Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначила, [INFO] у селі Сонячне м.Феодосія Республіка Крим на тимчасово окупованій території України померла її мати [PERSON] 28 травня 2020 року вона отримала свідоцтво про смерть у Феодосійському міському відділі запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим. При зверненні до Добровеличківського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро) було відмовлено в реєстрації смерті, оскільки надані документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Оскільки територія Республіки Крим тимчасово окупована, вона не може скористатись своїми правами після смерті матері, так як свідоцтво про смерть, яке видане органом на тимчасово окупованій території України, а саме м.Феодосія Республіки Крим, не визнається законним на території України. Встановлення даного факту заявниці необхідно для подальшої реєстрації смерті матері в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про смерть з метою оформлення допомоги на поховання та спадщини. Заявник, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних у справі доказів, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Заінтересована особа - Добровеличківський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро), будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи по суті, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності його представника. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За таких обставин, враховуючи положення ч.ч.1, 3 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Дослідивши заяву по суті спору, письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою покійної. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15.06.2012 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , при цьому прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] . Відповідно до медичного свідоцтва про смерть серії 3512 №008792 від 28.05.2020 встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с.Сонячне м.Феодосія Республіка Крим . Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.05.2020, виданого Феодосійському міському відділі запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, з`ясовано, що [PERSON] померла [INFO] в селі Сонячне м.Феодосія Республіка Крим. З довідки про кремацію [PERSON] , кремовано 29 травня 2020 року. З довідки про смерть №С-01224 від 25.05.2020 року, виданої Феодосійським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим на бланку за формою №11, який не відповідає Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 545 від 08.08.2006 року «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в селі Сонячне м.Феодосія Республіка Крим Російської Федерації, запис акту №170209910001300685003 від 28.05.2020. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Проте, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Враховуючи зазначене, суд приймає до уваги довідку про смерть №С-01224 від 25.05.2020, виданої Феодосійським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , померла у селі Сонячне м.Феодосія Республіка Крим Російської Федерації та визнає її в даному випадку достатнім доказом на підтвердження факту смерті [PERSON] . Відповідно до п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, суд доходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті її матері, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про смерть, видане державним органом України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved