Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, у якій просить скасувати арешт накладений на квартиру [ADDRESS] , за постановою старшого слідчого СВ УМВС в Кіровоградській області Дегтярьова М.В. від 18.12.2006 року в кримінальній справі № 01-4256. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 18 грудня 2006 року старшим слідчим СВ Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області під час досудового розслідування по кримінальній справі № 01-4256, з метою забезпечення цивільного позову була винесена постанова про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачу. Вказана вище постанова була прийнята слідчим, оскільки обвинувачений по кримінальній справі був син позивачки - [PERSON] , [INFO] , який на той час був неповнолітнім, а позивач була його законним представником.. Даний арешт зареєстрований 21.12.2006 року Олександрійською міською державною нотаріальною конторою № 1 Кіровоградської області, номер обтяження № 4265971. Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.01.2007 року [PERSON] було визнано винним по ч. 5 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна. Також вирок суду на користь потерпілої по кримінальному провадженню [PERSON] з [PERSON] було стягнуто 3551,50 грн. за заподіяння майнової та моральної шкоди. 12.04.2007 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області Реводько В.В. було видано виконавчий лист № 1-77 2007, який був направлений нею на виконання до Олександрійського міськрайонного управління юстиції. 18.12.2007 року державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Органами виконавчої служби накладення арештів на майно позивача не здійснювалось. На даний час документи на квартиру [ADDRESS] у позивача не збереглися. Внести відомості у реєстр прав власності на нерухоме майно позивач не може, оскільки в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначений арешт на квартиру. З огляду на вищезазначене, позивач як власник арештованого майна не може вільно розпоряджатися своїм майном. Ухвалою від 21 серпня 2019 року, постановленою після відкриття провадження у справі, зазначену позовну заяву у зв`язку з виявленням недоліків було залишено без руху. 5 вересня 2019 року до суду надійшла виправлена позовна заява [PERSON] , у якій відповідачем зазначено Головне Управління Національної поліції в Кіровоградській області, замість Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області. Відповідно до ухвали від 10 вересня 2019 року було замінено неналежного відповідача по справі Олександрійське ВП ГУНП в Кіровоградській області на Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області. 6 листопада 2019 року відповідно до ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області до справи було залучено [PERSON] , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, оскільки саме на забезпечення саме його цивільного позову у кримінальному провадженні слідчим було накладено арешт на зазначену вище квартиру. 10 жовтня 2019 року представник відповідача ГУНП в Кіровоградській області Гаман А.В. подала до суду відзив на вказану вище позовну заяву, в якому просять відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Свій відзив обгрунтовують тим, що відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" від 27.08.1976 р. № 6 зазначено, що відповідачами по справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізовано. ГУНП в Кіровоградській області не являється боржником по справі, арешт на майно накладався не в інтересах відповідача, майна йому не передавалось. Крім того позивачем не надано доказів аргументування належності ГУНП в Кіровоградській області як відповідача. Також позивачем не зазначено, якими саме діями відповідач порушив його права. Отже, ГУНП в Кіровоградській області було залучено до справи як неналежного відповідача. Також відповідно до ст. 232 КПК України кримінальна справа була направлена до суду, де й була розглянута. У зв`язку з чим, у провадженні слідчого вказана справа не перебувала. Отже процесуальні права та обов`язки слідчого в даній справі завершились після розгляду та винесення по справі вироку. Також в позовній заяві зазначено, що по кримінальній справі було винесено виконавчий лист, який в подальшому був направлений до районного відділу ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції. А отже, відповідач вважає, що як належного відповідача повинно бути залучено Олександрійський МВДВС ГТУЮ в Кіровоградській області. Також представник відповідача звертає увагу на те, що позивач помилково вказує відповідачем ГУНП в Кіровоградській області, оскільки а момент досудового розслідування вказаної вище кримінальної справи діяло УМВС в Кіровоградській області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України № 730 від 16.09.2015 року було ліквідоване як юридична особу публічного права, а ГУНП в області створити як юридичну особу публічного права.. Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЦК України положення про правонаступництво щодо усіх зобов`язань юридичної особи відсутнє, а отже ГУНП в Кіровоградській області не є правонаступником УМВС в Кіровоградській області. Крім того, позивач [PERSON] у позовній заяві зазначає, що на даний часу неї відсутні документи, які підтверджують її право власності на квартиру. Також представник відповідача у своєму відзиві, посилаючись на Постанову пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" зазначає, що спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства та з цих підстав суд повинен закрити провадження у справі, з підстав передбачених ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Позивач у судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. 31 жовтня 2019 року подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити без її участі. Вимоги викладені у позовній заяві просила задовольнити. Також просила суд судовий збір з відповідача не стягувати. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа, як не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] у судове засідання не з`явився. 9 грудня 2019 року подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі та зазначив, що не заперечує проти задоволення позову [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до постанови про накладення арешту на майно від 18.12.2006 року старшим слідчим СВ Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області Дегтярьови М.В. під час розгляду матеріалів кримінальної справи № 01-4256 було накладено арешт на кв. [ADDRESS] , яка належить на праві власності законному представнику обвинуваченого [PERSON] , заборонивши які-небудь операції по продажу, даруванню, обміну квартири, до прийняття рішення в суді. Арешт накладений з метою забезпечення цивільного позову потерпілої [PERSON] у кримінальному провадженні. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості щодо квартири [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстрованого 21.12.2006 року № 4265971 Олександрійською міською державною нотаріальною конторою № 1 на підставі постанови слідчого СВ УМВС України у Кіровоградській області Дегтярьова М.В. було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , власником якої зазначено позивача - [PERSON] . 27 серпня 2011 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , та має прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] . Це підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія олександрійського міськрайонного управління юстиції від 27.08.2011 р., актовий запис № 306. На виконання ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області про витребування доказів від 10.07.2019 року КП "Олександрійське МБТІ" надало архівну довідку на квартиру по [ADDRESS] , у якій зазначено, що за архівними даними КП "ОМБТІ" право власності на вказану вище квартиру не зареєстроване. У листі КП "Олександрійське МБТІ" від 19 липня 2019 року зазначено, що квартира по [ADDRESS] не приватизована, у зв`язку з цим інвентаризаційна справа на цю квартиру відсутня. Відповідно до вироку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.01.2007 року [PERSON] було визнано винним по ч. 5 ст. 185 КК України і призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України - п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна.Також з [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] вироком суду було стягнуто 3551,50 грн. за заподіяння моральної та матеріальної шкоди. Вирок суду набрав законної сили 14 лютого 2007 року. 12 квітня 2007 року [PERSON] Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області був виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] 3551,50 грн. заподіяної матеріальної та моральної шкоди. 18 грудня 2007 року державним виконавцем районного відділу ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції Копієвським С.В. було винесено постанову про закриття виконавчого провадження, на підставі п. 8 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". На виконання ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.11.2019 року Олександрійським МВ ДВС ГТУЮ в Кіровоградській області була надана інформація, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень навиконанні в Районномі відділі ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції перебував виконавчий лист № 1-77 від 12.04.2007 року, виданий Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення майнової та моральної шкоди в сумі 3551,50 з [PERSON] , адреса [ADDRESS] , на користь [PERSON] . Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 04.12.2007 року. 18.12.2007 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з тим, що [PERSON] на теритрії Головківської сільської ради не зареєстрований і не проживає. Згідно рішення суду стягнення шкоди з батьків вразі відсутності майна у [PERSON] проводилось з неповнолітнього боржника. [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років, тому стягнення з батьків не проводиться. Журнали обліку виконавчих документів, переданих державному виконавцеві за 2002-2015 рр. (включно) знищені актам від 15.01.2019 року. У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до норм ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Так, за ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст.1 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. На підставі зазначених вище доказів, зокрема інформації, наданій БТІ і отриманій з Реєстру прав власності на нерухоме майно, встановив, що квартира [ADDRESS] є не приватизованою, а отже право власності не зареєстроване і тому інвентаризаційна справа на квартиру відсутня. Таким чином ця квартира належить до державного житлового фонду. Позивач лише зареєстрована у вказаній квартирі, а отже може користуватися правами наймача житлового будинку державного і громадського житлового фонду, які закріпленні у ЖК України, а також може скористатися правом на її приватизацію. Однак, на даний час у позивача [PERSON] не виникло право власності на цю квартиру, оскільки вона не приватизувала її. Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про те що [PERSON] є власником, внесені на підставі постанови ст. слідчого СВ УМВС у Кіровоградській області Дегтярьовим М.В., яка не є правовстановлюючим документом та не підтверджує право власності [PERSON] на зазначену квартиру, а отже ені постанова слідчого ні відповідний запис у реєстрі заборон відчуження не є доказом наявності позивача права власності на квартиру. Право на позов про зняття арешту із зазначеної квартири у цьому випадку відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» є власник майна. Ця квартира належить до державного житлового фонду, тому право на позов про зняття арешту належить Олександрійській міській раді, або у випадку якщо будинок знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ - відповідним підприємствам організаціям та установам. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed