSON] перед Банком становить 2\~109 746,72 грн., що складається з: -поточна заборгованість по кредиту - 1 133 605,51грн.; -прострочена основна сума боргу за кредитом - 112 791,61грн.; -поточна заборгованість по відсоткам - 29 082,60 грн.; -прострочена заборгованість по відсоткам - 312 169,78 грн.; -пеня за порушення строків платежів за тілом кредиту - 47 320,06грн.; -пеня за порушення строків платежів за відсотками - 180 910,14грн.; -штраф за невиконання п.7.2 договору застави 5 % від вартості застави - 82 613,40грн.; -штраф за невиконання п.7.3 договору застави 10 % від заборгованості - 42 496,14грн.; -неустойка за ненаданання документів згідно п.5.4 договору про іпотечний кредит №821/1 0.04%-505,00грн.; -3 % річних за несвоєчасну сплату основного боргу (ст.625 ЦК України) - 9 717,36грн; -3 % річних за несвоєчасну сплату відсотків (ст.625 ЦК України) - 37 153,69грн.; -втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу (ст.625 ЦК України) -20 133,30грн; -втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати відсотків (ст.625 ЦК України) - 101 248,13грн.. Банком Позичальнику та Поручителям поштовим зв'язком направлено вимогу № 19/19-340/340 від 11 червня 2014 року про дострокове повернення суми кредиту, сплату процентів та інших платежів за договором від 12 березня 2008 року, про отримання Позичальником та Поручителями поштового відправлення - вимоги свідчать підписи на повідомленні про вручення поштового відправлення від 17 червня 2014 року, від 02 липня 2014 року. Вимога Банку № 19/19-340/340 від 11 червня 2014 року залишилась без задоволення. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. [PERSON] вважається порушеним у випадку його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 530 ЦК України. Як визначено ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України в разі невиконання зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, а саме сплата неустойки, пені, передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник, зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну відповідальність) поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. З доводами позивача ПАТ «Державний ощадний банк України», викладених в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, не підтвердженими належними та допустимими доказами, не відповідають вимогам Цивільного законодавства України і спростовуються стабільними поясненнями допитаних відповідачів, наданими ними письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності, а доводи представника відповідача, викладені в зустрічній позовній заяві суд вважає доведеними, обґрунтованими, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Але вказані вимоги закону позивачем не були виконані і всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не були доведені ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог. Як встановлено судом, 12 березня 2008 року між позивачем ПАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 821/1. Згідно з п. 2.1. вищезазначеного договору, виконання Позичальником зобов'язань за цим договором забезпечується Іпотечним договором нерухомого майна, який 12.03.2008 року було укладено між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] (надалі-Іпотечний договір). Згідно з умовами п. 1.2. Іпотечного договору зобов'язання відповідача [PERSON] забезпечені іпотекою: 1) домоволодіння, яке складається з літ А-2 - житловий будинок загальною площею -112.8 кв.м., житловою площею - 75,9 кв.м., Б - гараж, Б - погріб, В - літня кухня, Г-сарай, Д - вбиральня, Е - лазня, Ж - душ, 3 - сарай, 1-10, І - споруди, розташоване на земельній ділянці, площею 993 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Передова, буд. 655; 2) земельна ділянка, площею 993 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Передова, буд. 655. У відповідача [PERSON] з'явилася заборгованість. У зв'язку із цим Позивачем було подано позов про стягнення коштів. Позовної вимоги про розірвання кредитного договору заявлено не було. Тому Позивачем продовжуються нарахування відсотків, пені, заборгованості по кредиту, незважаючи на застосування права дострокового повернення коштів. Статтею 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. Даною статтею передбачено право на односторонню вимогу про розірвання договору в разі істотної зміни обставин. У відповідності до ч. 2 ст. 555 ЦК України Поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг. Тому у Поручителя Відповідача [PERSON] є право на звернення до суду з даним позовом. У випадку, якщо сторони не досягли згоди про приведення договору у відповідність з обставинами, котрі істотно змінились, або про його розірвання, договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони у випадку наявності одночасно наявних умов: 1. В момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане. Стосовно кредитних правовідносин, то під час укладення договору позичальник не міг навіть передбачити, що офіційний курс долара США до гривні може зрости від 8 грн. за 100 $ до 22-23 грн. до 100 $, що, в свою чергу, призвело зростання споживчих цін, і відповідно, до значного зменшення доходів як Позичальника, так і Поручителя. До того ж під час укладення договору Позичальник і Поручитель сподівалися на стабільну ситуацію на валютному ринку і на положення ст. 6 Закону України «Про Національний банк України», згідно котрого основною його функцією є забезпечення стабільності грошової одиниці України. До того ж, Позичальник звертався до Позивача - Банку з повідомленням про неможливість виконання умов Кредитного договору, однак Банком не було запропоновано укласти Договір реструктуризації заборгованості, або ж іншим чином вирішити це питання, що підтверджується листом Позичальника від 16.01.2009 з чеком на відправлення. 2. Зміна обставин обумовлена причинами, котрі заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій своїй турботі і обережності, котрі від неї вимагались. Під час укладення договору Позичальник не міг запобігти виникненню світової фінансової кризи за всієї своєї обачності, котра є офіційно достовірним фактом, наявність котрого підтверджується існуванням: Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з метою подолання негативних наслідків фінансової кризи» N 1533-VI від 23.06.2009 р.; Закону України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі і житлового будівництва", Законопроекту №4654 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України відносно тимчасового накладення обмежень на деякі операції в сфері іпотечних та позикових відносин в цілях мінімізації наслідків світової фінансової кризи". За всієї своєї обачності Позичальник або ж Поручитель ніяк не могли попередити негативний вплив фінансової світової кризи. 3. Виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів в позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала під час укладення договору. Зміна обставин вносить істотний дисбаланс в договірні відносини між Позичальником і Банком, а відповідно і значно впливає на обсяг обовязків Поручителя. До того ж під час укладення Кредитного договору вартість майна, котре було забезпеченням кредиту складала в 2 рази більше її вартості на даний момент. До того ж дана вартість визначалася за згодою обох сторін на момент укладення Договору. 4. Із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. В Кредитному договорі відсутня така умова. Не розірвання договору призводить до подальших порушень договору. Позивачем продовжуються нарахування штрафних санкцій та заборгованостей, що підтверджується ухвалою Амур-Нижньодніпровського райсуду м. Дніпропетровська по справі 199/3679/15-ц. Відповідно, зі збільшенням розміру кредиторських вимог до Позичальника, значно збільшується розмір вимог до Поручителя. Щодо спливу строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК країни передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Згідно з п. 1.5. Кредитного договору, Позичальник зобов'язується щомісячну не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтентними платежами в сумі 16200,00 грн. шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з березня 2008 року, на відповідні позичкові рахунки Позичальника, відкриті у філії-Правобережне відділення № [NUMBER] «Ощадбанк». Згідно з п. 3 Кредитного договору Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми Кредиту в цілому, або у визначеній Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов'язань за цим Договором або невиконання чи неналежного виконання Позичальником та або Майновим поручителем будь-яких зобов'язань за Іпотечним Договором, в тому числі, але не виключно, у випадку затримання сплати частини Кредиту та процентів за користування Кредитом понад 2 (двох) календарних місяців. Як свідчать додані Позивачем розрахунки заборгованості, щомісячний платіж неналежним чином було здійснено в вересні 2008 року. Отже з огляду на наведене, право вимоги дострокового погашення заборгованості за Кредитним договором виникло у Позивача, починаючи з 1 грудня 2008 року. Також у позовній заяві Позивачем заявлено вимогу про стягнення поточної заборгованості по відсоткам в сумі 29 082,60 грн., простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 312 169,78 грн., пені за порушення строків платежів за тілом кредиту у розмірі 47 320,06 грн., пені за порушення строків платежів за відсотками у розмірі 180 910,14 грн.. Вказані заборгованості, згідно з розрахунком, доданим Позивачем до позовної заяви, виникли також з 1 грудня 2008 року, тобто Позивач вимагає стягнення вказаних платежів поза межами позовної давності, яку сторони згідно п. 7.8 Кредитного договору домовились збільшити до трьох років. Згідно з правовою позицією, висловленою в Постанові ВСУ від 19 березня 2014 року по справі № 6-20цс-14 - в разі неналежного виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строк погашення кожного чергового платежу. Отже, аналізуючи умови Договору та норми чинного законодавства, а також правову позицію ВСУ, можна дійти висновку, що Позивач пропустив строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в період з вересня 2008 по вересень 2011 (оскільки звернувся до суду в серпні 2014 року). Відповідно до приписів ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В такому випадку судом повинно бути застосовано позовну давність при вирішенні даного спору та відмовлено у задоволенні безпідставної та неправомірної, поданої поза межами, встановленого вимогами Цивільного кодексу України строку позовної давності позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», про що заявлено відповідне клопотання. В даному випадку не може бути застосована ч. 1 ст. 264 України щодо переривання позовної давності вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, виходячи з наступного. Позивачем не надано жодних первинних документів (квитанцій про здійснення сплати Кредиту в касу Банку або платіжних доручень про безготівкове перерахування коштів, як встановлено п 1.5. Кредитного договору), а надано лише довідку-розрахунок по кредитному договору, яка не доводить факту часткового виконання умов Договору Позичальником і не є первинним документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Навіть якщо припустити, що остання часткова сплата по умовами кредитного договору відбулась в травні 2014 року, як стверджує Позивач, то даний факт аж ніяк не доводить факту визнання відповідачем заборгованості, а може свідчити лише про часткове, неналежне виконання умов Кредитного договору щодо сплати щомісячного ануїтентного платежу, а отже, не може слугувати підставою для переривання позовної давності. Отже суд вважає, що Позивачем завищено обсяг кредиторських вимог. Крім того, до стягнення заявлено вимоги, які не доведені і об'єктивно не підтверджені Позивачем. Так, Позивачем, згідно з розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, враховується кількість фактичних календарних днів у місяці та у році. Водночас, згідно з умовами п. 1.6.1 Кредитного договору кількість днів у місця - 30, у році - 360, незалежно від кількості днів у розрахунковому (платіжному) періоді. Позивачем в розрахунку також зазначено стягнення штрафу за невиконання п. 7.2. договору застави в розмірі 5% від вартості застави в сумі 42496,14 грн. та штраф за невиконання п. 7.3. договору застави у розмірі 10% від вартості застави у сумі 82613,40 грн.. Аналізуючи умови іпотечного договору, а саме пункти 7.2. та 7.3., вбачається посилання на пункт 3.3., який, в свою чергу, містить 12 підпунктів. Проте, які саме умови пункту 3.3. Іпотечного договору порушено, Позивач не зазначає, свої вимоги нічим не обґрунтовує і документально не підтверджує. Тому ці вимоги не можуть бути задоволені в звязку з їх недоведеністю і необґрунтованістю. Позивачем також вимагається стягнення неустойки в розмірі 505,00 грн. - згідно з п. 5.4. Кредитного договору в розмірі 0,04%. Вказаний пункт передбачає відповідальність за ненадання документів, що передбачені умовами цього Договору. Проте Позивач жодним чином не зазначає, які саме документи не було надано, а тому ці вимоги не можуть бути задоволені в звязку з їх недоведеністю і необґрунтованістю. Пунктом 3.4. Договору про іпотечний кредит № 821/1 від 12.08.2008 року встановлено: Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми Кредиту в цілому, або у визначеній Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов'язань за цим Договором або невиконання чи неналежного виконання Позичальником та/або Майновим поручителем будь-яких зобов'язань за Іпотечним договором, а тому числі, але не виключно, у випадку: затримання сплати частини Кредиту та процентів за користування Кредитом понад 2 (двох) календарних місяців... Згідно з пунктом 4.2.2. Банк має право при виникненні простроченої заборгованості за Кредитом чи процентами більше ніж на 2 місяці, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, вимагати дострокового повернення Кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованості за цим Договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки за Іпотечним договором. Як вбачається з довідки-розрахунку, складеної посадовими особами Позивача та доданої до позовної заяви в період з 01.10.2008 до 31.03.2009 року (6 місяців) жодних платежів за Договором про іпотечний кредит № 821/1 від 12.08.2008 здійснено не було. Відповідно, з 01.12.2008 у Позивача виникло право дострокового стягнення заборгованості і фактично змінився строк виконання зобов'язання, який в даному випадку настав 01.12.2008р. Крім того,16.01.2009 відповідачем [PERSON] до Банку-Позивача було направлено лист про неможливість сплати платежів за Кредитним договором. Отже, Позивачу було достовірно відомо про факт порушення умов Кредитного договору позичальником [PERSON] Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Незважаючи на той факт, що строк виконання основного зобов'язання у відповідності до пунктів 3.4 та 4.2.2 фактично настав 01.12.2008 року, Позивач звернувся до суду з позовом лише 29.08.2014, тобто поза межами строку позовної давності. Відповідно до приписів ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. Слід зазначити, що аналогічна позиція висловлена в Ухвалі ВССУ від 23 грудня 2015 року, номер в Єдиному реєстрі судових рішень 54630368. Згідно Правової позиції Верховного суду України у справі № 6- 53 цс 14: «Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст.559 ЦК України).» Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Враховуючи зазначену правову позицію, той факт, що протягом 6 місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням позовні вимоги до поручителів позивачем не пред'являлися, в задоволення позову ВАТ «Державний ощадний банк» до поручителів за зобов'язаннями [PERSON]. Заслуговують уваги і доводи відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] щодо спливу строків позовної давності, викладених в письмових запереченнях, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача. За таких обставин суд, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] «про стягнення заборгованості за кредитним договором»; зустрічну позовну заяву [PERSON] в інтересах [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] «про розірвання договору про іпотечний кредит» - задовольнити та розірвати договір про іпотечний кредит № 821/1 від 12 березня 2008 року, укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON], припинив обтяження предмету іпотеки та вважати припиненим договір поруки № 821/1а від 12.03.2008 року.

Outcome: approved