Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

05 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного Банку "ПриватБанк" про захист прав споживача та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 вересня 2004 року між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено договір іпотеки житлового будинку та господарських споруд, розташованих на земельній ділянці 0,149 га будинок [ADDRESS] . Іпотека забезпечувала виконання зобов`язань за кредитним договором №PVH0G00000460 від 28 вересня 2004 року. Кредит надавався йому на придбання вказаного житлового будинку. Відповідно до довідки відповідача від 13 листопада 2018 року №3TBCUCM91D8JQH13 вбачається, що заборгованість за кредитним договором відсутня. Дата закриття кредиту 15 вересня 2005 року. В 2018 році у його родини виникла негайна потреба у продажі вказаного будинку, він знайшов покупця, але оформити угоду виявилося неможливим через те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному Реєстрі Іпотек містилися дані щодо заборони відчуження будинку. Відповідно до довідки №20.1.0.0.0/7-20181113/1924 від 13 грудня 2018 року банк надав інформацію щодо погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, але дані довідки не були прийняті реєстратором для здійснення виключення записів щодо заборони відчуження будинку, так як у ній була допущена описка щодо дати кредитного договору (27 серпня 2004 року замість 28 вересня 2004 року) та форма довідки не відповідає встановленій формі відповідного повідомлення банку. Ним були надані банку всі необхідні заяви та документи щодо зняття обтяження щодо будинку та земельної ділянки, але всі його звернення щодо вирішення питання зняття заборони відчуження ігнорувалися. 21 травня 2019 року він направив заяву з вимогою звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію іпотеки або надання йому відповідного повідомлення. Тільки 24 липня 2019 року відповідач звернувся з відповідною заявою до державного реєстратора і заборона відчуження будинку була знята, але його потенційні покупці вже відмовилися від укладання угоди, так як знайшли інший менш проблемний варіант. Вся ситуація з втратою покупців завдала йому значних емоціних переживань та страждань, зірвалися життєві плани, змушений був нервувати, ситуація є для нього стресовою, в результаті чого, він 12 липня 2019 року потрапив на лікарняне ліжко з інсультом. Вважає, що діями відповідача порушені його права, як власника нерухомого майна. Просить суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала, просить їх задовільнити. Представник відповідача відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, зазначивши, що законом не передбачено виключного обов`язку банку звертатися із заявою про зняття заборони відчуження, це право є також і у позивача, який з 2005 року не звертався до нотаріуса із відповідною заявою. Підтверджень того, що позивачу спричинена моральна шкода не надано. Із виписного епікризу, наданого позивачем, встановлюється, що він хворів і раніше, у 2017 році йому проводили видалення судинної н/х ОКЛМ. Просить відмовити в задоволенні позову. Суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, приходить до наступних висновків. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Сторонами не заперечується, що між ними 28 вересня 2004 року укладено договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцем [PERSON] в іпотеку майна та земельної ділянки в забезпечення виконання зобов`язання позичальника перед іпотекодержателем ПАТ КБ "ПриватБанк" за кредитним договором № PVH0G00000460 від 28 вересня 2004 року. Предметом договору іпотеки є житловий будинок та господарські споруди, розташовані на земельній ділянці 0,149 га будинок [ADDRESS] . Вказаний договір іпотеки посвідчено 28 вересня 2004 року приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу за р.№1926. 28 вересня 2004 року приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу, на підставі ст.73 Закону України "Про нотаріат", накладено заборону на відчуження вказаного іпотечного майна за р.№24. Матеріали справи містять довідку Першотравенського відділення АТ КБ "ПриватБанк" від 13 листопада 2018 року про те, що заборгованості по кредитному договору № PVH0G00000460 від 27 серпня 2004 року немає. Дата закриття кредиту 15 вересня 2005 року. У вказаній довідці невірно зазначена дата укладення кредитного договору сторонами, як 27 серпня 2004 року, в той час як вірною датою є - 28 вересня 2004 року. 13 грудня 2018 року позивач отримав відповідь на своє звернення від АТ КБ "ПриватБанк" щодо зняття заборони на відчуження з нерухомого майна, в якій вказано, що йому необхідно надати банку якісну копію договору іпотеки. 21 травня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати інформацію про нотаріуса, якому було направлено повідомлення про виконання ним основного зобов`язання та припинення іпотечного договору та видати йому на руки повідомлення про виконання основного зобов`язання та припинення іпотечного договору для подальшого особистого звернення до реєстратора для зняття заборони відчуження нерухомого майна. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №172874979 від 06 липня 2019 року підтверджується, що станом на 06 липня 2019 року у Реєстрі містився запис про заборону нерухомого майна - будинку [ADDRESS] №1340181, зареєстрований 29 вересня 2004 року приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу на підставі договору іпотеки від 28 вересня 2004 року. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №175097075 від 25 липня 2019 року підтверджується, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області подано заяву за р.н.35142372 від 24 липня 2019 року про припинення іпотеки та з вказаного нерухомого майна [PERSON] , що було предметом договору іпотеки між ним та відповідачем від 28 вересня 2004 року, знято заборону відчуження. Підстава формування витягу: заява з реєстраційним номером 35144410 від 24 липня 2019 року від представника АТ КБ "ПриватБанк". Позивачем надано копію виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №2335, згідно якого він перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КЗ "Першотравенська ЦМЛ" ДОР" з 12 по 22 липня 2019 року з діагнозом:наслідки перенесеного ГПМК за геморагічним типом, гострого паренхіматозно-вентрикулярного крововиливу в праву скроневу долю (03 травня 2017 року), СПО (05 травня 2017 року) - видалення гострої внутрішньомозкової гематоми правої лобної, скроневої долей. Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст.74 Закону України "Про нотаріат", одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Відповідно п.п.5.1., п.5 гл.15 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: - кредитора про погашення позики; - про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); - про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; - про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; - органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; - про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; - про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; - про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; - за рішенням суду; - в інших випадках, передбачених законом. Необхідні дії щодо зняття заборони нотаріус проводить на підставі одержаних документів, передбачених Пунктом 5 Глави 15 розділу ІІ Порядку. Згідно з п.3 ч.2 ст. 27 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», підставою для реєстрації обтяжень є в тому числі визначений законодавством документ, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна. Згідно з роз`ясненням Міністерства юстиції України від 04 червня 2009 року щодо зняття заборони на відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, нотаріус знімає заборону щодо відчуження нерухомого майна за заявою: - установи банку, іншої юридичної особи про погашення позики (кредиту); - заставодавця (іпотекодавця) та заставодержателя (іпотекодержателя) про припинення договору застави (іпотеки) або лише заставодавця (іпотекодавця) у разі подання ним безспірних доказів виконання зобов`язання. До заяви додаються примірники правочинів, свідоцтв, що містять запис про накладені заборони щодо відчуження. Зі змісту вказаного Порядку випливає, що враховуючи необхідність документального закріплення підстав зняття нотаріусом заборони відчуження нерухомого майна (нотаріус не може зняти заборону без офіційного звернення), у разі особистого звернення до нотаріуса осіб, які є ініціаторами зняття заборони, та мають на це необхідні права та повноваження, нотаріусу слід відбирати від таких осіб відповідну заяву, в якій міститиметься прохання про зняття заборони відчуження нерухомого майна, та до якої додаються необхідні підтверджуючі документи. Така заява, разом з доданими до неї документами, та копіями документів, на підставі яких встановлено особу заявника та перевірено його повноваження, підлягає зберіганню у справі 02-32 згідно типової номенклатури справ «Документи (постанови, ухвали, повідомлення тощо) по накладенню і зняттю заборон та арештів відчуження нерухомого та рухомого майна», яка має строк зберігання 75 років. У разі, коли заборона відчуження знімається з нерухомого майна, що складало предмет іпотеки, до нотаріуса може звертатись з заявою про зняття заборони як іпотекодержатель, так і іпотекодавець, за умови подання безспірних доказів виконання зобов`язання. При одержанні заяви та підтверджуючих