Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся 15.01.2019 року до суду із позовом до [PERSON] і [PERSON] , стверджуючи, що 02 грудня 2018 року йому стало відомо про факт поширення відповідачами недостовірної інформації шляхом публічних висловлювань у телевізійній програмі «Один за всіх» на каналі «СТБ», чим порушено його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. [PERSON] публічно висловлювалась в присутності громадян в ефірі телеканалу « [INFO] » на багатомільйонну аудиторію про те, що він вчиняв наступні дії по відношенню до своєї колишньої дружини [PERSON] (російською): - «... зачем ты моего ребенка постоянно обижал, избивал ногами... постоянно... в восемь месяцев беременности она у меня была... я видела синяки на ногах... А почему ты ее избивал?» (починаючи з 18хв. 15с. програми у електронному доступі за посиланням https://www.youtube.com/watch?v=х8ХХсZКFсхо); - «она у тебя была рабыней... закрывал ее на ключ и Лена сидела ...» (18 год. 50 хв. програми у електронному доступі за посиланням [INFO] ); - «но Андрей издевался, ты - тиран, Андрей, ты - тиран ...» (починаючи з 19хв. 20с. хвилин програми у електронному доступі за посиланням [INFO] - «восемь месяцев беременности, [PERSON] с животом приехала ко мне, потому что [PERSON] ее избил, она не открыла ему вовремя двери, так как была в душе, за 10 минут, 10 минут [PERSON] ждал за дверями пока [PERSON] покупается и выйдет и откроет ему двери, утроил большой скандал, избил и она приехала, обратно возвращаться не хотела. Я конечно в ужасе была, в таком сроке избить мать своего ребенка» (починаючи з 20хв. 30с. програми у електронному доступі за посиланням [INFO] - «... как ты мог приехать, перед глазами у матери украсть ребенка, ты как тот коршун, прилетел, схватил как цыплёнка коршун, и убежал» (28 хв. 40 с. програми у електронном доступі за посиланням [INFO] - «ты везде все проплачиваешь... куда не обращаемся мы нигде не можем добиться... везде, во все органы ...» (29хв. 38с. програми у електронному доступі за посиланням [INFO] ). [PERSON] публічно висловлювалась в присутності громадян в ефірі телеканалу « [INFO] » на багатомільйонну аудиторію про те, що він вчиняв наступні дії по відношенню до неї (російською): -«на питання ведучого [INFO] [PERSON] відповідає: «Много случаев таких было ... самый первый раз: ... начал душить и ударил... , еще какой-то момент помню: на 8 марта мне одногруппник написал :»С празником, пусть сбываются мечты» ... он (Позивач) меня начал бить, что это мой любовник... бросал на кровать, бил руками...» (37хв. 31с. програми у електронному доступі за посиланням [INFO] ). Зазначена відповідачами інформація є недостовірною, не відповідає дійсності. Неправомірними діями відповідачів принижена його честь та гідність, ділова репутація, так як він працює директором у ТОВ «Мій бізнес», а також заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідачі принизили його перед іншими людьми та поширили відомості стосовно нього про те, що він скоїв кримінальне правопорушення, відповідальність за скоєння якого передбачена ст. 146 К У країни, а саме - що він викрав свою дитину, а також наносив тілесні ушкодження своїй дружині (відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 125 КК України). Він сильно переживав, хвилювався і на запитання про те, чи скоював він злочини, повинен був постійно виправдовуватись перед незнайомими йому людьми, що ніяких злочинів він не скоював. Станом на момент складання позову, перший відеозапис за даними Youtube набрав більш ніж 33000 переглядів, а другий відеозапис більш ніж 330000 переглядів. Значно більше переглядів вказані випуски набрали при їх трансляції в ефірі телеканалу «СТБ», так як вказаний телеканал є одним з найбільш популярних національних телеканалів України. Позивач, уточнивши вимоги позову від 11.06.2019 року, просив визнати відомості поширені [PERSON] у телевізійній програмі «Один за всіх» в ефірі телеканалу « [INFO] » за 02 грудня 2018 року такими, що не відповідають дійсності та принижують його честі, гідність та ділову репутацію, а саме (російською): «... зачем ты моего ребенка постоянно обижал, избивал ногами... постоянно... в восемь месяцев беременности она у меня была... я видела синяки на ногах... А почему ты ее избивал?»; «она у тебя была рабыней... закрывал ее на ключ и Лена сидела ...»; «но [PERSON] издевался, ты - тиран, [PERSON] , ты - тиран ...»; «восемь месяцев беременности, [PERSON] с животом приехала ко мне, потому что [PERSON] ее избил, она не открыла ему вовремя двери, так как была в душе, за 10 минут, 10 минут [PERSON] ждал за дверями пока [PERSON] покупается и выйдет и откроет ему двери, утроил большой скандал, избил и она приехала, обратно возвращаться не хотела. Я конечно в ужасе была, в таком сроке избить мать своего ребенка»; «... как ты мог приехать, перед глазами у матери украсть ребенка, ты как тот коршун, прилетел, схватил как цыплёнка коршун, и убежал»; «ты везде все проплачиваешь... куда не обращаемся мы нигде не можем добиться... везде, во все органы ...». Визнати відомості поширені [PERSON] у телевізійній програмі «Один за всіх» в ефірі телеканалу « [INFO] » за 02 грудня 2018 року такими, що не відповідають дійсності та принижують його честі, гідність та ділову репутацію, а саме (російською): «много случаев таких было ... самый первый раз: ... начал душить и ударил... , еще какой-то момент помню: на 8 марта мне одногруппник написал :»С празником, пусть сбываются мечты» ... он (Позивач) меня начал бить, что это мой любовник ... бросал на кровать, бил руками...»?$ cтягнути з [PERSON] і [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди по 100000,00 грн. з кожної, а також судові витрати. Позивач у судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Чумаченко С. О. у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав вимоги позову та просив його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились. Судові виклики, направлені за адресою місця реєстрації, повернулись із зазначенням «За закінченням терміну зберігання». Вказані номери телефону не відповідали, що підтверджується телефонограмами. Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідачів суд не володіє. Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, згідно положень ч.11 ст.128 ЦПК України, про день, час та місце розгляду справи відповідачі повідомлялись через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, що є належним повідомленням про дату, час та місце проведення судового засідання. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал СТБ» адвокат Січкаренко А. О. надала письмові пояснення у справі від 16.03.2021 року, згідно яких вказувала, що на сторінці 25 Висновку експерта, експертом окремо підкреслюється: «що відповідно до змісту діагностичного інтерв`ю [PERSON] , вбачається, що заподіювачем шкоди у даному випаду може бути не [PERSON] та [PERSON] , як на це вказує підекспертний, а виробник передачі «Один за всіх», який, як стверджує пан [PERSON] , здійснив некоректне редагування телепередачі для ефіру, а саме в результаті чого [PERSON] був представлений глядачам у «поганому» світлі. Так під час діагностичного інтерв`ю пан [PERSON] зазначав, що коли [PERSON] та [PERSON] надавали недостовірні відомості про нього (якими він їх вважає), пан [PERSON] не погоджувався та відразу спростовував цю інформацію. Вбачається, що якщо б виробник передачі здійснив коректне редагування, то позиція [PERSON] була б представлена перед глядачами в іншому обсязі (повноцінно), що не призвело б до формування в суспільній свідомості його негативного образу.». Припущення експерта базуються виключно на словах та суб`єктивній думці позивача, які не підтверджені жодними доказами, чи то проведеними дослідженнями вихідних матеріалів зйомки та оригіналу запису трансляції програми у його повній та незмінній формі. Позивачем не надано оригіналу запису трансляції від 02.12.2018 року, а наданий позивачем диск, що містить файл, створений 11.01.2019 року, який не може вважатися оригіналом запису трансляції та бути підтвердженням факту поширення інформації, про яку зазначено в позові Аналізуючи відеозапис на диску, що його було надано позивачем, вбачається, що свої позиції щодо теми передачі, тих чи інших обставин життя озвучували як позивач, так і відповідачі. Позивач, його батьки висловлювали свою особисту думку або не погоджувались та спростовували думки інших учасників та інформацію, що позивач вважає недостовірною, відповідали на питання чи репліки інших осіб у повній мірі і це прослідковується за змістом такого відеозапису, а певні твердження, висловлювання чи то позиція позивача згідно відеозапису підтримувалися відповідними гостями, експертами, підтримувалася оплесками. Позивач за власним бажанням та добровільно брав участь у зйомках передачі, дав згоду на участь у передачі, погодився оприлюднити свої персональні дані та інформацію, що прямо або опосередковано стосується теми передачі, дав згоду на розголошення конфіденційної інформації та сам здійснив таке розголошення та беручи участь у передачі на тему виховання та проживання дитини, разом з відповідачами розумів зміст передачі та міг усвідомлювати, що розголошена під час зйомок передачі інформація буде доступна публіці. Беручи до уваги пункт 2 підписаної позивачем угоди на участь в телевізійній передачі «Один за всіх», позивач був ознайомлений з можливим ризиком завдання йому моральної шкоди, з тим, що думки інших учасників зйомки можуть не співпадати з його думкою, з ризиком, пов`язаним з опублікуванням інформації і тому міг передбачити наслідки цього. Вважає, що позиція позивача відображена повноцінно, позивач мав можливість відповідати на питання та репліки учасників передачі, не підтверджувати чи спростовувати інформацію, поширену відповідачами у передачі і яку він вважає недостовірною, та користувався таким правом, у тому числі правом на відповідь, а будь-які твердження позивача, що містяться по тексту висновку експерта щодо монтажу передачі для ефіру таким чином, щоб представити позивача у «поганому» світлі чи то призвести до формування у суспільстві негативного образу позивача, беручи до уваги обставини життя озвучені у відеозаписі відповідачами, є надуманими та необґрунтованими, носять характер особистих припущень та не підтверджені жодними доказами. За загальним правилом жанру телевізійних передач - ток-шоу, у передачі наводяться дві позиції сторін, без формування жодного відношення до тієї чи іншої позиції, де люди розповідають про свої реальні життєві проблеми, і за участі запрошених у студію експертів та гостей передача намагається надати героям шоу максимальну допомогу у вирішенні таких проблем. Більшість випусків передачі мають резонанс у суспільстві, і завдяки цьому герої добиваються справедливості. І як це видно зі змісту відеозапису. у фіналі передачі у студії між [PERSON] та [PERSON] досягнуто примирення та знайдено компроміс щодо питань дитини. Адвокат Січкаренко А. О. у судовому засіданні в режимі відеоконференції проти задоволення позову заперечувала з підстав, вказаних у письмових поясненнях. Просила відмовити у задоволенні позову повністю. Щодо можливості слухання справи за відсутності відповідачів, суд зазначає наступне. Учасники судового провадження, безвідносно до отримання/неотримання поштової кореспонденції, в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, про що наголошував Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 по справі "Пономарьов проти України". В ухвалі суду про відкриття провадження від 30.01.2019 року було роз`яснено про те, що інформація у цій справі доступна на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://court.gov.ua/fair/sud1003/, таким чином сторони обізнані з можливістю додаткового отримання інформації в мережі Інтернет на сайті судової влади України. В даному випадку судом здійснені всі можливі заходи задля повідомлення відповідачів про розгляд даної справи, що підтверджується направленням викликів на відомі суду адреси та засоби зв`язку з ними. Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі "Каракуця проти України"). Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Розгляд даної справи розпочато 30.01.2019 року, отже протягом більше ніж 2 роки судом була надана можливість реалізації учасниками справи прав, передбачених ЦПК України. В той же час, в даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 223, 240 ЦПК України, відсутні. З огляду на те, що розгляд даної справи неодноразово відкладався, у зв`язку з нез`явленням відповідачів у судові засідання, а також враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної цивільного процесу, суд вважає, що судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами за відсутності сторін. Вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 03.11.2018 року позивач підписав угоду на участь у телевізійній передачі «Один за всіх». Згідно п.1 умов даної угоди, учасник готовий надати, висвітлити, описати тему в рамках його знань, відчуттів здогадок і припущень, в т.ч. оприлюднити сімейні, особисті, інші проблеми, в т.ч. якщо такі є шокуючими і безсторонніми, а також згоден оприлюднити наступну інформацію: своє ім`я, прізвище, адреса, роботи, персональні дані, національність, освіту, сімейний стан, стан здоров`я, а також інформацію, яка прямо або побічно стосується теми. Згідно п.1 умов даної угоди, учасник дозволяє телеканалу зафіксувати в фото/відеоносіях процес обговорення теми, в т.ч. з його участю, опублікувати інформацію про учасника, тему, всі фото-, відеоматеріали, створені в ході участі учасника в проекті. Учасник попередньо оцінив ризики, (можливі незручності, складності, неприємності), пов`язані з опублікуванням інформації, теми цілком; гарантує, що опублікування не може привести до істотних або значущим негативних наслідків як для учасника, так і для членів його сім`ї, третіх осіб, не може завдати шкоди гідності, честі, репутації учасника по вині телеканалу. При цьому за учасником залишається його невід`ємне право на захист своїх гідності, честі і репутації, щодо інформації поширеної в його адресу від імені третіх осіб в судовому порядку на адресу таких третіх осіб. Анонімність учасника виключена, учасник гарантує, що не матиме ніяких претензій, пов`язаних з опублікуванням інформації про учасника в проекті, пов`язаних з проектом промотуючих, анонсуючих і рекламуючих заходах в разі якщо телеканалом кардинально перефразована і / або іншим чином змінена позиція учасника, його висловлювання / діалоги / монологи / інше. Учасники подають коментарі, інтерв`ю, інформацію журналістам проекту, а також прибувають в студію проекту разом з родичами учасника, глядачами і експертами в місце і час вказані телеканалом. Дата, час і місце зйомок проекту доводиться до відома учасника шляхом його інформування по телефону або електронній пошті не менш, ніж за три дні до початку зйомок проекту з участю учасника. Учасник самостійно визначає характер і зміст своїх коментарів і інтерв`ю, дотримуючись теми, телеканал може не розділяти думку учасника, у разі якщо будь-яким з висловлювань учасника будуть порушуватисьь права третіх осіб, учасник врегулює всі претензії таких третіх осіб самостійно без залучення телеканалу. Думки інших учасників зйомки можуть не збігатися з думкою учасника, що може спричинити підвищене емоційне навантаження, учасник готовий до таких наслідків і вирішує їх самостійно. Учасник бере участь в Проекті в своїх костюмах, що не містять інформацію про третіх осіб. 02 грудня 2018 року вийшов в ефір випуск програми «Один за всіх» під назвою (російською) «Богатые тоже плачут: Как поделить ребенка» на телеканалі « [INFO] ». Запис ефіру програми «Один за всіх» збережено і міститься на Youtube-каналі за посиланням: « [INFO] ». У телепередачі приймали участь позивач, відповідачі, експерти студії та глядачі в залі. Позивач вказує, що деякі з висловлювань [PERSON] і [PERSON] на цьому ефірі порушують його честь, гідність та ділову репутацію. Так, відповідач [PERSON] публічно висловлювала наступну інформацію (російською): - «... зачем ты моего ребенка постоянно обижал, избивал ногами... постоянно... в восемь месяцев беременности она у меня была... я видела синяки на ногах... А почему ты ее избивал?»; - «она у тебя была рабыней... закрывал ее на ключ и Лена сидела ...»; - «но Андрей издевался, ты - тиран, [PERSON] , ты - тиран ...»; - «восемь месяцев беременности, [PERSON] с животом приехала ко мне, потому что [PERSON] ее избил, она не открыла ему вовремя двери, так как была в душе, за 10 минут, 10 минут [PERSON] ждал за дверями пока [PERSON] покупается и выйдет и откроет ему двери, утроил большой скандал, избил и она приехала, обратно возвращаться не хотела. Я конечно в ужасе была, в таком сроке избить мать своего ребенка»; - «... как ты мог приехать, перед глазами у матери украсть ребенка, ты как тот коршун, прилетел, схватил как цыплёнка коршун, и убежал»; - «ты везде все проплачиваешь... куда не обращаемся мы нигде не можем добиться... везде, во все органы ...». В свою чергу, відповідач [PERSON] на питання ведучого « [INFO] », відповіла (російською): «Много случаев таких было ... самый первый раз: ... начал душить и ударил... , еще какой-то момент помню: на 8 марта мне одногруппник написал : «С праздником, пусть сбываются мечты» ... он меня начал бить, что это мой любовник... бросал на кровать, бил руками...». В судовому засіданні було оглянуто запис ефіру програми «Один за всіх» під назвою (російською) «Богатые тоже плачут: Как поделить ребенка», який міститься на диску (том І, а.с.16). Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до\~статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно з положень частин 1-3\~ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. 1, 2\~ст.299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до\~ст. 297\~\~ЦК України\~\~кожен\~\~має право\~\~на\~\~повагу\~\~до\~\~його\~\~гідності та честі. Гідність\~\~та честь\~\~фізичної особи\~\~є недоторканими. Згідно зі\~ст. 277 ЦК\~\~України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Аналогічні положення містяться й у міжнародних актах з прав людини. Зокрема, у ст.12 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї від 10.12.1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання в його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань. Статтею 19 Декларації проголошене право кожної людини на свободу переконань i на вiльне їх виявлення; це право включає свободу безперешкодно дотримуватися своїх переконань та свободу шукати, одержувати i поширювати iнформацiю та ідеї будь-якими засобами i незалежно вiд державних кордонiв. Міжнародним пактом про громадянські і політичні права ООН від 16.12.1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканість його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь та репутацію (п. 1 ст. 17). Відповідно до Преамбули Загальної Декларації прав людини визнання гідності, яка властива всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до\~статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Статтею 3 Конституції України\~закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до\~ст.32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ч.1\~ст.34 Конституції України). При цьому, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір (ч. 2\~ст. 34 Конституції України). Аналогічні положення містяться і в ч. 1ст. 302\~ЦК\~\~України\~. Відповідно до\~ст. 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Під поняттям честі слід розуміти особисте немайнове благо, що є позитивною соціальною оцінкою особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності поведінки до загальноприйнятих уявлень про добро і зло та усвідомлення особою цієї оцінки. Під поняттям гідності слід розуміти чинник моральної свідомості, який, водночас, відображає моральне ставлення індивіда до самого себе та суспільства до нього. У свою чергу, діловою репутацією є усталена оцінка фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння у певній сфері, що відома оточуючим. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації;\~поширення в мережі Інтернет\~чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Так, згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 5 Постанови від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Пунктом 9 цієї\~\~Постанови встановлено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Пунктом 15 цієї\~Постанови Пленуму Верховного Суду України\~передбачено, що «юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь - який спосіб; б) поширена інформація стосується певної-фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право» ( Верховний Суд у постанові від 10.07.2018 р. в справі № 910/15148/17 зазначив, що за відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні). При вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації забезпечується баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Тобто, для розгляду даної категорії справ судам необхідно встановити: чи мало місце поширення відповідачами інформації; чи стосувалася поширена інформація позивача; чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача. Згідно з частиною третьою\~статті 277 ЦК України\~негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Відповідно до роз`яснень, викладених у абзацах 3, 5 пункту 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до\~статті 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою\~статті 277 ЦК\~та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обгунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до частин першої, другої\~статті 30 Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обгунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо порядку і способу участі у вихованні спільної дитини, що і стало темою обговорення телевізійної передачі «Один за всіх». Суд зазначає, що у телепередачі приймали участь позивач, відповідачі, експерти студії та глядачі в залі. Таким чином, позивач мав можливість скористатися наданим йому правом на відповідь, а також на висловлення власної оцінки обставин справи у студії, відповідати на питання та репліки учасників передачі, не підтверджувати та спростовувати інформацію, поширену відповідачами. Дослідивши у судовому засіданні запис ефіру програми «Один за всіх» під назвою (російською) «Богатые тоже плачут: Как поделить ребенка», суд дійшов висновку, що висловлювання відповідачів є оцінкою дій позивача, на підставі їх власних спостережень, в умовах існуючого між сторонами конфлікту та цивільно-правового спору, тому не підлягають спростуванню, оскільки чинним законодавством не передбачено відповідальності за висловлювання оціночних суджень, а позивачем не доведено, якими саме діями відповідачів завдано йому моральну шкоду, та у чому вона полягала. Згідно висновку експерта №19-6395 судової психологічної експертизи від 28.12.2020 року, у [PERSON] є зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які впливають на його соціальне функціонування як особистості й виникли через його участь у телевізійній програмі «Один за всіх» в ефірі телеканалу « [INFO] » за [INFO] та розповсюдження про [PERSON] у програмі «Один за всіх» негативної інформації. [PERSON] завдані страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджується за справою. Встановити можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) не є можливим. Компенсування завданих страждань (моральної шкоди) шляхом публічного спростування негативної інформації стосовно [PERSON] є обґрунтованим та достатнім, з психологічної точки зору, шляхом компенсації оральних страждань в межах досліджуваної ситуації. Статтею 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Вказаний висновок психологічної експертизи від 02.10.2020 року не містить аналізу всіх матеріалів цивільної справи, а інформація, яку позивач просить визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, не створила уявлення про позивача, як особу, що порушила вимоги законодавства чи причетна до протиправних дій, тощо. Разом з тим, при перевірці й оцінці експертного висновку суд завжди в повному обсязі перевіряє: чи було додержано вимоги законодавства при проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Таким чином, ураховуючи те, що визначення характеру висловлювань відповідачів, які є предметом доказування у даній справі, не потребує спеціальних знань, вищезазначений експертний висновок не є обов`язковим при вирішенні даної справи та може бути прийнятий до уваги на розсуд суду у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. Проаналізувавши вказаний висновок експерта №19-6395 судової психологічної експертизи від 28.12.2020 року, яким визначено зміни в емоційному стані позивача через його участь у телевізійній програмі «Один за всіх» в ефірі телеканалу « [INFO] » за [INFO] та розповсюдження про [PERSON] у програмі «Один за всіх» негативної інформації, в сукупності зі всіма встановленими та дослідженими обставинами і доказами у даній справі, суд вважає за необхідне відхилити його з огляду на те, що визначення характеру висловлювань відповідачів є предметом доказування у даній справі, а отже такий висновок може бути зроблений виключно судом в процесі оцінки наявних у провадженні доказів (пояснень сторін, показань свідків, дослідження письмових доказів, електронних доказів, висновку експерта) за результатами їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження. Із наданих позивачем доказів не вбачається приниження відповідачами його честі, гідності та ділової репутації, а лише критика та емоційна оцінка дій позивача, які є вираженням їх суб`єктивної думки і погляду, не містять фактичних даних, які можна перевірити, а отже, відповідно до ст.277 ЦК України таст.30 Закону України «Про інформацію» такі судження, навіть висловлені у стверджувальній, провокативній, грубій та агресивній формі, не підлягають спростуванню. По справі не встановлено і суду не доведено, що інформація про позивача поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про її правдивість чи неправдивість, а з метою доведення до громадськості особистих думок відповідачів з приводу поведінки позивача. Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст.77,79,81 ЦПК України визначено, що є належними, достовірними, достатніми доказами. Ст.78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed