Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 24.05.2021 р. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис щодо стягнення з позивача на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості у розмірі 97 278, 34 грн. Так, виконавчий напис вчинено на кредитному договорі, який укладено з банком в простій письмовій формі за відсутності нотаріально посвідченого договору. Крім того вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус не врахувала, що вперше право вимоги за кредитним договором було передано 27.03.2017 р., а тому трирічний строк встановлений ст. 88 Закону України «Про нотаріат» закінчився. За таких обставин позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №53640 від 24.05.2021 р. приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості у розмірі 97 278, 34 грн. та вирішити питання про стягнення з відповідача судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Провадження у справі відкрито 15.07.2021 р., відповідно до приписів ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача направив в адресу суду відзив на позов де зазначив наступне. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається на підставі поданих кредитором відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, а також Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затвердженому наказом Мінюсту України 22.02.2012 р. за № 282/2-0595. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників процесу, а лише перевіряє наявність необхідних документів - про що зазначено в постанові Верховного Суду України в постанові від 20.05.2015 р. у справі № 6-158цс15. Також представник ТОВ «Вердикт Капітал» подав клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Вказує, що сторона має документально довести, що вона понесла такі витрати. Витрати позивача на правничу допомогу становлять 15 000,00 грн. з чим категорично не погоджується відповідач. Розмір витрат є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні із ринковими цінами адвокатських послуг. Із врахуванням середньої заробітної плати у регіоні, в якому працює адвокат позивача витрати по часу на половину робочого дня становлять 338,00 грн., а не 15 000,00 грн. Представник відповідача просить відмовити у стягненні з Товариства витрат на правову допомогу. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Треті особи також не з`явились в судове засіданні, про місце та час його проведення повідомлявся належним чином. Правом подати пояснення по суті спору не треті особи не скористались. Дослідивши наявні в справі докази, та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 24.05.2021 р. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №53640 щодо стягнення на користь ТОВ "Вердикт Капітал" з [PERSON] заборгованості, що виникла за кредитним договором №1529923 від 18.07.2014 р., який було укладено між ПуАТ «ВТБ БАНК», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПуАТ «Таскомбанк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами б/н від 08.02.2021 р. є ТОВ «Вердикт Капітал». Стягнення заборгованості, як вбачається з проводиться за період з 08.02.2021 р. по 12.05.2021 р. Сума заборгованості складає 96 628, 34 грн. в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 48 267, 56 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом 47 186, 56 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 1 174, 22 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати зі стягувача в розмірі 650,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 3.2. Глави 16 Розділу II Порядку передбачено вчинення нотаріальних дій, передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172. В свою чергу п. 3.5. Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172. Відповідно ж до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172, для одержання виконавчого напису додаються оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Зазначений пункт Переліку було внесено до Постанови N 1172 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". Разом з тим, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14 Постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині внесення п. 2 до Постанови N 1172 щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин визнано незаконною та не чинною з дня її прийняття. Постанову залишено без змін згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі N 757/24703/18-ц (провадження N 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 24.05.2021 р., тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави вважати, що вчинення виконавчого напису відбулось з недотриманням умов його вчинення щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 15.04.2020 по справі N 158/2157/17. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. 02 липня 2019 року Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи N 916/3006/17 зробила наступний висновок - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України "Про нотаріат" безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Право вимоги за кредитним договором у ПуАТ «Таскомбанк» виникло 27.03.2017 р. та було передано ТОВ «Вердикт Капітал» 08.02.2021 р. на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами. Відповідно до ст. 512 та 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Зважаючи на викладене заява про вчинення виконавчого напису подана ТОВ «Вердикт Капітал» поза межами строку встановленого законом. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу за положеннями ч. ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що стороною позивача належним чином доведено обставини, з якими чинне законодавство України передбачає можливість визнання виконавчого напису таким, а тому вимоги заявлені [PERSON] підлягають задоволенню. За положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За положеннями ч. 2 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України. Представником позивача у тексті позовної заяви було надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Також представником позивача було подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Підстави вважати, що розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України) відсутні. Як свідчать матеріали справи за надання професійної правової допомоги 08.07.2021 р. позивачем сплачено суму у розмірі 15 000, 00 грн. відповідно до договору про надання правової (правничої) допомоги №70 від 05.07.2021 р., квитанції №12 від 08.07.2021 р., виписки по рахунку за 08.7.2021 р. Доводи зазначені представником відповідача у клопотанні про зменшення розміру витрат на правову допомогу не дають підстави вважати, що розмір витрат на правову допомогу, що заявлений до стягнення є завищеним. Також [PERSON] сплачено судовий збір за подачу позову у розмірі 908,00 грн. та суму у розмірі 454,00 грн. за подачу заяви про забезпечення позову. Розподіляючи удові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved