Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

16 червня 2016 року Снігурівська міська рада Миколаївської області звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням уточнень, просить зобов"язати останню заключити зі Снігурівською міською радою договір оренди строком на 49 років земельної ділянки площею 0,9721 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі із земель житлової та громадської забудови комунальної власності за адресою: Миколаївська область, м.Снігурівка, вул.Суворова,1. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.07.2013 року є власником майнового комплексу загальною площею 1471,70 кв.м., що розташований в м.Снігурівка по вул.Суворова,1. За заявою депутата [PERSON] щодо розгляду питання стосовно користування [PERSON] земельною ділянкою площею 1,0000 га за вказаною вище адресою на VIII позачерговій сесії 7-го скликання Снігурівською міською радою було прийнято рішення від 19 лютого 2016 року №13, яким зобов"язано [PERSON] укласти договір оренди земельної ділянки зі Снігурівською міською радою та зареєструвати його згідно з чинним законодавстом після реєстрації права власності на земельну ділянкуза Снігурівською міською радою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На підставі вказаного рішення 24.03.2016 року [PERSON] було направлено для розгляду та підписання проект договору оренди землі під вкзаним майновим комплексом. 04.05.2016 року від [PERSON] надійшов лист, згідно якого вона не погоджується з рішенням міської ради з підстави невідповідності чинному законодавству. Посилаючись на те, що [PERSON] є власником майнового комплексу, який розташований на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності, рішення сесії №13 від 19.02.2016 року про зобов"язання укласти договір оренди земельної ділянки не виконує, позивач просив про задоволення вказаного позову. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, ствердив, що підставою для звернення до суду з даним позовом є невиконання [PERSON] рішення міської ради №13 щодо укладення договору оренди земельної ділянки під належним їй об"єктом нерухомості. Представник відповідача позов не визнала. Суду пояснила, що [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 02 липня 2013 року набула у власність майновий комплекс загальною площею 1 471,70 кв.м., що розташований у м.Снігурівка по вул.Суворова,1. Земельна ділянка за вказаним договором [PERSON] не передавалася й продавцеві на момент продажу комплексу не належала. За рішенням Снігурівської міської ради №40 від 19.06.2015 року вказаний комплекс було поділено на три частини, кожній з яких присвоєно окрему адресу. За такого розмір земельної ділянкиу, яку зобов"язує його взяти у оренду позивач, не відповідає тому розміру, що є необхідним для обслуговування належних їй об"єктів. Крім того, у 2015 році вона зверталася до міської ради із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельною ділянки, але це питання по суті вирішено не було. Натомність у березні 2016 року вона отримала рішення позивача №13 від 19.02.2016 року про передачу їй у власність земельної ділянки площею 0,9721 га., яке було ухвалено за результатами розгляду заяви депутата міської ради, а також проект договору, з яким частково не згодна. З метою вирішення питання про оренду землі 28.04.2016 року звернулася до позивача з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в користування земельних ділянок під належними їй об"єктами, в наданні якого комісією міської ради було відмовлено без винесення на сесію міської ради. Вважає, що позов є безпідставним, а тому у його задоволенні позивачеві просить відмовити. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. У відповідності до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статті 4 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст.10 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст.11 ЦПК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов"язковим для неї (ст.14 ЦПК України). Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільне законодавство України, зокрема ст.ст.6,627 ЦК України, визначає загальні засади свободи договору, зміст яких полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно із ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної або комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. За змістом ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Згідно ч. 1 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02 липня 2013 року придбала у власність майновий комплекс загальною площею 1471,70 кв.м., розташований у м.Снігурівка Миколаївської області по вул.Суворова,1. Згідно п.1.4 вказаного договору земельна ділянка не є власністю продавця. Земельна ділянка перебуває у комунальній власності, що підтверджує витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку сформований станом на 15.02.2016 року (а.с.10). У наступному, як видно з рішення №40 від 19.06.2015 року Снігурівської міської ради, майновий комплекс було поділено на три частини з присвоєнням окремих адрес кожній з них, а саме майновому комплексу загальною площею 432,9 кв.м., присвоєно адресу м.Снігурівка, вул.Суворова,1 "а", майновому комплексу, загальною площею 474,6 кв.м., присвоєно адресу м.Снігурівка, вул.Суворова,1 "б", майновому комплексу, площею 482,1 кв.м. залишено адресу м.Снігурівка, вул.Суворова,1. З 22.06.2015 року право власності на визначені об"єкті зареєстровано за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З протоколу позачергової сесії міської ради 6 скликання від 14.07.2015 року вбачається, що [PERSON] зверталася до міської ради з питання надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі із земель комунальної власності за адресою м.Снігурівка, вул.Суворова,1, однак дане питання було зняте з порядку денного сесії у зв"язку з відсутністю договору купівлі-продажу майна, витягу державного реєстратора та самого власника майна для узгодження сплати за фактичне користування даною земельною ділянкою. 10 лютого 2016 року [PERSON] повторно звернулася із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,9721 га згідно поділу майнового комплексу. Рішенням Снігурівської міської ради №13 від 19 лютого 2016 року, із змінами згідно рішення №13 від 22.03.2016 року, за результатами розгляду заяви депутата [PERSON] щодо розгляду питання стосовно користування [PERSON] земельною ділянкою площею 1,0000 га по вул.Суворова, в м.Снігурівка ухвалено передати в оренду останній строком на 49 років земельну ділянку площею 0,9721 га, встановити орендну плату в розмірі 20 355,16 грн., зобов"язати [PERSON] укласти договір оренди земельної ділянки на вказаних умовах. Витрати по укладанню та реєстрації договору покласти на орендаря. Вказане рішення разом з проектом договору оренди земельної ділянки площею 0,9721 га. у м.Снігурівка по вул.Суворова,1, [PERSON] отримала 25.03.2016 року. 28 квітня 2016 року [PERSON] звернулася із заявою до Снігурівської міської про надання дозволу на виготовлення проекту землустрою щодо відведення в користування на умовах оренди земельні ділянки для обслуговування всіх трьох вказаних вище об"єктів окремо, яка листом від 27.05.2016 року комісією Снігурівської міської ради залишена. На час ухвалення даного рішення договір оренди земельної ділянки між сторонами не укладено. Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку про невідповідність обраного позивачем способу захисту порушеного права. Наведені позивачем в обгрунтування позову нормативні акти не передбачають примусу до укладення договору. Разом з тим, позивач не позбавлений права звернення до суду на захист свого права, однак у той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу, що зокрема можливо шляхом пред"явлення позову у порядку цивільного судочинства про стягнення збитків. За такого, підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні, а тому у задоволенні позову йому слід відмовити.

Outcome: dismissed