документів, на виконання п. 6.1. Глави 15 Розділу ІІ Порядку, нотаріус реєструє таку заяву у журналі реєстрації вхідних документів, та робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Як доказ зазначеного нотаріусу боржником подаються: копія зобов`язання, копія договору застави/іпотеки, квитанція про внесення в депозит нотаріуса належних кредиторові грошових коштів або цінних паперів, які свідчили б про повне і безумовне виконання зобов`язання, копія повідомлення нотаріуса кредиторові про внесення боргу в депозит, копія заяви боржника, переданої нотаріусом кредиторові відповідно до вимог цього Порядку, щодо вчинення цим кредитором необхідних дій із зняття заборони відчуження тощо. Таким чином, із заявою про зняття заборони з нерухомого майна, що є предметом договору іпотеки, до нотаріуса має право звертатися як іпотекодержатель, так і іпотекодавець. Кредитні зобов`язання позивача перед відповідачем за кредитним договором від 28 вересня 2004 року, які було забезпечено договором іпотеки, укладеним між сторонами 28 вересня 2004 року та посвідчено нотаріально, виконано позивачем 15 вересня 2005 року у повному обсязі, що не заперечується сторонами. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач з 15 вересня 2005 року звертався з відповідною заявою про зняття заборони зі свого нерухомого майна, яке було предметом договору іпотеки до нотаріуса. 21 травня 2019 року позивач звернувся до відповідача за інформацією про нотаріуса, якому було направлено повідомлення про виконання ним кредитного зобов`язання та отриманням повідомлення про виконання основного зобов`язання за кредитним договором. 25 липня 2019 року за заявою представника відповідача до нотаріуса, останнім знято заборону з нерухомого майна позивача, іпотеку припинено. Позивач посилається на ч.2 ст.4 Закону України "Про іпотеку", згідно якої іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою. Однак, вказаною частиною доповнено статтю 4 Закону України "Про іпотеку" 03 липня 2018 року, в той час як спірні відносини між сторонами виникли 15 вересня 2005 року (виконання позивачем кредитного зобов`язання). Позивач, як на підставу позовних вимог, посилається також на ст.611 ЦК України та п.8 ст.21 Закону України "Про захист прав споживачів". Згідно ст.611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором. У постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 зроблено висновок, що суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в частині моральної шкоди, оскільки ні договором страхування, ні законом таке відшкодування не передбачено. Зазначений висновок ґрунтується на вимогах статті 611 ЦК України, відповідно до якої відшкодування моральної шкоди в разі невиконання зобов`язання допускається, якщо такі наслідки передбачені законом або договором. Підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Пунктом 8 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, суд вважає, що ні чинним законодавством, ні договором іпотеки, укладеним між сторонами, не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з тим, що банком своєчасно не передано (надано) йому документи, які підтверджують виконання кредитного договору, учасником якого він є, оскільки порушень п.8 ч.1 ст.21 Закону України "Про захист прав споживачів" у діях відповідача судом не встановлено, позивач дійсно звертався до представників відповідача за наданням інформації та отримував запитувану інформацію від відповідача у визначений законом строк. Крім того, позивач вказує, що його право власності було порушено відповідачем, що призвело до душевних страждань, втрати покупців на будинок, потрапив до лікарні 12 липня 2019 року, тому йому спричинено моральну шкоду, однак доказів цих тверджень суду не надано, копію виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №2335, згідно якого позивач перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КЗ "Першотравенська ЦМЛ" ДОР" з 12 по 22 липня 2019 року суд не може вважати доказом того, що через неправомірні дії відповідача позивач переніс інсульт, оскільки останній і до 12 липня 2019 року перебував на лікуванні з приводу ГПМК, зокрема з 05 травня по 19 травня 2017 року знаходився на лікуванні у відділенні н/х ОКЛМ, де йому було проведено видалення гострої внутрішньомозкової гематоми право лобної та скроневої долей, що підтверджується вищевказаним епікризом. В зв`язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 25 000 гривень є такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Позивача звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про захист прав споживача, судом в задоволенні позовних вимог відмовлено, тому судовий збір по справі слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed