Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний банк» правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON]) [PERSON] був укладений кредитний договір № 575333 від 16.10.2007 на підставі якого остання отримала кредит у сумі 58 000,00 дол. США зі сплатою 11,5% річних, на придбання квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бородинська/Ладозька, буд.9/12, кв.270, загальною площею 49,18 кв.м, житловою - 27,6 кв.м, строком до 16.10.2027р. У забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором [PERSON] було передано в іпотеку квартиру № 270 вул. Бородинський/ Ладозькій, буд.9/12 у м. Запоріжжі, яка була придбана за кредитні кошти, про що укладений договір іпотеки № 5780005 від 16.10.2007, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 16.10.2007 та зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 2476. У зв'язку з невиконанням умом Кредитного договору банк звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості, який задоволений рішенням суду від 27.09.2012 та стягнуто заборгованість за Кредитним договором у сумі 77143,16 дол.США та 124919,65грн., а також судовий збір у сумі 3 219 грн. На виконання рішення 02.01.2013 Ленінським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист, який позивач пред'явив на примусове виконання до Ленінського відділу державні виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції. Під час виконавчого провадження звернуто стягнення на квартиру, яка знаходиться в іпотеці позивача. Але державним виконавцем було з'ясовано, що у спірній квартирі, зареєстрований її малолітній син [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим, реєстрація малолітньої дитини у квартирі, на яку звернуто стягнення унеможливлює її подальшу реалізацію на прилюдних торгах. Згідно з постановою Ленінського ВДВС від 28.05.2014 виконавчий лист був повернутий Позивачу. Рішення суду залишилося не виконаним, у звязку з чим банк звернувся до суду. Просить звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки №5780005 від 16.10.2007, на квартиру адресою: м. Запоріжжя, вул.Бородинська/Ладозька, буд.9/12, кв.270, загальною площею 49,18 кв.м, житловою площею 27,6 кв.м, яка належить [PERSON] в рахунок задоволення вимог за кредитним договором № 5753328 від 16.10.2007 у сумі 77 143,16 дол. США та 124 919,65 грн. Встановити початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид та спосіб реалізації спірної квартири шляхом проведення публічних торгів. Виселити з квартири № 270 по вул. Бородинській/Ладозькій, 9/12 у м.Запоріжжі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] без надання іншого житла та зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, оскільки вважає їх обґрунтованими та законними. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі, просила в задоволенні позову відмовити. Заперечуючи проти позовних вимог, надала письмові заперечення в яких зазначила, що на сьогоднішній день є чинним ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VІІ, норми якого повинні застосовуватись до їх правовідносин, оскільки кредит наданий в іноземній валюті громадянці України на придбання житлового майна, що є єдиним місцем проживання іпотекодавця та не перевищує граничних норм щодо площі, а від так, на сьогоднішній день відсутні підстави для задоволення вимог позивача шляхом звернення стягнення. Представники третіх осіб в судове засідання не зявились за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно. Вислухав пояснення сторін, дослідив письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 16 жовтня 2007 року між ЗАТ "Перший Український Міжнародний банк» правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «ПУМБ» та [PERSON], яка у звязку із реєстрацією шлюбу змінила прізвище на «Свириденко» (а.с.96), був укладений кредитний договір № 575333 від 16.10.2007 на підставі якого остання отримала кредит у сумі 58 000,00 дол. США зі сплатою 11,5% річних, на придбання квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бородинська/Ладозька, буд.9/12, кв.270, загальною площею 49,18 кв.м, житловою - 27,6 кв.м. Строк дії кредиту до 16.10.2027р. (а.с.7-9, 21-24) В забезпечення виконання [PERSON] умов вищезазначеного кредитного договору остання передала в іпотеку квартиру № 270 по вул. Бородинській/Ладозькій, 9/12 у м. Запоріжжі, яка була придбана за кредитні кошти, про що був укладений договір іпотеки № 5780005 від 16.10.2007, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 16.10.2007 та зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 2476 (а.с.13-19). Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27.09.2012, яке набрало законної сили 11 листопада 2012 року, справа № 0814/7518/2012, зі [PERSON] та [PERSON] стягнуто, в солідарному порядку, на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 575333 від 16.10.2007 в розмірі 77\~143,16 дол.США та 124919,65 грн. станом на 24 червня 2012 року. (а.с.25) На виконання рішення суду по справі № 0814/7518/2012 було видано виконавчий лист на примусове стягнення заборгованості в розмірі 77\~143,16 дол.США та 124919,65 грн. та предявлений на виконання. Але державним виконавцем було з'ясовано, що у квартирі, окрім [PERSON], зареєстрований її малолітній син [PERSON], [INFO] Відповідно до пп. 4.5.9. п.4.5. Інструкції з організації примусового виконання рішення, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Проте, розпорядженням № 290 районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району від 28.04.2014р. у видачі такого дозволу відмовлено. (а.с.26-30) Рішення суду про стягнення заборгованості від 27.09.2012р. не виконано, заборгованість за Кредитним договором не погашена, що стало підставою для звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Згідно з ч.3 ст. 109 Житлового кодексу УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками встановленими законом. На момент укладення Договору іпотеки в квартирі [ADDRESS]/Ладозькій в м. Запоріжжі зареєстрованих осіб не було, оскільки квартира передавалася в іпотеку одночасно з укладанням договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] від 16.10.2007, де в п.3.1. зазначено, що на момент придбання квартири у ній не були зареєстровані та не проживали малолітні чи неповнолітні діти, а також були відсутні малолітні чи неповнолітні діти, що мають право користування зазначеною квартирою. Відповідно до п. 1.7.4. Договору іпотеки [PERSON] не мала права реєструвати, без письмового погодження з банком, тобто позивачем, третіх осіб на житловій площі, що входить до складу предмета іпотеки. Відповідно до пп. 13, 14 п.1.4. Договору іпотеки [PERSON] стверджувала, що предмет іпотеки не є для неї та членів її сім'ї тощо єдиним можливим місцем проживання та/або сукупний дохід членів сім'ї достатній для придбання або найму іншого житла у разі звернення стягнення на предмет іпотеки, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користуватися квартирою, що є предметом іпотеки. Судом встановлено, що в супереч вищезазначених зобов'язань [PERSON] зареєструвала в спірній квартирі своїх членів сім'ї, а саме : мати - [PERSON], 17.04.1955р.н., дочку - [PERSON], 07.04.1994р.н. та малолітнього сина - [PERSON], 28.12.2013р.н. (а.с. 29, 76) Пунктом 3.2.7. Договору іпотеки визначено, що після прийняття банком, тобто позивачем, рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, [PERSON] зобов'язана на письмову вимогу банку добровільно звільнити приміщення та максимально сприяти звільненню предмета іпотеки всіма іншими мешканцями. Так, на вимогу вищезазначеного пункту договору іпотеки позивач 28.05.2014 направив відповідачам вимогу про виселення, яка отримана [PERSON] 31.05.2014, відповідно до поштового повідомлення. (а.с.31) Проте, до теперішнього часу відповідачами не виконана. Згідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК Кодексу. Відповідачами рішення суду не виконано і заборгованість за кредитом та відсоткам не погашена. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Також, відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. У відповідності до ст.40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. При цьому, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу Іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. В силу ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. За змістом ч.1 ст.40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч.ч. 2 і 3 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" законодавець установлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку". З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про виселення відповідачів з квартири 270 по вул. Бородинська/Ладозька, 9/12 в м. Запоріжжі, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Посилання представника відповідачів на необхідність відмови позивачу в позові через дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є обґрунтованими через наступне: Як вбачається з п.1 ст.1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», обовязковою умовою застосування даного закону є використання предмета іпотеки як місця постійного проживання майнового поручителя та відсутність у нього іншого нерухомого майна. Відповідно до ст..3 вказаного Закону, він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок сплати пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. За своїм змістом Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмет застави та іпотеки, а саме визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення та відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що існує сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, і у відповідності до ст..217 ЦПК України зупиняє стягнення на іпотечне майно на час дії Закону, а не відмовляє у позові. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають відшкодуванню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Враховуючи викладене та

Outcome: approved