Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, згідно якого прохав суд зобов`язати [PERSON] спростувати неправдиву інформацію, викладену про нього, а саме [PERSON] та його неповнолітніх сина [PERSON] та доньку [PERSON] , про чисельні крадіжки батьками учнів мобільних телефонів, про побиття охоронця, про розповсюдження батьками учнів наркотичних речовин, на батьківських зборах, в ЗМІ та на телебаченні у той самий спосіб, у який вона була розповсюджена та стягнути з [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) грн. та судові витрати. В обґрунтування позову вказав, що він, [PERSON] , є батьком [PERSON] (1999 р.н.), [PERSON] (2008 р.н.) та [PERSON] (2010 р.н.). Двоє з дітей - [PERSON] та [PERSON] навчаються у Кременчуцькому ліцеї №11. [PERSON] навчється в 1-му класі ліцею та відвідує групу подовженого дня зі сном. 16 вересня 2016 року стався інцидент, пов`язаний із недбалістю педагогічного колективу Кременчуцького ліцею №11, який полягав в тому, що його шестирічний син разом з ще одним шестирічним хлопцем пропав з ліцею і був відсутній протягом трьох годин і ніхто цього не помітив, доки за дітьми не прийшли батьки. Як йому згодом стало відомо, у приміщенні, де знаходиться група подовженого дня зі сном, некоректно працює система каналізації, в результаті чого діти вимушені тривалий час терпіти, що неприпустимо та невеличкими групами самостійно відвідувати туалет, який знаходиться в іншому корпусі ліцею №11. При цьому, ніхто дітей не контролює. Вважає, що наслідком такої ганебної практики та недбалого ставлення до службових обов`язків вихователя став самовільний ухід з території ліцею його сина та ще одного хлопця. Вихователь просто не помітив відсутності хлопців ні відразу, ні впродовж тихого часу, три години про хлопців ніхто і не згадував. Пропажу дітей виявили батьки, коли прийшли за ними до ліцею, в зв`язку з чим батьки були змушені викликати поліцію, яка через деякий час знайшла дітей на одній з вулиць міста. 16.09.2016 року він не став подавати заяву в міліцію, оскільки був у шоковому стані. Вважає, що після вказаного випадку, адміністрація ліцею, злякавшись відповідальності, почала імітувати бурхливу діяльність по начебто захисту дітей від можливих негараздів. При цьому директор ліцею [PERSON] вирішила, що всі загрози для дітей криються та надходять саме від батьків та, зокрема, особисто від нього. 27-го вересня 2016 року він прийшов до ліцею, щоб забрати свого сина з групи продовженого дня, але охоронець [PERSON] просто на вході до ліцею не впустив його до приміщення вестибюлю. За його спиною знаходилась директор ліцею [PERSON] і ще три вчителі. Охоронець, не впускаючи його до приміщення, запитав в нього «хто ти такий», хоча у нього була перепустка до групи подовженого дня та паспорт. В свою чергу він поцікавився, на яких підставах його не пропускають до сина, який знаходився на той час в вестибюлі ліцею та попросив надати документи, які підтверджують його повноваження (договір між охоронним агентством та ліцеєм, службову інструкцію, копію наказу про не допуск батьків до ліцею тощо). Одразу після його, цілком природнього та законного питання директор, в присутності вчителів, охоронця та його неповнолітнього сина, почала висловлювати йому те, що він перебуває в стані алкогольного і наркотичного сп`яніння, неадекватний, вривається в школу і що діти взагалі йому не рідні, і сім`я у нього злиденна, а його син схильний до бродяжництва та все літо бродяжив. Щодо законних підстав недопуску його до ліцею - директор посилалась на наказ МОН № 2 від 06.01.2015р., конкретно на пункт 1.5, в якому сказано про обмеження допуску на територію навчальних закладів осіб, які не причетні до навчально-виховного процесу. Він намагався пояснити директору ліцею, що це чудовий пункт наказу, але жодним чином не стосується батьків учнів та висказав своє оціночне судження з приводу дій адміністрації ліцею №11 по недопуску батьків учнів до приміщення ліцею, назвав ці дії незаконними та навіть самоправством і самодурством. У відповідь від директора на нього посипалися нові образи та було додано, що саме батьки учнів крадуть телефони в приміщенні ліцею, постійно б`ють вчителів та охоронця, розповсюджують наркотичні засоби. А особисто він, для того, щоби зробити зле ліцею сам виманював з кущів свого сина для того, щоби звинуватити адміністрацію ліцею у недоброчесності і недбальстві щодо дітей. Всі ці наклепи були озвучені в присутності його неповнолітнього сина. 30-го вересня 2016 року він особисто з`явився до приймальної директора ліцею з письмовим запитом, в якому просив надати письмові пояснення щодо недопуску батьків в приміщення ліцею та з`ясувати, що фактично зроблено для безпеки дітей у відповідності з пунктами наказу МОН № 2 від 06.01.2015р. Він віддав цей запит секретарю, секретар почала цього листа вивчати, щось їй не сподобалося, і вона покликала директора. Тільки директор відкрила двері і побачила його, відразу запитала: «Чого ви сюди прийшли? Вам ще вистачає совісті? Хто взагалі пропустив вас сюди? У вас є довідка, що ви нормальний? Викликайте швидку і міліцію!» Він просто чемно просив директора прийняти та зареєструвати інформаційний запит і все, а вона почала його виганяти, робити вигляд, що його не існує. Спустившись в вестибюль, охоронець, за прямим наказом директора, закрив вхідні двері. Як йому пояснили, щоб він не втік до приїзду поліції. Зважаючи на суспільне значення цих подій, він звернувся до засобів масової інформації, оскільки своїми незаконними діями директор грубо порушує не тільки його особисті права та права його дітей, адже це стосується всіх батьків та учнів ліцею №11. На його прохання висвітлити цю проблему відгукнулись кореспонденти видання "ТелеграфЬ" та кореспонденти ТРК "Візит". Також про ці події описувались у виданні "Програма плюс" за заявою іншого з батьків учнів ліцею №11. Під час чисельних інтерв`ю, наданих ЗМІ, директор ліцею №11 [PERSON] продовжувала ображати його та сина, а також батьків учнів ліцею №11. Усі її образливі вислови, наклепи та інша неправдива інформація були опубліковані в мережі Інтернет, на сайтах відповідних ЗМІ, в печатних виданнях та показані по місцевому телебаченню і стали публічно відомі майже всьому місту та за його межами. Як приклад наводить деякі з висловлювань [PERSON] засобам масової інформації. Так, електронна версія видання "[INFO]" від [INFO]. Стаття "[INFO] " містить, зокрема, такі висловлювання: "Но на следующий день этот папа во время прогулки спрятался в кустах и подозвал к себе сына. Никому ничего не сказав, он увёл мальчика из школы. Мы начали ему звонить, а он через полтора часа привёл ребёнка только потому, что забыл в школе куртку и портфель. Мы его после этого даже не вызывали, ну, думаем, мало ли, может, он так пошутил неудачно, может случайно... Просто с ним побеседовал учитель, попросил больше так не делать - и всё." "У нас такая ситуация сложилась в лицее в этом году, что за неделю, прямо из вестибюля школы, у детей пропало 3 мобильных телефона". "Есть Указ МОН, датированный ещё прошлым годом, который запрещает пребывание на территории школы тем, кто не имеет отношения к процессу обучения. Такая система уже работает в лицее №4, школах №10, №19, №1 - это те, которые я знаю. Мы ограничили доступ родителей с понедельника". "Недавно был случай, когда один отец доставал из кармана свой телефон, и у него оттуда выпал свёрток с «травой». Этот пакет нашел охранник - это стало последней каплей, и я решила ограничить доступ родителей в помещение, а этот папа просто не понимает, он каждый день прорывается в помещение,дерётся с охранником. кричит, что его это не интересует". "Я попросила его выйти в вестибюль, он упирался, не хотел идти. Я попросила его, чтобы его жена принесла и зарегистрировала это обращение в приемный день. Сегодня в школе его никто не закрывал. Мы вместе спустились в вестибюль и стали ждать приезда полиции. Так как родители уже забрали учеников 1-2-х классов, а за 3-4-ми ещё не начали приходить, мы закрыли дверь, как обычно. [PERSON] мы предупредили, чтобы он не уходил до приезда патруля, но если бы он попытался уйти - мы бы ему не препятствовали. "Я считаю, что конфликта бы не было, если бы он тихонько пришел, забрал документы и перевёл детей в другую школу, раз тут всё так плохо, включая директора. Я, конечно же, ничего такого рекомендовать ему не буду идетей мы его не выгоним, но раз ему всё так не нравится, то почему он не хочет их перевести?" "Я не знаю ни одного законодательного акта, согласно которому, родителидолжны приводить и забирать ребёнка из школы. Ребёнок в первом классе должен уже знать маршрут и уметь самостоятельно добираться из дома в школу и обратно. Если ребёнок не может самостоятельно одеться, то он, наверное, ещё не готов к школе ия рекомендовала бы таким родителям забратьсвоих детей и вернуться в детский сад". Електронна версія видання "[INFO]" від [INFO]. Стаття "[INFO]". -"...Як сказала поліція що це вина батьків, тобто така підозра є, що це одинхлопчик, він бродяжничав все літо... - ...На початок вересня за два дні пропало три мобільних телефони... -...Батько стояв біля охоронця, дістаючи свій мобільний телефон, в нього з кишені випав якийсь пакет. Коли почали дивитися, а там оказалась маріхуана... -...Якщо вони хочуть, то вони по власній ініциативі повинні забезпечить собі парасольку, теплий одяг, і чекати на вулиці... - ...Батьки заносять різні хвороби, вони іноді приходять в нетверезому стані, дуже часто було... -... Він хватав охоронця, піднімав на руки, кидав його на підлогу". Програма " Наш час " ТРК "Візит"від [INFO] . З журналістських розслідувань: С её слов, после запрета родителям входить в помещение, снизился уровень заболеваемости учеников, перестали пропадать мобильные телефоны и стало спокойнее в целом. - Многим родителям звонили классные руководители и говорили: «Вы же только никому не жалуйтесь», - говорит мама [PERSON] . - А нам, как только мы проявляем недовольство, директор говорит: «Вам что-то не нравится? Забирайте документы и уходите». Так ведь не должно быть. Вечером, 25 октября, нам позвонила всё та же мама [PERSON] и сообщила, что только что охранник её в вестибюль лицея не пустил и сказал, что и завтра тоже не пустит. Електронна версія видання "[INFO]" від [INFO]. Стаття "[INFO]". «23 ноября при подготовке материала наш журналист [PERSON] столкнулась с неприятным инцидентом в лицее №11. Нужно было сделать фото для материала и убедиться, что конфликт между родителями учеников лицея и администрацией исчерпан, как нас уверяли в департаменте образования. Напомним, ранее родителям под предлогом безопасности детей запретили заходить в вестибюль школы. Итак, наш журналист пришел в лицей... - Я читала объявления на дверях, беседовала с родителями. Но когда начала фотографировать вход, объявления и отца одного из лицеистов, [PERSON] , подскочил охранник, толкнул меня, стал грубить, разговаривая на « ты », - рассказывает [PERSON]. - Я попросила пропустить меня, чтобы я могла поговорить с администрацией лицея, в том числе и о случившемся инциденте. Охранник не пропускал и вызвал полицию. Тем временем меня все-таки пропустили в лицей. Заместители директора извинились за поведение охранника. Директор [PERSON] , однако, разговаривала неприязненно, на повышенных тонах. [PERSON] при мне назвала пьяным и неадекватным. Собственно говоря, я хотела поговорить с директором о партнерских отношениях с родителями, но предметного разговора не получилось. Когда я выходила из лицея, как раз прибыл наряд полиции. Директор продолжала оскорблять [PERSON] , называя его пьяным. Он предложил полицейским протестировать его. Они заявили, что необходимости в этом нет, так как у него нет признаков алкогольного опьянения. [PERSON] написал свое заявление, я - свое: о препятствовании журналистской деятельности со стороны охранника. « [INFO] » - читайте материал в «Телеграфе» № [NUMBER] , который выйдет [INFO]. Он - о системе морального давления в наших школах (мы не обобщаем, а говорим лишь о худших вариантах), взаимоотношениях между администрацией и родителями учеников и о том, какие подходы к образованию нужно менять.» Електронна версія видання "[INFO]" від [INFO]. Стаття "[INFO]". Понад місяць батьки учнів ліцею №11 боронять своє право заходити до приміщення навчального закладу. Директор ліцею [PERSON] пояснює «пропускний режим» заходами безпеки. « Ви п`яний !» - кричала директор [PERSON] . Ознак алкогольногосп 'яніння у чоловіка поліцейські не побачили. про що й сказали присутнім. Уже понад місяць група батьків першокласників, які навчаються у ліцеї № 11, пише листи до всіх інстанцій, починаючи від директора ліцею [PERSON] і закінчуючи Міністерством освіти. Вони хочуть лише одного: мати безперешкодний доступ до приміщення навчального закладу, як це було в усі попередні роки. А директор закладу, [PERSON] , виступаючи по місцевому телебаченню, порадила батькам запасатися парасолями та теплими речами, очікуючи дітей на вулиці. Директор ліцею [PERSON] недвозначно натякає батькові, що йому було б ліпше забрати дітей до іншої школи ...Ми розмовляємо із групою батьків учнів у редакції «Телеграфа». Недаремно «бунтують» батьки «первачків», адже в їхніх дітей лише формується ставлення до школи. І від цього першого року в ній залежитиме: чи викликатиме школа стрес та відразу? Чи, навпаки, діти залюбки туди йтимуть, відчуваючи довіру? Втім наразі самі батьки, дорослі люди, зі сформованим світоглядом, почуваються ніяково, по-сирітськи стоячи перед порогом школи, яка нав 'язує їм свої «правила». Після скарг батьків адміністрація ліцею нібито пішла їм на поступки: скаржників виокремили, внесли до списку і «зі скрипом» стали пропускати до вестибюлю ліцею. Водночас, за словами батьків, учителі розповіли, чому «привілеї» поширюються не на всіх: мовляв, є дітки, які не зовсім готові до школи, не вміють самостійно одягнути штани, зашнурувати взуття... Тобто фактично дітей поділили на «хороших» та «поганих», зауважують мами першокласників [PERSON] та [PERSON] . Не кожен з батьків, навіть не погоджуючись із режимом школи, у таких умовах заявить відкрито свою позицію. - Ставлення до наших дітей таке: батьки їх погано виховали, погано навчили... Ну, що робити? Дозволимо їм одягатися отут, праворуч від входу,- розповідає [PERSON] . - А є діти, які можуть самі роздягатися, перевзуватися, йти до класу. Батькам таких дітей ми дуже вдячні! У нас є одна мама, яка встала на зборах і запитала: а що, мені треба довідку якусь надати, що моя дитина якась ненормальна, аби я могла зайти до школи?- продовжує розповідь про стосунки батьків із ліцеєм [PERSON] . До речі, «протестні» батьки зовсім не проти того, щоб у школу обмежили вхід сторонніх осіб, але себе вони вважають повноправними учасниками навчально-виховного процесу, як це й передбачає Закон «Про освіту». Вони навіть поцікавилися: а чи є реальні підстави для суворих заборон? Зробили запити в поліцію, отримали офіційні відповіді, що ні скарг на вкрадені мобільні телефони в ліцеї № 11 не зареєстровано; ні повідомлення про пакет марихуани (копії відповідей є в редакції). Чому ж директор не повідомила про злочин - якщо він, звісно, був? У батьків своя версія: директор маніпулює такими «повідомленнями», щоб виправдати недопущення батьків у будівлю школи. - Давайте я розповім: дві людини вирішують долю всього ліцею! Інші батьки прийняли це все і на раді ліцею, і на педраді, і на класних зборах, а дві людини «колотять» весь ліцей, тому що один із них хоче балотуватися в депутати! Вона просто використовує ліцей у своїх корисливих цілях!.. Наказ Міністерства був виданий ще в 2014 році. Ми не розробляли положення, тому що не було необхідності його використовувати. Але коли в цьому році в ліцеї зникло 15 телефонів за один місяць, і поліцейські машини були на території ліцею мало не щодня, і останньою краплею стало те, що дорослі люди занесли на територію ліцею марихуану... було прийнято рішення застосувати наказ у повній мірі. Положення було доопрацьоване за типовим положенням. Воно діє в усіх школах України... З таким станом у країні, якщо в мене 1000 чоловік захоплять у заручники? ...що мені потім скажуть батьки? Ви знаєте, у кожного другого нині на руках зброя. Вже за цей час було 2-3 чоловіка, які відсиділи та звільнилися. Мами знайомляться з такими та приходять мене лякають цими чоловіками! (Ну, не лише мене, колектив). Потім: у батьків не оформлені медичні книжки... Ще одне - збільшилася кількість учнів: 960 дітей. Вестибюль не вміщує таку кількість у години пік... Зараз доступ обмежений. Вони можуть заходити до вестибюлю, коли погані погодні умови. - Якраз батьки скаржилися саме на те, що їх не пускають навіть до вестибюлю, це головна їхня претензія наразі. Вони хочуть безперешкодно заходити до вестибюлю. - Безперешкодно не можуть. Вони хочуть заходити з колясками дитячими, з собаками, з котами - прийдіть подивіться! - Ну, добре, собаки-коти - розумію. А чим коляски завадили? Це ж теж діти. Що ж це за школа така, яка не любить дітей? - Причому тут не любить? Не повинно бути в школі колясок!.. Три коляски стоїть - і першокласник до класу не пройде. І, скажіть, будь ласка, навіщо заходити у вестибюль? - Елементарно, щоб не мерзнути. - Вони приходять: 4 рази на рік батьківські збори, 4 рази на рік на раду ліцею. Можуть за записом у будь-які дні пройти до вчителя. Дані лежать в охоронця - показала паспорт - і тебе пустили. Але на перерві, не на уроці, щоб не порушувати навчальний процес. Вони обманюють, повної заборони немає... І потім, я хочу сказати, крім цих сімох, всім подобається!.. - Але мова йде не про сімох батьків, а про неправомірність введення такого Положення. Вам це обґрунтували юридично. - Не обґрунтували, це може вирішити тільки суд. Нехай звертаються до суду, і я в суді буду доводити свою точку зору. Я не дозволю позбавити дітей безпеки через двох людей, які колотять весь ліцей! - [PERSON] , але ж може бути діалог, консенсус? - Звісно, я намагалася, але якщо один із них називає мене «дурою», який може бути діалог?.. їх навіть діти просять зупинитися, а вони тероризують дітей своїх... - Ви відповідаєте за свої слова? - Дівчинка просить: «Тато, зупинись, не треба цього робити», - продовжує тим часом директор. - Він просто знущається!.. їх уже в жодну школу не візьмуть... Вони вже будуть мої до кінця 11 класу. Я взагалі людина порядна. Але об директора ноги витерли!.. Розмова наводиться зі скороченнями. Наприкінці директор додала, кажучи про батьків: - ... Вони не можуть зрозуміти, що вони не в дитячому садку, це в дитячому садку вони ходили безперешкодно! Електронна версія видання "[INFO]" від [INFO] та паперова версія цього ж видання від [INFO] Стаття "[INFO] ". [INFO] Також всю цю неправдиву та образливу інформацію [PERSON] особисто розповсюджувала під час батьківських зборів перших класів [INFO]. Збори проходили в кожному класі одночасно і окремо. [PERSON] відвідала кожний клас і особисто розповідала про викрадені телефони, маріхуану, побиття охоронців та його недоброчесність. Крім того, директор на зборах поділила дітей на «нормальних», батьки яких не прагнуть попасти до вестибюлю ліцею, щоб провести або зустріти дитину, та «інших», батьки яких попали до так званого окремого списку і які за цим списком начебто можуть за паспортом увійти до вестибюлю ліцею щоб зустріти своїх, не зовсім розвинутих і вихованих дітей, які не можуть самостійно одягтися чи шнурки зав`язати. Вказує, що між ним та відповідачем з 27-го вересня 2016 року йде спір про незаконність дій щодо недопуску батьків до приміщення ліцею. Як вбачається із вищевикладеного, за розпорядженням директора Кременчуцького ліцею №11, батьків учнів школи, у т.ч. батьків першокласників (за допомогою так званої охорони ліцею) - з 27 вересня по 23 листопада 2016 року взагалі не допускали у приміщення ліцею. Батьки вимушені у будь-яку погоду віддавати дітей прямо на вході у школу і чекати дітей після уроків на вулиці, що завдає чималих незручностей, фізичного та психологічного дискомфорту, як батькам так і самим дітям. Адміністрація ліцею в обґрунтування своїх дій посилалася на Наказ № 2 Міністерства освіти і науки України від 06.01.2015р., а саме на п.1.5 вказаного Наказу, відповідно до якого навчальним закладам запропоновано "обмежити доступ на територію закладів освіти осіб, які не задіяні в проведенні навчально-виховного процесу." Вважає такі дії адміністрації ліцею цілком незаконними, так, як згідно з ст. 50 Закону України "Про освіту", ст. 19 Закону України "Про загальну середню освіту", п. 71 "Положення про загальноосвітній навчальний заклад", затвердженого Постановою КМУ № 778 від 27.08.2010р., батьки, також як і учні та вчителі, є повноправними учасниками навчально-виховного процесу. Вважає, що неправомірними діями відповідача принижена його честь та гідність, репутація, а також честь та гідність його дітей та його багатодітної родини загалом. Заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідачка принизила його та членів його родини перед іншими людьми та поширила неправдиві відомості стосовно нього у засобах масової інформації, між батьками учнів ліцею, а також, як керівник навчального закладу, вчинила неправомірні дії щодо недопущення його, як батька дитини, в приміщення ліцею. Він, разом зі всіма членами родини, сильно переживає, хвилюється і повинен постійно виправдовуватись перед знайомими та просто пересічними, що нічого з того, що розповсюджує [PERSON] він не скоював, його родина не злиденна, син не є бродяжкою, а його восьмирічна дочка не принижується перед адміністрацією ліцею зі сльозними проханнями : "пробачте мого тата". Враховуючи зазначенні обставини та положення ст. 23, 1167 ЦК України, Постанову Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в правах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди", від 31 вересня 1995 року, Постанову Пленуму Верховного Суду від 27.02.2009 р. № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вважає, що з відповідача необхідно стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 100 000 гривень. 19.12.2016 року справа прийнята до свого провадження суддею Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Степурою А.А. та відкрито провадження у справі з призначенням судового засідання. 29.12.2016 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано з Крюківського районного суду м. Кременчука матеріали адміністративної справи №537/4993/16-п про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.. 173 КУпАП; витребувано з Полтавського обласного колл-центру «102» відділу поліції копії аудіозаписів усіх викликів поліції до Кременчуцького ліцею № 11 за адресою м. Кременчук вул . Першотравнева , 53 , що мали місце 27.09.2016 року; 30.09.2016 року та 23.11.2016 року; та викликано свідків [PERSON] , журналіста видання "[INFO]", [PERSON] , журналіста видання "[INFO]", [PERSON] , журналіста ТРК "Візит", [PERSON] , охоронця в Кременчуцькому ліцеї № 11, [PERSON] , охоронця в ліцеї №11, Директора ПП "Щит", [PERSON] , заступника з НВР в ліцеї №11, голову правління благодійного фонду "Ліцей", [PERSON] , працівника патрульної поліції, [PERSON] , працівника патрульної поліції, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , директора департаменту освіти Кременчука. 31.01.2017 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, згідно якого прохала суд зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію про неї висловлену у формі словесної образи в такий же спосіб, у який вона була поширена та стягнути з [PERSON] , на її користь 100 000 грн. моральної шкоди, завданої образою, що паплюжить її честь, гідність та ділову репутацію. В обґрунтування позову вказала, що відповідно до наказу Управління освіти Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, її - [PERSON] призначили виконувати обов`язки директора Ліцею №11. 27 вересня 2016 р. близько 18 год. 00 хв. виходячи зі свого робочого кабінету вона побачила, як до її кабінету, розташованого на другому поверсі, сходами піднімається батько одного з учнів, відповідач - [PERSON] .. Оскільки робочий час закінчився, вона вже зачинила власний кабінет та збиралась спуститись на перший поверх перевірити роботу ліцею. Відповідач висловлював їй своє невдоволення пропускною системою ліцею, а в подальшому [PERSON] в присутності педагогічного колективу, а саме класоводу [PERSON] , заступника директора ліцею № 11 [PERSON] , вчителя початкових класів [PERSON] та охоронця [PERSON] , а також дітей, які навчаються на другій зміні голосно назвав її « Дурою ». Така образа з боку відповідача принижує її честь та гідність, а також ділову репутацію, як директора Кременчуцького ліцею № 11 Кременчуцької міської ради Полтавської області та керівника навчальних закладів з 12-річним стажем роботи на керівній посаді. Висловлена [PERSON] привселюдна образа заподіяла їй моральну шкоду, яка виразилася в сильних душевних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідач принизив її перед її колегами, учнями та їх батьками. Образа назвавши її « Дурою » є принизливою для неї, адже ставить під сутність не тільки її розумові та психічні здібності, а й набуті протягом багатьох років професійні здобутки та врешті адміністративні ресурси здійснювати керівництво Кременчуцьким ліцеєм №11.За весь час її керівництва вказаним учбовим закладом їй від імені численних посадових осіб виражалась подяка за невтомну діяльність на освітянській ниві, наполегливе втілення в життя кращих здобутків педагогічного досвіду, сумлінну працю та досягнуті успіхи в навчанні та вихованні учнівської молоді. Оскільки поширення недостовірної інформація відповідачем було здійснене шляхом образи, тож вважає належним способом захисту її порушеного права є спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди. 31.01.2017 року ухвалою суду задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів, витребувано у видання «[INFO]» електронні копії інтерв`ю ( у повному обсязі) директора Кременчуцького ліцею № 11 [PERSON] , надані журналістам видання « [INFO]», фрагменти яких увійшли до статтей: «[INFO]» від [INFO]; «[INFO]» від [INFO]; «[INFO]» від [INFO] та витребувано у ПП «Медіа-центр «Візит» електронну копію відеоінтерв`ю (у повному обсязі) директора Кременчуцького ліцею № 11 [PERSON] , надані журналісту ПП «Медіа-центр «Візит» про події в Кременчуцькому ліцеї № 11, частина якого увійшла до сюжету ТРК «Візит» в програмі «Наш час» від [INFO]. 21.02.2017 року від [PERSON] надійшли доповнення до позовної заяви, у яких останній зазначив, що в судовому засіданні 06 грудня 2016 року по справі № 537/4993/16-п про притягнення його [PERSON] за ст. 173 КУпАП, [PERSON] , яка надавала пояснення, як свідок підтвердила, що 27 вересня 2016 року пропонувала йому забрати документи зі школи та в присутності інших осіб заявляла про нерідність йому його дітей, заявляла про факт чи то перегару чи то запаху брудного тіла, які вона відчувала від нього, про те, що він налякав дітей. Крім того, [PERSON] також продовжувала поширювати інформацію про його, начебто, погрози у її бік, та постійне її переслідування. [PERSON] стверджувала, що його зараз бояться всі діти школи, з усіх класів. [PERSON] повідомляла про його, на її погляд, повну неадекватність та клопотала перед судом про його примусове психіатричне обстеження. Вказані дії вважає порушеннями [PERSON] низки прав і свобод, як його тай і його дітей, передбачених Конституцією України, ЗУ «Про освіту», Сімейним кодексом України. Ухвалою суду від 21.02.2017 року прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження первісний позов [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, та відшкодування моральної шкоди та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. 16.03.2017 року клопотання [PERSON] задоволено витребувано з Полтавського обласного колл-центру «102» відділу поліції копії аудіозаписів усіх викликів поліції до Кременчуцького ліцею № 11 за адресою м. Кременчук вул. Першотравнева , 53 , що мали місце 27.09.2016 року; 30.09.2016 року та 23.11.2016 року. 20.06.2017 року клопотання представників відповідача-позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] про призначення судової лінгвістичної експертизи задоволено. Призначено по справі судову лінгвістичну експертизу, проведення якої доручити експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Засл. проф. Бокаріуса (м. Харків вул. Золочівська буд. 8а). На вирішення експертів судової лінгвістичної експертизи поставлено питання: чи є у стверджувальному вислові «Ти дура !» негативні відомості про [PERSON] , про її діяльність та про її особисті ділові і моральні якості? чи є висловлена стверджувальна фраза « Ти дура !» як така, яка містить відомості про порушення діючого законодавства та загальноприйнятих моральних норм і принципів? якщо у стверджувальній фразі « Ти дура! » міститься негативна інформація про особу [PERSON] , то чи сприймається ця інформація, як така, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] з урахуванням її соціальної характеристики?. За апеляційною скаргою [PERSON] від 26.06.2017 року на ухвалу суду від 20.06.2017 року про призначення по справі судової лінгвістичної експертизи, цивільна справа 03.07.2017 року направлена до Апеляційного суду Полтавської області. 27.07.2017 року ухвалою Апеляційного суду Полтавської області апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, ухвалу суду від 20.06.2020 року залишено без змін. 07.08.217 року [PERSON] подав касаційну скаргу на вказані ухвали, за наслідками розгляду якої 13.12.2017 року Вищим спеціалізованим судом України касаційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції та апеляційної в частині відкриття апеляційного провадження щодо оскарження ухвали про зупинення провадження у справі закрито, в частині відмови апеляційним судом у відкритті апеляційного провадження щодо призначення судової лінгвістичної експертизи у справі відхилено, ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 13.07.2017 року в цій частині залишено без змін. 03.11.2017 року до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість надання висновку за матеріалами справи. 21.02.2018 року до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів необхідних для проведення судової лінгвістичної експертизи. 21.02.2018 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі головуючого судді Маханькова О.В. відновив провадження у справі. 13.04.2018 року матеріали цивільної справи були направлені до експертної установи для проведення судової лінгвістичної експертизи. 02.07.2018 року на адресу суду повернулися матеріали цивільної справи разом з висновком експерта № 1422 від 29.05.2018 року. 13.09.2018 року [PERSON] подано заяву про відвід судді від розгляду справи, провадження у справі було зупинено до вирішення заяви про відвід судді. Ухвалою Крюківського районного суду від 14.09.2018 року у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Маханькова О.В. від розгляду даної справи відмовлено. Ухвалою суду від 17.09.2018 року провадження у справі відновлено. 04.10.2018 року представником [PERSON] - [PERSON] подано заяву про відвід судді від розгляду справи, у зв`язку з чим ухвалою суду провадження у справі було зупинено до вирішення даної заяви. Ухвалою Крюківського районного суду від 04.10.2018 року у задоволенні заяви представника [PERSON] - [PERSON] про відвід судді Маханькова О.В. від розгляду даної справи відмовлено. Ухвалою суду від 12.10.2018 року провадження у справі відновлено. 26.10.2018 року представником [PERSON] - [PERSON] подано заяву про відвід судді від розгляду справи, у зв`язку з чим ухвалою суду провадження у справі було зупинено до вирішення даної заяви. Ухвалою Крюківського районного суду від 29.10.2018 року у задоволенні заяви представника [PERSON] - [PERSON] про відвід судді Маханькова О.В. від розгляду даної справи відмовлено. Ухвалою суду від 31.10.2018 року провадження у справі відновлено. 28.11.2018 року головуючим по справі суддею Маханьковим О.В. подано заяву про самовідвід, яка ухвалою суду від 28.11.2018 року задоволена. 28.11.2018 року справа на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями надійшла у провадження судді Крюківського районного суду м. Кременчука Хіневича В.І. 21.01.2019 року [PERSON] подано заяву про відвід судді від розгляду справи, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинено до вирішення даної заяви. Ухвалою Крюківського районного суду від 23.01.2019 року у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Хіневича В.І. від розгляду даної справи відмовлено. Ухвалою суду від 28.01.2019 року провадження у справі відновлено. Ухвалою суду від 08.04.2019 року клопотання позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] про залучення третьої особи та виклик свідків - задоволено. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Департамент освіти виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та викликано їх представника в судове засідання. А також ухвалено викликати та допитати в якості свідків: [PERSON] , журналіста видання "[INFO]", [PERSON] , журналіста видання "[INFO]", [PERSON] , журналіста ТРК "Візит", [PERSON] , охоронця в Кременчуцькому ліцеї № 11, [PERSON] , охоронця в ліцеї №11, Директора ПП "Щит", [PERSON] , заступника з НВР в ліцеї №11, голову правління благодійного фонду "Ліцей", [PERSON] , працівника патрульної поліції, [PERSON] , працівника патрульної поліції, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , директора департаменту освіти Кременчука, [PERSON] , заступника з НВР в ліцеї №11. Ухвалою суду від 10.05.2019 року за клопотанням представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] виключено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог - Департамент освіти виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області зі складу учасників справи. Ухвалою суду від 12.12.2019 року задоволено клопотання позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] про виклик в судове засідання експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.. Засл. проф.. М.С. Бокаріуса Дідушок Н.Я.. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні власний позов про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, з підстав викладених у позові, заперечував щодо зустрічного позову [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, просив відмовити в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди підтримали та просили його задовольнити; в позові [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди просили відмовити, оскільки вважають його необґрунтованим. [PERSON] додатково зазначила, що дуже образилась після того, як [PERSON] привселюдно голосно в присутності підлеглих, батьків та учнів школи стверджувально їй прямо в очі назвав «дурою». Свідок [PERSON] суду повідомив, що дійсно, [PERSON] до нього, як до керівника Департаменту освіти Кременчуцької міської ради звертався з питань не допуску його до навчального закладу, на що ним було надано відповідне доручення начальнику управління навчальної та загальної освіти [PERSON] відпрацювати із адміністрацією ліцею взаємодію із батьками при введенні пропускного режиму. Зазначив, що у зв`язку із внесенням змін до законодавства, а саме відповідно до ст.. 23 Закону України «Про освіту» заклади освіти наділені повноваженнями самостійно, автономно організаційно та кадрово вирішувати свої питання, а тому він не мав та не має повноважень впливати на діяльність ліцею. Так як він безпосередньо не займався вирішенням конфлікту між батьками та адміністрацією ліцею № 11 стосовно невдоволеності пропускним режимом, іншої інформації повідомити не мав можливості. Свідок [PERSON] суду повідомив, що є батьком дитини, яка навчається у Кременчуцькому ліцеї № 11. Адміністрацією ліцею за домовленістю із батьками було встановлено період адаптації дитини першокласника, у час якого можна було без обмежень приводити дитину до школи і до класу безпосередньо. Для цього батькам давали спеціальну перепустку, при пред`явленні якої охорона вільно пропускала до закладу. Але потреби у цьому не було так, як класний керівник самостійно із вестибюлю забирала дітей і відводила до класу. Повідомив, що був невдоволений пропускним режимом у школі, про що висловлював свої міркування адміністрації ліцею. Адміністрація ліцею при цьому пояснювала, що пропускний режим створений для убезпечення дітей від хвороб, злочинів. Стосовно висловів [PERSON] про [PERSON] повідомив, що про останнього вона особисто нічого ніколи не казала. Конкретно про того, хто вчиняв крадіжки телефонів та бив охоронця не казала, завжди казала узагальнено - батьки першокласників. Стосовно образ [PERSON] - [PERSON] то присутнім у такій ситуації не був, лише обізнаний, що був такий факт. Свідок [PERSON] повідомила суду, що її дитина відвідувала у 2016 році Кременчуцький ліцей № 11, куди вона самостійно водила дитину, так як вона проживає досить далеко від школи. На початку вересня адміністрація ліцею батькам пояснила, що у вестибюлі дітей буде зустрічати вчитель, він буде забирати дитину до класу. Перший час вона забирала дитину самостійно із класу, який знаходився на другому поверсі. Повідомила, що батькам роздавали кольорові перепустки, які треба було пред`являти і батьків без проблем пропускали. У кінці вересня раптово без попереджень перестали пускати батьків до приміщення школи. Охоронець пояснював, що є Лист Міністерства освіти, відповідно до якого батьки не є учасники освітнього процесу, а тому батьків перестали пускати до школи. Пропускний режим адміністрація пояснювала підвищенням захворюваності, АТО, згадували ситуацію із педофілом та про ситуацію про батька первачка, який приніс наркотичний засіб до школи. Батькам та їй особисто це було дуже не зручно. З цього приводу вона разом із іншими батьками, до десяти чоловік відвідувала [PERSON] щодо ситуації із пропускним режимом. Повідомила, що вона разом з іншими батьками обговорили ці питання, внаслідок чого всі зрозуміли, що все це для користі дітей. На батьківських зборах у серпні 2016 року, до початку навчального процесу вона та інші батьки із адміністрацією школи узгоджували порядок відвідування школи на, що усі погодились та підписали. [PERSON] пропонувалось поділити дітей на самостійних та тих, кому потрібна допомога вдягатись та дійти до класу. Про ситуацію зі зникненням дітей дізналась із преси і не знала про кого ця стаття, що це про дитину [PERSON] вона не знала. При подіях образи [PERSON] [PERSON] присутня не була, знає про ці ситуації лише з чужих слів. Свідок [PERSON] суду повідомив, що у 2016 році працював охоронником у Кременчуцькому ліцеї № 11 На роботу його найняла фірма «Щит», з якою у школи було укладено угоду на здійснення охорони школи. Він має сертифікат охоронця, який отримав після навчання у місті Полтаві у 2016 році. До його посадових обов`язків входило стояти на дверях та не пускати сторонніх осіб до приміщення школи, це все було вказано у його посадовій інструкції. Зазначив, що з 2016 року у школі було введено пропускний режим. Батьки могли зайти до школи пред`явивши йому пропуск, який видавав класний керівник, або документ, що посвідчує особу. Повідомив, що особисто був присутній, як у одного з батьків при відвідуванні школи із карману випав пакетик із «травою», який він потім віддав завучу, щоб вона розібралась із цим. Додав, що 27 вересня 2016 року, до школи прийшов [PERSON] і хотів пройти до приміщення школи, запитавши з якого приводу, він повідомив, що йому треба, а потім разом із натовпом дітей прорвався до приміщення, повз нього, висказуючи невдоволення організацією навчального процесу. Після цього до [PERSON] підійшов черговий вчитель, яка намагалась його заспокоїти та з`ясувати, що він хоче. У той час у вестибюлі були діти, їх батьки, декілька вчителів. Конфлікт тривав близько 20 хвилин. Далі до них підійшла директор школи, яка почала відповідати на запитання [PERSON] , почали спілкуватись, після чого мабуть вона сказала [PERSON] те, що йому не сподобалось, після чого [PERSON] голосно назвав [PERSON] « Дурою ». Зазначив, що сказано було чітко, не у питальній формі, а у стверджувальній грубій формі. Жодного разу двері школи на ключ з метою не випускати [PERSON] не закривав. Про те, що [PERSON] називала [PERSON] п`яним, ніколи не чув. Свідок [PERSON] суду повідомила про те, що з вересня 2016 року між адміністрацією ліцею та батьками учнів діє угода про співпрацю, відповідно до якої батькам забороняється переміщатись самостійно по території ліцею, а вчителі самостійно виводять дітей до вестибюлю. Натомість [PERSON] 27 вересня 2016 року, всупереч угоді здійснювалось переміщення ліцеєм, на що йому було зроблено зауваження про те, що потреби самостійно шукати дитину немає. Така відповідь йому не сподобалась, адже він хотів самостійно знайти свою дитину і зауваження сприйняв критично і почав казати, що вчителі порушують його конституційні права, почав кричати, обзивати вчителів. Директора почав звинувачувати у всьому. В результаті спілкування в присутності батьків, учнів, вчителів та охоронця обізвав [PERSON] « Дурою ». Присутніми були вона, охоронець [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Відбувалось все це після 17,00 години і тривала дискусія тривалий час. Додала, що вона була черговим вчителем в той день, а директор там опинилась так як вже збиралась додому. Сказана була образа гучно та ствердно. Були діти та вони це почули. Усі присутні зніяковіли після сказаного, бо ніколи батьки учнів не дозволяли собі принижувати вчителів, а особливо директора. Зазначила, що вважає, що [PERSON] не мав жодних прав вживати нецензурних слів у закладі. Відвідування школи та самостійне пересування школою зі сторони [PERSON] було неодноразове, адже конфлікти відбувались постійно, бо [PERSON] зрозумів що йому ніхто не може фізично заборонити робити те, що він хоче. Дозволяв собі будь яке спілкування, ображати вчителів, називати їх «второсортні тіла». Додала, що їй відомо, що у [PERSON] був конфлікт із вчителем початкових класів [PERSON] так, як [PERSON] не влаштовувала організація навчального процесу. Повідомила, що у її присутності у день конфлікту [PERSON] погрожував директору ліцею № 11 [PERSON] тим, що він все це так не залишить, що поставить усіх тут на місце, що директор [PERSON] тут більше працювати не буде і він зробить усе можливе для цього. Після образи директора, почав влаштовувати мітинги під школою, збирав батьків, підбурював батьків для критики адміністрації ліцею № 11, але батьки врешті решт не підтримали [PERSON] у його намаганнях дискредитувати школу. Свідок [PERSON] суду повідомила, що 27 вересня 2016 року, перебуваючи на роботі в Кременчуцькому ліцеї № 11 проходила повз вестибюль закладу та помітила скупчення людей, серед яких були [PERSON] , директор школи [PERSON] , завуч, вчитель початкових класів, вчитель подовженого дня, батьки та їх діти. Діалог між ними та [PERSON] був на підвищених тонах. З контексту діалогу вона зрозуміла, що спір був про те, що дитина [PERSON] знаходилась у вестибюлі та чекала батька, [PERSON] міг забрати дитину у будь який момент та піти із ним додому, але він з якихось причин не хотів цього робити та намагався прорватись до школи. Вона почула, як [PERSON] сказав, що йому надоїв цей «грьобаний ліцей», «грьобані правила» та назвав голосно привселюдно директора школи [PERSON] «дурою» у зв`язку із чим вона навіть зупинилась. Додала, що [PERSON] знає досить давно так як навчала його дитину, тому не здивувалась його такій поведінці, адже зрозуміла, що він так дозволяє себе поводити не тільки із нею, а і з іншими людьми. Директор школи [PERSON] дуже засмутилась, була пригнічена, адже вона є заслуженим вчителем, чуйною людиною, високим професіоналом своєї справи. На [PERSON] скаржилась ще у 2015 році адміністрації ліцею, так як [PERSON] постійно розмовляє на підвищених тонах, не виявляє жодної поваги до вчителя, який навчає його дитину, постійно проходить повз охоронника без дозволу. Свідок [PERSON] суду повідомив, що 27 вересня 2016 року він з напарником прибули на виклик до Кременчуцького ліцею № 11. По прибуттю і [PERSON] і [PERSON] директор школи виявили намір написати заяви до поліції, щодо порушення їх прав. [PERSON] повідомляла, що [PERSON] виражався нецензурною лайкою, висказував образи на її адресу, чим порушив її честь, гідність та ділову репутацію. Від них обох, вчителів та охоронника вони відібрали пояснення та роз`яснили [PERSON] , що себе слід вести більш стримано та не виражатись в стінах навчального закладу. Коли патруль поліції викликали, конфлікт вже був, [PERSON] при ньому із напарником ображав вчителів, для чого вони всіх розвели в різні сторони задля уникнення конфлікту, зі сторони учителів у свою чергу ніяких протиправних дій не було взагалі. Додав, що пам`ятає, що [PERSON] кричав на вчителів і ображав їх, якими словами не пам`ятає, але з його уст це все звучало як образа. Від вчителів у його присутності чув лише прохання до [PERSON] заспокоїтись. Присутніми на момент конфлікту були присутні два вчителі, директор школи, охоронник та декілька батьків з дітьми. Від [PERSON] з порожнини його рота при спілкуванні чув різкий запах алкоголю. Свідок [PERSON] суду повідомила, що є журналістом та публікується під псевдонімом [PERSON] , працює у газеті «[INFO]». Із [PERSON] знайома із 2016 року з моменту як вона готувала редакційний матеріал, щодо конфлікту у школі. [PERSON] знає давно, так як по роботі стикалась із нею. Вона готувала матеріал, щодо подій 23 вересня 2016 року. До неї звернулась група батьків через те, що їх не пускали до приміщення школи, з цього приводу і був конфлікт. 23 листопада 2016 року прибувши до ліцею № 11 вона побачила, що батьків до школи не пускають і почала документувати дані факти для підготовки редакційного матеріалу. Охоронець її навіть після пред`явлення посвідчення журналіста все одно не пускав. Надалі до неї підійшли заступники директора, які попрохали її почекати [PERSON] Спілкуючись у кабінеті вдвох, до кабінету, відкривши двері зазирнув [PERSON] , після чого [PERSON] обурилась та почала казати, що [PERSON] п`яний, і викликала поліцію, яка мала встановити цей факт. У наступному вона спілкувалась телефоном із батьками учнів ліцею № 11 та із [PERSON] , яка казала, що дійсно адміністрацією ліцею обмежено доступ батьків до приміщення школи у зв`язку із тим, що він маленький, а скупчення людей сприяє розповсюдженню вірусних інфекцій, росту захворюваності серед учнів. Висловлюючи фрази що двоє людей колотять весь ліцей, а один хоче стати депутатом і використовує ліцей у своїх цілях, то [PERSON] не називала конкретно прізвища та ім`я осіб про яких йде мова, але вона особисто вважає, що це йшла мова про [PERSON] . [PERSON] скаржилась їй на те, що вона боїться батька, який тероризує адміністрацію, боїться що він може напасти на неї та зґвалтувати. Прізвища знову ж таки вона не називала, адже з контексту повинно було бути зрозуміло про кого йде мова. Джерелами інформації при написанні статті були: інтерв`ю з батьками, інтерв`ю з [PERSON] , візит до школи, візит до департаменту освіти і коментар керівника управління освіти, коментар правозахисників, фінський досвід як насправді у цивілізованих країнах будують відносини вчителі з батьками. Як [PERSON] обізвав [PERSON] «дурою» вона не була присутня, але їй [PERSON] скаржилась на це, що її було ображено. Свідок [PERSON] суду повідомила, що працює журналістом у газеті «[INFO]», а також редактором сайту газети. У кінці вересня 2016 року до редакції газети звернувся по телефону [PERSON] та повідомив, що його зачинили у приміщенні ліцею № 11 та просив будь якої допомоги, врятувати та визволитись із приміщення школи. Редактор, який спілкувався із ним їй дав завдання розібратись у ситуації та поспілкуватись із директором школи. Вона прибула до ліцею № 11 зранку та застала [PERSON] вже вільного перед школою разом із патрульною поліцією у присутності яких він писав якусь заяву. Повідомив, що у нього триваючий конфлікт із адміністрацією школи з того моменту, як його син самовільно покинув приміщення школи, а вчитель цього не помітила. Повідомив, що адміністрація ліцею заборонила батькам доступ до приміщення закладу, у зв`язку із чим він посварився із директором школи [PERSON] . Казав, що директор називала його неадекватним та п`яним, вони посварились, викликали поліцію та написали один на одного заяви. Цього разу він прийшов принести листа до директора, хотів поставити вхідний номер, але секретар покликала директора, яка у свою чергу обурилась що він прийшов та відмовилась підписувати документ та попросила принести його в інший день, після чого вона викликала поліцію та провела його вниз до охоронця, двері були зачинені і його попросили почекати на поліцію. Після її бесіди із [PERSON] до неї підійшов завуч школи та спитав чи не хоче вона поспілкуватись із директором, на що вона погодилась. У ході бесіди свідок запитала чому сталась така ситуація. [PERSON] погодилась, що конфлікт із [PERSON] почався після того, як його син самовільно покинув школу, після чого через декілька днів [PERSON] її образив, назвавши «дурою», а документ від нього не взяла так як боїться його. Повідомила, що батьків не пускають до вестибюлю, бо у закладі багато дітей, це створює «толчею», у дітей зникають телефони. Повідомила, що був випадок, коли у одного з батьків, не [PERSON] , з карману випав згорток трави, це побачив охоронець і вона вирішила батьків більше не пускати, тим паче що вони із батьками ще до початку навчального процесу про це домовились. Сказала, що не знає тепер, як після образи дивитись в очі підлеглим, вважає [PERSON] агресивним та його боїться і якби листа принесла його дружина, вона взяла б його обов`язково. Про інші аспекти ситуації знає лише зі слів [PERSON] . Повідомила, що станом на вересень 2016 року редактором сайту та особою, яка здійснювала фактичне наповнення сайту здійснювала [PERSON] . Власником сайту є [PERSON] , який є головним редактором газети «[INFO]», якому належать усі права на зміст газети та сайту. Свідок [PERSON] суду повідомила, що працює заступником директора ліцею № 11 в навчально-виховної роботи. Повідомила, що не була присутня під час конфлікту, який стався між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] постійно своїми діями відволікав учителів та адміністрацію школи від роботи. На день вчителя [PERSON] , не зрозуміло чому, викликав поліцію до школи. Охорона у ліцеї працює давно, більше п`яти років. Про зникнення дітей з ліцею знає тільки зі слів інших осіб, особисто не була присутня при цій ситуації. Повідомила, що до вестибюлю школи, батьки завжди вільно проходили і їм ніхто не забороняв. Про ситуації крадіжок їй нічого не відомо, так як вона займається навчальною роботою 10-11 класів. Про принесену кимось з батьків «марихуану» їй нічого невідомо. [PERSON] ніхто не боявся, просто він дуже заважав роботі учителів та інших працівників школи. Щодо поведінки [PERSON] це був постійно підвищений тон, усна агресія постійна, заходив у всі приміщення школи у зручний для нього час, вривався неодноразово у кабінет директора, завжди все знімав прихованою камерою, яку ховав під курткою. Їй особисто неодноразово багато хто з учителів скаржився на [PERSON] про те, що він їх ображає словесно називає, зокрема «второсортні тіла» «непотріб» та іншими неприємними словами. [PERSON] може охарактеризувати, як фахівця високого класу, як керівник витримана, людина на своєму місці, справедлива, мудра. Про образу [PERSON] - [PERSON] , то ніхто ніколи не дозволяв собі такого, це було образа гідності та вчителя, так як у [PERSON] матір вчитель, і завжди до вчителя відносились із повагою, й це було дуже бридко, незвично та неприємно. [PERSON] користується високою повагою як зі сторони колективу так і зі сторони керівництва освіти м. Кременчука. Розумові здібності [PERSON] ніколи під сумнів не ставила. Свідок [PERSON] суду повідомив, що є директором ПП «Щит». Між Кременчуцьким ліцеєм № 11 був укладений договір на здійснення охорони, яку здійснювали у денний час, організовуючи контрольно-пропускний режим. Пам`ятає [PERSON] як батька дітей, який постійно був чимось не задоволений, його не влаштовував порядок контрольно-пропускного режиму, хотів постійно зайти, пройти, махав руками, кричав, що ми порушуємо його права, гарантовані Конституцією. Йому зробили виняток, для того щоб він міг відвідувати своїх дітей, у охорони викликав бачення людини із незрозумілою поведінкою, так як всі батьки підтримували встановлення контрольно-пропускного режиму, з огляду на гострі події на сході країни, так як під видом батьків могли та проходили невідомі особи, які займались шахрайством та організацією інших злочинів, але в основному контрольно-пропускний режим був необхідний для запобігання випадків тероризму. Коли заняття закінчувались вчителі виводили весь клас та передавали дітей батькам. Пам`ятає, що [PERSON] неодноразово дуже погано висловлювався негативно у бік [PERSON] , казав, що вона за все поплатиться, що він приведе телебачення, депутатів, він усім тут влаштує «солодке життя», що це таке, що він не може з дітьми спілкуватись коли хочу, той що, що уроки йдуть і таке інше. Приватне підприємство «Щит» охороняло школу з 2010 року по 2017 рік. Фірма була відповідальна за об`єкт в цілому, охоронник перебував біля входу до будівлі. Але охоронник, крім цього місця здійснював охорону по всій будівлі. Відповідно до ліцензійних вимог надання охорони, контрольно-пропускний режим встановлює власник приміщення, охорона у свою чергу є виконавцем вимог. Наказу не пропускати батьків до школи не було взагалі, був встановлений порядок проходу батьків до приміщення школи, наприклад приходив батько, казав необхідно побачитись із керівником, зв`язувались, батько проходив, все. Повідомив, що він також особисто здійснював охорону. Коли діти входили до школи він знаходився біля дверей, коли починались уроки двері зачинялись і він пересувався школою для охорони об`єкту. Особисто не був присутній при тій ситуації, коли охоронник знайшов пакетик із «зіллям». Охоронник розповів йому, що приходив якийсь чоловік, не батько дитини, сожитель жінки, дитина якої навчалась у школі, тоді ще не був введений контрольно-пропускний режим. Контрольно-пропускний режим був введений у 2014 або у 2015 році і був введений у зв`язку із подіями на сході країни. У 2016 році був випадок, приходив батько який відсидів, два метри зростом, хватав охоронника, штовхав, погрожував. У зв`язку із цим була заява до поліції. Цей батько був не [PERSON] . Про ситуацію зі зникненням дітей знає із пліток, що батько сам забрав дитину зі школи нікому не повідомивши, а потім все це було подано неначе це винна вчителька, це розмовляли батьки поруч нього і він почув. Йому неодноразово охоронники доповідали про порушення [PERSON] контрольно-пропускного режиму та доповідали, що підставою непред`явлення [PERSON] документів для проходу до школи було повідомлення ним того, що він є людина віруюча і у нього немає документів. Охоронник [PERSON] йому доповідав, що була ситуація, що [PERSON] сказав слова у сторону [PERSON] , що принизили її честь та гідність, назвав її «дура». [PERSON] охарактеризував, як людину яку поважає, у неї завжди було позитивне поважне відношення до оточуючих, а всі питання по діловому вирішувались, конфліктів ніколи не бачив, вчителі завжди з повагою відносились, конфліктів із нею ніколи не було. Після ображення її [PERSON] , повідомив, що не зрозумів навіщо чоловік із жінкою так взагалі спілкується. Йому видно було що їй дуже неприємно, вона не знала що робити. Свідок [PERSON] суду повідомив, що працює заступником директора з навчально-виховної роботи Кременчуцького ліцею № 11. У ліцеї працює приблизно 11 років. У 2016 році пост охоронця знаходився у вестибюлі. Хто надавав наказ не пускати батьків до приміщення ліцею йому не відомо. Батьки були і є вдячними за введення контрольно-пропускного режиму, так як діти у безпеці, менше хворіють, що ще треба. У школі були випадки, коли заходила людина самостійно та гуляла по школі, казала я батько дитини, хочу подивитись школу. Йому відомо, що у 2016 році охоронець знайшов пакетик із зеленою сумішшю, просто трава зеленого кольору. Додав, що у закладі майже кожного дня бувала поліція через виклики [PERSON] .. Одного разу він запитав у працівника поліції, що робити із тою зеленою сумішшю, на що йому відповіли що слід просто викинути, він це зробив. Повідомив, що через активність, яку [PERSON] проявляв, у закладі освіти охоронники у 2016 році кожні декілька місяців змінювались у зв`язку із серцево-судинними захворюваннями. Він тільки одного разу викликав поліцію на батька, який був напідпитку, але це був не [PERSON] . Пам`ятає, що [PERSON] не пускали у школу так, як він намагався силою відкрити двері, тикав усім камеру, вимагав, щоб усі представились, питав хто він такий, що він тут робить. Про ситуацію зі зникненням дітей нічого не може сказати, так я це не його компетенція. У спілкуванні із [PERSON] виникало дуже багато ситуацій. Усі рази коли він його бачив на території він завжди був із поліцією, завжди спілкувався на підвищених тонах та намагався спитати усіх кого бачить хто вони такі та чого тут знаходяться. Зі сторони класних керівників було багато скарг на нетактовну поведінку [PERSON] . Він не був присутній при образі [PERSON] [PERSON] , після цієї ситуації вона була пригнічена. Вважає неправомірно чоловікам так ображати жінок, тим паче керівника закладу де навчається твоя дитина. [PERSON] може охарактеризувати лише із позитивної сторони. Зазначив, що дуже багато від неї навчився, вона є особистим прикладом для нього. У закладі у зв`язку із контрольно-пропускним режимом майже немає пропаж телефонів. Ніколи інші батьки, на [PERSON] , не скаржились та про подібне він ніколи не чув окрім, як від [PERSON] .. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступного. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , є батьком трьох дітей [PERSON] , 1999 року народження, [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2010 року народження. Двоє з дітей - [PERSON] та [PERSON] , станом на вересень 2016 року, навчалися у Кременчуцькому ліцеї №11, [PERSON] навчався в 1-му класі ліцею та відвідував групу подовженого дня зі сном. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, - [PERSON] , відповідно до наказу управління освіти Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 739 о-с від 06.12.2007 року, призначена виконувати обов`язки директора ліцею № 11 на умовах контракту. Згідно наявних у матеріалах справи, подяк, грамот та дипломів, за роки роботи на вказаній посаді [PERSON] зарекомендувала себе позитивно,є висококваліфікованим спеціалістом та організатором навчального процесу. Відповідно до наявної у матеріалах справи характеристики, [PERSON] характеризується тим, що має ґрунтовну теоретичну та практичну підготовку, бачення педагогічних проблем, має чітко вироблену життєву позицію та користується авторитетом у колег, учнів та батьків. 16 вересня 2016 року у Кременчуцькому ліцеї №11 стався випадок самовільного залишення двох учнів першого класу, одним з яких був син [PERSON] - [PERSON] , групи подовженого дня зі сном. До пошуку дітей було залучено працівників поліції, якими дітей було знайдено на території міста Кременчука. Вину за вказану ситуацію [PERSON] поклав на педагогічний колектив Кременчуцького ліцею № 11, зокрема, на [PERSON] як керівника, та написав відповідну заяву до поліції. Згідно повідомлення заступника начальника відділення поліції № 1 КВП ГУНП України в Полтавській області від 02.11.2016 року №14574/115/108/02-16 за наслідками розгляду повідомлення, [PERSON] щодо того, що 16.09.2016 року близько 16-30 годин донька [PERSON] прийшла до Кременчуцького ліцею № 11 забрати свого молодшого брата гр. [PERSON] , 2010 р.н. та не виявила його у школі, місце знаходження хлопчика було не відоме. Працівниками кримінальної поліції в справах дітей, перевірено даний факт та встановлено, що гр. [PERSON] разом зі своїм однокласником перебуваючи у групі продовженого дня в ліцеї № 11 самовільно залишили місце навчання не попередивши викладача [PERSON] , яка протягом 3-х годин не звертала уваги на відсутність дітей. Працівники поліції знайшли дітей в центральній частині міста близько 17:30. На даний час в ліцеї проведено службову перевірку і гр.. [PERSON] звільнена з ліцею № 11,наказом №41-ос від 19.09.2016 року. В подальшому, за розпорядженням директора, були введені обмеження з метою забезпечення безпеки дітей, про обмежений доступ батьків до ліцею. Дані події спричинили невдоволеність [PERSON] організацією учбового процесу в ліцеї та створення йому перешкод у вільному пересуванні ліцеєм. 27 вересня 2016 року, прибувши до ліцею № 11 за своїм сином, охоронець не хотів пропускати [PERSON] до закладу, посилаючись на наказ МОН № 2 від 06.01.2015 року «Щодо заходів безпеки у навчальних закладах» та запропоновано залишатись чекати сина на вулиці. Також, 30 вересня 2016 року, з`явившись особисто до приймальні директора ліцею № 11 з письмовим запитом, в якому він просив надати письмові пояснення щодо не допуску батьків у приміщення ліцею, директор ліцею № 11 відмовилась приймати його запит та викликала поліцію. Вважаючи, що такі дії директора Кременчуцького ліцею № 11 є суспільно значимими подіями, позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до засобів масової інформації, адже на його думку, [PERSON] порушує не тільки його права, а і права усіх батьків, які він має намір захистити. Внаслідок звернення [PERSON] до журналістів, ними за результатами інтерв`ю із [PERSON] та [PERSON] виготовлено та розміщено ряд статей у електронному виданні газети [INFO]. Ознайомившись із статтями газети [INFO] за [INFO], [INFO], [INFO], позивач за первісним позовом [PERSON] виявив, що їх зміст та вирази [PERSON] викладені у цих статтях є такими, що посягають на його честь, гідність та ділову репутацію. У статті «[INFO]» від [INFO], на думку [PERSON] зазначена неправдива, образлива та ганебна інформація про те, що, цит.: «Папа во время прогулки спрятался в кустах и подозвал сына. Никому ничего не сказав, он увел мальчика из школы. Мы начали ему звонить, а он через полтора часа привел ребенка только потому, что забыл в школе куртку и портфель. Мы его после этого даже не вызывали, ну, думаем, мало ли, может, он так пошутил неудачно, может случайно. Просто с ним побеседовал учитель, попросил больше так не делать». У статті «[INFO]» від [INFO], на думку [PERSON] зазначена неправдива, образлива та ганебна інформація про те, що, цит. «У нас такая ситуацыия сложилась в лицее в этом году, что за неделю, прямо из вестибюля школы, у детей пропало 3 мобильных телефона». У статті «[INFO]» від [INFO], на думку [PERSON] зазначена неправдива, образлива та ганебна інформація про те, що, цит. «Есть указ МОН, датированный еще прошлым годом, который запрещает пребывание на територии школы тем, кто не имеет отношения ку процессу обучения. Такая система уже работает в лицее № 4, школах № 10, №19, № 1 - это те, которые я знаю. Мы ограничили доступ родителей с понедельника». У статті «[INFO]» від [INFO], на думку [PERSON] зазначена неправдива, образлива та ганебна інформація про те, що, цит. « Недавно бьл случай, корда один отец доставали з кармана свій телефон, и у него остуда випал сверток с «травой». Этот пакет нашел ох ранник - это стало последней каплей, и я решила ограничить доступ родителей в помещение, а этот папа просто не понимает, он каждый день прорывается в помещение, дерется с охранником кричит, что его это не интересует». У статті «[INFO]» від [INFO], на думку [PERSON] зазначена неправдива, образлива та ганебна інформація про те, що, цит. «Я попросила его выйти в вестибюль, он упирался не хотел идти. Я попросила его, чтобы его жена принесла и зарегистрировала это образение в приемный день. Сегодня в школе его никто не закрывал. Мы вместе спустились в вестибюль и стали ждать приезда полиции. Так как родители уже забради учеников 1-2-х клас сов, а за 3-4-ми еще не начали приходить, мы закрили дверь, как обачно. [PERSON] мы предупредили, что бы он не уходил до приезда патруля, но если бы он попытался уйти - мы бы ему не препятствовали». У статті «[INFO]» від [INFO], на думку [PERSON] зазначена неправдива, образлива та ганебна інформація про те, що, цит. «Я считаю, что конфликта бы не было, если бы он тихонько пришле, забрал документы и перевед детей в другую школу, раз тут все так плохо, включая директора. Я, конечно же, ничего такого рекомендовать ему не буду и детей мы его не выгоним, но раз ему все так не нравится, то почему он не хочет их перевести?». У статті «[INFO]» від [INFO], на думку [PERSON] зазначена неправдива, образлива та ганебна інформація про те, що, цит. «У меня сейчас полная заполненность лицея учащимися. В вестибюле одновременно находится больше 500 человек, - говорит [PERSON] . - Если добавить сюда ещё и первоклашек с родителями, то это ещё плюс 200 человек. У меня возникнет неуправляемая ситуация там. Учителя встречают детей в вестибюле, я не понимаю, зачем там находиться родителям. Я не знаю ни одного законодательного акта, согласно которому, родители должны приводить и забирать ребёнка из школы. Ребёнок в первом классе должен уже знать маршрут и уметь самостоятельно добираться из дома в школу и обратно. Если ребёнок не может самостоятельно одеться, то он, наверное, ещё не готов к школе и я рекомендовала бы таким родителям забрать своих детей и вернуться в детский сад». Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] не погоджується з доводами зазначеними у позові [PERSON] вказуючи, що з приводу ситуації, що сталася з його сином 16.09.2016 року , ситуація розібрана, винний викладач звільнена, з іншими проведено бесіду, з її сторони, як керівника навчального закладу, здійснено всі заходи. Крім того, враховуючи різні негативні ситуації, з метою забезпечення безпеки дітей, нею було дане розпорядження про обмеження допуску до ліцею осіб, які не пов`язані з навчально-виховним процесом закладу. З приводу чого [PERSON] виражалося невдоволення. 27 вересня 2016 року, близько 18 год. 00 хв., виходячи зі свого робочого кабінету [PERSON] побачила, як до її кабінету, розташованому на другому поверсі, сходами піднімається батько одного з учнів, відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] .. Оскільки робочий час закінчився, вона, зачинивши кабінет, збиралась спуститись на перший поверх перевірити роботу ліцею. [PERSON] , побачивши її, почав висловлювати своє невдоволення пропускною системою ліцею, а в подальшому, в присутності педагогічного колективу, а саме класоводу [PERSON] , заступника директора ліцею № 11 [PERSON] , вчителя початкових класів [PERSON] , охоронця [PERSON] та оточуючих дітей з батьками образив її, назвавши голосно « Дурою ». Вважає, що образою принижена її честь та гідність, ділова репутація, так як вона працює Директором Кременчуцького ліцею № 11 Кременчуцької міської ради Полтавської області, а також стверджує, що їй заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідач принизив її перед іншими людьми та висловив образу, що вона « Дура », що є неприпустимим та принизливим, що у свою чергу відобразилось на її здоров`ї як моральному так і фізичному. Доводи первісного позову [PERSON] до [PERSON] фактично зводяться до незгоди [PERSON] із організацією навчально-виховного процесу, не згодою про введення адміністрацією школи контрольно-пропускного режиму до ліцею № 11, незгодою із мотивами введення такого режиму, при цьому він вказує, що його образило те, що директор [PERSON] допускала висловлювання про «чисельні крадіжки батьками учнів мобільних телефонів, про побиття охоронця, про розповсюдження батьками учнів наркотичних речовин, на батьківських зборах». Судом встановлено, що восени 2016 року за договором про надання послуг ПП «Щит» Кременчуцькому ліцею № 11, про охорону об`єктів підрозділами охорони охоронного агентства ПП «Щит» №1/16 від 01.09.2016 року, ПП «Шит» надавало ліцею послуги з охорони. Факт побиття охоронця ПП «Шит» [PERSON] чи штовханини між ними судовим розглядом не встановлено. Листом за підписом директора ліцею [PERSON] від 13.02.2017 № 67 повідомлено [PERSON] , що про його повідомлення про особистий конфлікт 26.01.2017 року з охоронцем охоронної фірми «Щит» вперше чують, однак з керівництвом ПП «Щит» про виконання охоронцем своїх функцій у повному обсязі, згідно договору, проведена бесіда. Факт того, що директор ліцею [PERSON] дійсно допускала висловлювання щодо того, що протягом останнього часу були випадки зникнення мобільних телефонів, що у одного з батьків, коли той доставав мобільний телефон, випав пакетик з травою (марихуанною), мається, однак, про те що вказане говорилося саме стосовно [PERSON] жодних доказів суду не надано. Про вказані випадки директором говорилося в обґрунтування застосованих обмежень до допуску батьків до ліцею. Так, згідно висновку від [INFO] року про результати розгляду матеріалу за повідомленням [PERSON] наданого ст.. інспектором відділення поліції №1 КВП ГУНП України в Полтавській області капітаном поліції [PERSON] 15.11.2016 року до відділення поліції № 1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення від гр. [PERSON] , [INFO] , з проханням провести перевірку щодо директора Кременчуцького ліцею № 11, який розташований за адресою: м. Кременчук, вул. Першотравнева 53 , гр. [PERSON] в зв`язку з приховуванням інформації про кримінальне правопорушення. В ході проведення перевірки встановлено, що 25.10.2016 року гр . [PERSON] під час батьківських зборів повідомила інформацію про те, що у когось з батьків учнів з карману в ліцеї № 11 випав пакет з «марихуаною». Як пояснив заступник директора з виховної роботи гр. [PERSON] , що в середині вересня 2016 року близько 11:00-12:00 до нього звернувся охоронник ліцею та показав паперовий згорток з рослинною речовиною зеленого кольору. Він розповів, що знайшов згорток в холі ліцею після того, як батьки привели своїх дітей на навчання. Згорток з речовиною було знищено. Що саме за речовина була в згортку без висновку експерта встановити не можливо. Про даний факт було повідомлено директора ліцею гр. [PERSON] .. В даній події відсутні ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення. На обґрунтування первісного позову, позивачем [PERSON] до матеріалів справи долучено ряд дисків із звукозаписами, а також витребувано судом з яких вбачається, що до Кременчуцького ліцею № 11 неодноразово викликались екіпажі патрульної поліції, для врегулювання конфлікту між [PERSON] та адміністрацією навчального закладу та звернення до преси з метою надання більшого розповсюдження даної інформації та висвітлення її у ЗМІ, де кожна зі сторін розповідала своє бачення даної ситуації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України). Відповідно до ст. 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення. Суд звертає увагу на те, що порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право - конкретизоване у законах України. Так, надаючи оцінку позовним вимогам первісного позову [PERSON] , щодо спростування неправдивої інформації в частині «про чисельні крадіжки батьками учнів мобільних телефонів», «про побиття охоронця», «про розповсюдження батьками учнів наркотичних речовин» суд не вбачає, що такі твердження створюють порушення прав позивача, адже не стосуються порушень його індивідуально виражених прав або інтересів, а стосуються невизначеного кола осіб, у той час як жодне із тверджень, не вдаючись до його достовірності, як підтвердили свідки, не стосувалось особи позивача за первісним позовом. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Відповідно до ст.. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому суд звертає увагу, що звернення до преси було ініціативою позивача за первісним позовом [PERSON] .. Вдаючись до оцінки доказів, якими [PERSON] обґрунтовує вимоги первісного позову, суд приходить до висновку, що фактичним поширювачем у мережі інтернет інформації, яка на думку позивача є недостовірною та такою, що порушує його права та свободи є відповідальна особа газети « [INFO]». З огляду на викладене, у суду відсутні підстави вважати [PERSON] належним відповідачем по справі, адже таким, у відповідності до правового висновку ППВСУ № 1 від 27.02.2009 року має бути, як власник відповідного веб-сайту так і автор поширеної інформації, відповідний журналіст. Ураховуючи те, що жодна із вказаних осіб до участі у справі не була залучена, вимоги позовної заяви до будь-кого із перелічених осіб не пред`являлись, суд вважає такі обставини окремими самостійними підставами для відмови у задоволенні позовних вимог. Окремо суд звертає увагу на те, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Зважаючи на те, що позивачем за первісним позовом [PERSON] зазначається, що саме у наведених ним у позові статтях, викладених на інтернет ресурсі газети «[INFO]» була наведена інформація, що посягає на його честь, гідність та ділову репутацію, суд зауважує, що з поміж численних свідків, які надавали суду свідчення, перед жодним зі свідків, позивачем за первісним позовом [PERSON] не ставилось питання джерела обізнаності свідків про наведені ним у позові обставини, в тому числі, чи ознайомлені були свідки із зазначеними статтями в інтернеті. Також, суд звертає увагу на те, що за змістом поширеної інформації, суд вважає, що оспорювана інформація була поширена не про особу позивача за первісним позовом [PERSON] , адже жодних відомостей про вказівки на його особистість статті з інтернет ресурсу газети « [INFO]» не містять. Суд зауважує, що позивачем за первісним позовом не було надано суду жодних як усних так і матеріальних доказів, які б доводили у повному обсязі існування порушень немайнових прав позивача [PERSON] , або шкоди його немайновим благам. За змістом ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Суд, надаючи оцінку доводам первісної позовної заяви [PERSON] вважає за необхідне зазначити, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії"). Так, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції. Такі правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N 398/3481/18 (провадження N 61-14029св19), від 20 березня 2019 року у справі N 758/14324/15-ц (провадження N 61-19478св18), 24 квітня 2019 року у справі N 569/5269/16-ц (провадження N 61-508св17), від 20 травня 2019 року у справі N 591/7099/16-ц (провадження N 61-34159св18) та від 19 червня 2019 року у справі N 380/951/17 (провадження N 61-31057св18). При цьому у тезах, які просить визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, позивач за первісним позовом [PERSON] наводить узагальнені вислови відповідачки [PERSON] , які на його думку сприяли введенню у закладі освіти Кременчуцькому ліцеї № 11 пропускного режиму. В цих тезах, зокрема зазначено, що відповідач за первісним позовом [PERSON] є директором ліцею № 11. На думку позивача за первісним позовом, порушуючи його права та поширюючи недостовірну інформацію про нього на інтернет ресурсі газети « [INFO]» за посиланням [INFO], відповідач за первісним позовом [PERSON] повідомила, що мав місце випадок, що під час прогулянки батько учня заховався у кущах та підізвав свого сина. Нікому нічого не сказавши, він забрав хлопчика зі школи. Крім цього, вказує що в інших статтях газети «[INFO]», розміщених на зазначеному інтернет ресурсі [PERSON] поширила про інформацію що порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON] про те, що у ліцеї склалась така ситуація, що за тиждень, прямо з вестибюлю школи у дітей пропало 3 мобільних телефони. Окремо, позивач за первісним позовом [PERSON] зазначає, що [PERSON] поширено неправдиву інформацію, що посягає на його честь, гідність та ділову репутацію про те, що є указ МОН, датований 2015 роком, який забороняє знаходження на території школи тим, хто не має відношення до навчального процесу, а тому обмежено доступ батьків до закладу освіти. Також вказує, що [PERSON] поширено неправдиву інформацію, що посягає на його честь, гідність та ділову репутацію про те, що нещодавно у ліцеї № 11 був випадок, коли один з батьків дістав свій телефон і звідти у нього випав пакунок із «травою». Його знайшов охоронник та це стало останньою краплею і адміністрацією ліцею було встановлено обмеження перебування батьків у приміщенні школи, а батько учня просто цього не розуміє та щодня проривається до приміщення, б`ється із охоронником, кричить що його це не цікавить. Оцінюючи в сукупності наведені докази, зміст статей від [INFO], [INFO], [INFO] , опублікованих на інтернет ресурсі газети « [INFO]» за посиланням [INFO] та наданих позивачем [PERSON] в якості доказів до позовної заяви, суд критично оцінює зміст таких статей на предмет наявності в них інформації, яка порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача, так як жодна зі статей не містить посилань на особу, про яку ведеться у публікаціях, а також виходячи з того, що суд не вбачає ознак недостовірності у змісті викладеної інформації так, як показами свідків, допитаних у судових засіданнях достовірність наведеної інформації перевірено. Інші доводи позивача за первісним позовом про те, що [PERSON] стосовно нього поширено неправдиву інформацію, яка полягає у доводах останньої про необхідність введення пропускного режиму у ліцеї № 11 з підстав крадіжок мобільних телефонів та поширення батьками інфекційних захворювань, то суд не вбачає підстав для визнання такої інформації недостовірною, адже зазначені обставини є оціночними судженнями, виражені безпосередньо [PERSON] при виконанні службових обов`язків, у той час як з огляду на обсяг дискреційних повноважень директора ліцею № 11, [PERSON] на законних підставах та в межах повноважень прийняла відповідне рішення про обмеження відвідування закладу сторонніми особами. Суд вважає за необхідне зазначити, що такий висновок у повному обсязі узгоджується із п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі "Українська прес-група проти України" (заява N 72713/01) у якому зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELS v. BELGIUM, параграф 47). Доводи позивача за первісним позовом [PERSON] про поширення [PERSON] недостовірної інформації про нього, що він начебто відвідував ліцей п`яний, то суд вважає за необхідне зазначити, що у процесі розгляду справи був допитаний свідок, працівник патрульної поліції [PERSON] , який спілкувався із [PERSON] під час виклику. Суду представник поліції повідомив, що під час спілкування чув з порожнини рота [PERSON] запах алкоголю. З огляду на викладене, суд не вбачає ознак поширення [PERSON] недостовірної інформації про [PERSON] . Усі інші докази, надані позивачем за первісним позовом [PERSON] у вигляді ряду відеозаписів, звукозаписів телефонних дзвінків до поліції невідомими особами, листів батьків до Департаменту освіти Кременчуцької міської ради, то суд не вбачає за необхідне вдаватись до зазначення оцінки таких доказів, з огляду на те, що вони не стосуються предмету спору, а саме не містять в собі відомостей про порушення честі, гідності та ділової репутації [PERSON] , а підтверджують лише те, що між адміністрацією ліцею № 11 та [PERSON] є конфлікт. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оспорювана позивачем за первісним позовом інформація, яку на його думку поширила про нього [PERSON] , поширена не про позивача безпосередньо та крім цього є оціночними судженнями відповідача, висловлює власні погляди автора статті, містить критичні висловлювання та припущення, а також з огляду на публічність [PERSON] у зв`язку із перебуванням на посаді директора Кременчуцького ліцею № 11, оспорювана інформація входить до предмету суспільного інтересу, стилістика інформації та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні факти стосовно позивача, суд вважає, що баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію порушено не було, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає. Стосовно зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, суд виходить із наступного. Стаття 34 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожний має право поширювати інформацію в любий спосіб - на свій вибір. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"). В ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. З огляду на досліджені судом докази, зокрема, покази свідків подій, які відбувались 27 вересня 2016 року, та які підтвердили той факт, що мало місце ображення відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] - позивача за зустрічним позовом [PERSON] , назвавши її « Дурою ». У суду відсутні підстави не довіряти та/або не брати до уваги покази таких свідків. Суд також бере до уваги адміністративний матеріал відносно [PERSON] , у процесі розгляду якого судом досліджувались події 27 вересня 2016 року, з приводу висловлення [PERSON] образи по відношенню до [PERSON] та винесену за результатами розгляду постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.12.2016 року по справі № 537/4993/16-п., якою провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, було закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, у зв`язку з відсутністю даних про те, що [PERSON] 27.09.2016 року, близько 17.30 хв. знаходячись в приміщенні ЗОШ №11, образливо чіплявся до працівників вказаної школи та нецензурно лаявся в бік директора школи [PERSON] .. Однак, згідно матеріалів вказаної справи та викладених висновків за результатами її розгляду у постанові суду від 16.12.2016 року свідки вказують, що 27.09.2016 року у вестибюлі Кременчуцького ліцею №11 [PERSON] вчинив конфлікту ситуацію, хоча нецензурною лайкою не виражався, однак вів себе грубо, допускаючи некоректні висловлювання, свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вказали, що [PERSON] назвав директора [PERSON] «дурою». Згідно самих пояснень, як свідка [PERSON] , [PERSON] сказав їй «ти що дура?» При цьому, свідки спростували, що директор говорила на [PERSON] що він наркоман, а вказувала, що їй здається що він в стані алкогольного сп`яніння. Згідно самих пояснень, як свідка [PERSON] , від [PERSON] був неприємний запах немитої людини. У процесі розгляду справи, Харкіським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім.. Засл. Проф.. М.С. Бокаріуса, за клопотанням позивача за зустрічним позовом [PERSON] проведено судову експертизу. Відповідно до висновку судової лінгвістичної (семантично-текстуальної) експертизи писемного мовлення № 1422 від 29.05.2018 висловлювання «ти дура!» (у контексті, наведеному в ухвалі суду від 20.06.2017 року) містить негативну інформацію про адресата - [PERSON] . Дане висловлювання виражає грубе звернення до адресата з метою образити його, засудити його поведінку і має образливий характер. Питання №2, №3 експертом не вирішувались через причини наведені в п.2-3 дослідження. Допитана в судовому засіданні експерт Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.. засл. проф.. М.С. Бокаріуса Дідушок Н.Я.. суду пояснила, що висловлювання «ти дура» як у запитальній так і ствердній формі має образливий характер. Таким чином, судом встановлено, що висловлювання з вуст [PERSON] на адресу [PERSON] «ти дура» порочить гідність, честь та ділову репутацію [PERSON] , та порушує її немайнові права. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Оскільки вказана фраза була сказана не лише при колегах відповідача за первісним позовом [PERSON] , а й при дітях та їх батьках, суд вважає, що такий спосіб захисту як спростування недостовірної інформації про неї висловлену у формі словесної образи в такий же спосіб, у який вона була поширена, тобто сказати при всіх особах які були присутніми, коло яких достовірно встановити не можливо, де зокрема були і діти, фразу «ти не дура », є не коректним. А тому, суд вважає достатнім буде публічно вибачитися за перед [PERSON] за вказану образу. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. У пункті 3 постанови N 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови N 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 7 постанови N 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Враховуючи роз`яснення, що містяться у п. 9 постанови N 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробувала позивач за зустрічним позовом у зв`язку з тяжкістю вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд визначає у відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 5 000,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також і відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем за зустрічним позовом було доведено обставини, на які вона послалась в обґрунтування своїх вимог, а саме, що: оспорювана інформація ображає позивача за зустрічним позовом та порушує особисті немайнові права позивача, з огляду на це, позовні вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 720 грн. та витрат на проведення експертизи в сумі 7150 грн.. Враховуючи викладене,

Outcome: partial