Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

В провадженні суду знаходиться справа за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], КП "ЖЕО № 8" про визначення порядку користування квартирою. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що поряд з відповідачкою є співвласниками квартири [ADDRESS], вт тому числі [PERSON] є власницею 11/48 частини, [PERSON] - 37/96 частин та [PERSON] - 37/96 частин. Оскільки у позивачів виникають спори з відповідачем з приводу порядку користування спільним нерухомим майном, остання перешкоджає користуватись квартирою, просять визначити порядок користування згідно варіанту № 2 Додатку до висновку будівельно-технічного дослідження, виконаного експертом Федоровою І.О., № 148 від 23.08.2011 року: виділити в користування [PERSON] кімнату площею 13,3 кв.м з вбудованою шафою площею 0,9 кв.м, виділити [PERSON] кімнату площею 10,2 кв.м, виділити [PERSON] кімнату площею 13,9 кв.м з вбудованою шафою площею 0,3 кв.м, залишити в спільному користуванні співвласників коридор № 1 площею 7,8 кв.м, вбиральню № 2 площею 0,9 кв.м, ванну № 3 площею 2,3 кв.м, кухню № 4 площею 6,0 кв.м, які позначені в додатках до експертного дослідження рожевим кольором, коридор площею 3,6 кв.м, який позначений в додатку до експертного дослідження помаранчевим кольором та зобов'язати КП ЖЕО № 8" відкрити окремі особові рахунки на ім'я позивачів і відповідача та укласти договір про участь у витратах на утримання будинку. В ході судового розгляду справи позивачі уточнили позовні вимоги, 19.02.2013 року звернулись до суду з заявою про збільшення позовних вимог, в якій фактично доповнили позовні вимоги, крім визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] за варіантом № 2 Додатку до висновку будівельно-технічного дослідження № 148 від 23.08.2011 року, просять також зобов'язати [PERSON] переобладнати квартиру, встановивши перегородку в житловій кімнаті № 7 площею 16,9 кв.м з метою влаштування ізольованої кімнати площею 13,3 кв.м та коридору 3,6 кв.м, як показано на схемі додатку № 2 до висновку експертного дослідження. Ухвалою суду від 15.04.2014 року відповідача КП "ЖЕО № 8" замінено правонаступником КП "ЖЕО № 2" Полтавської міської ради. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Позивач [PERSON] вказувала, що між позивачами по даній справі та відповідачем [PERSON] склалися неприязні стосунки, внаслідок чого постійно виникають конфлікти та непорозуміння, які унеможливлюють вирішення в добровільному порядку питання щодо користування спільною власністю. Наполягала на виділенні їй у користування кімнати площею 10,2 кв.м, а доньці [PERSON] суміжної кімнати площею 16,9 кв.м, посилаючись на те, що вони близькі родичі і доцільно, щоб їхні кімнати знаходилися поруч, з метою зниження напруги у відносинах з відповідачкою, вказувала, що такий порядок користування квартирою сприятиме уникненню конфліктних ситуацій між співвласниками квартири, жодним чином не порушує права відповідача та належним чином забезпечить права позивачки [PERSON], на утриманні якої знаходяться двоє малолітніх дітей. Позивач [PERSON] підтримала позицію позивача [PERSON], в обґрунтування своїх вимог про визначення порядку користування квартирою послалась на те, що має намір після вирішення спору вселитись до належного їй майна - квартири [ADDRESS], вказувала, що необхідність виділення їй у користування найбільшої житлової кімнати площею 16,9 кв.м обумовлена наявністю у неї двох малолітніх дітей, що об'єктивно потребує облаштування умов проживання для кожного з них, вказувала, що суміжне розташування її кімнати та кімнати матері є зручним в повсякденному житті, а наявність у відповідачки ізольованої кімнати площею 13,9 кв.м забезпечить можливість зменшити напругу у відносинах та кількість конфліктних ситуацій. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні фактично позов визнала частково, пояснила, що не заперечує проти встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS], підтвердивши, що між нею та позивачами склались неприязні відносини, проте заперечувала проти застосування варіанту № 2 висновку будівельно-технічного дослідження № 148 від 23.08.2011 року, наполягала на виділенні саме їй у користування найбільшої житлової кімнати площею 16,9 кв.м з балконом, з огляду на те, що не має постійного місця проживання, в даний час орендує квартиру, де проживає разом з малолітньою дитиною, яку виховує сама, й має намір після вирішення спору постійно проживати в спірній квартирі. Представник відповідача КП "ЖЕО № 2" Полтавської міської ради в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить справу слухати в його відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. [PERSON] належить 11/48 частин згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою полтавською державною нотаріальною конторою 25 червня 2011 року, зареєстрованого за № 1-925, [PERSON] належить 37/96 частини, з яких 7/32 частин згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою полтавською державною нотаріальною конторою 02 жовтня 2010 року, зареєстрованого за № 1-812, та 1/6 частина згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою полтавською державною нотаріальною конторою 02 жовтня 2010 року, зареєстрованого за № 1-809. [PERSON] є власницею 37/96 частин квартири, з яких 7/32 частин згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою полтавською державною нотаріальною конторою 02 жовтня 2010 року, зареєстрованого за № 1-812, та 1/6 частина згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою полтавською державною нотаріальною конторою 02 жовтня 2010 року, зареєстрованого за № 1-809. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого ПП ПБТІ "Інвентаризатор" станом на 22.04.2011 року, квартира [ADDRESS] загальною площею 59,2 кв.м складається з 3 кімнат житловою площею 41 кв.м, у тому числі: 1-а кімната (5) площею 10,2 кв.м, 2-а кімната (7) площею 16,9 кв.м, 3-я кімната (8) площею 13,9 кв.м, коридору (1) площею 7,8 кв.м, вбиральні (2) площею 0,9 кв.м, ванної (3) площею 2,3 кв.м, кухні (4) площею 6,0 кв.м, шафи (6) площею 0,3 кв.м, обладнана балконом площею 0,9 кв.м. За змістом ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається гл.26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст.155 ЖК України, власник квартири або її частини не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням. Позивачі, обґрунтовуючи позовні вимоги про встановлення порядку користування спільною власністю, посилались на існування спору з цього питання між ними та відповідачкою [PERSON] та наполягали на встановленні порядку згідно з варіантом № 2 Висновку будівельно-технічного дослідження №148 від 23 серпня 2011 року, виконаного судовим експертом Федоровою І.О., зауважували на тому, що у випадку неможливості застосування вказаного експертного висновку просять виділити в користування [PERSON] житлову кімнату № 5 площею 10,2 кв.м, в користування [PERSON] - житлову кімнату № 7 площею 16,9 кв.м, а відповідачці [PERSON] - ізольовану кімнату № 8 площею 13,9 кв.м. Судом достовірно встановлено, що між сторонами по справі співвласниками квартири [ADDRESS] існує спір щодо порядку користування нею. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, не заперечуючи проти виділення у користування позивача [PERSON] житлової кімнати № 5 площею 10,2 кв.м, наполягала на виділенні їй кімнати № 7 площею 16,9 кв.м, а позивачці [PERSON] - кімнати № 8 площею 13,9 кв.м. Згідно Висновку будівельно-технічного дослідження № 148 від 23 серпня 2011 року запропоновано 4 варіанти порядку користування квартирою, визначений окремий порядок користування жилими кімнатами та запропоновано в загальне користування виділити коридор, вбиральню, кухню, ванну. При цьому, кожен із варіантів поділу, визначених експертом, передбачає необхідність проведення переобладнань. Як встановлено постановою Пленуму Верховного Суду Укаїни № 20 від 22.12.1995 року (п. 14) "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Зважаючи на те, що спірна квартира не може бути переобладнана в окремі квартири, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, яка знаходиться в спільній власності, є обґрунтованими. Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує те, що предметом позову є саме встановлення порядку користування квартирою, а не її поділ в натурі, бере до уваги, що жодна зі сторін не зверталась до суду з вимогами про поділ спільного нерухомого майна, зміну ідеальних часток в спільній сумісній власності на квартиру та стягнення компенсації за різницю вартості часток. Крім того, суд бере до уваги позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену в ухвалі по даній справі від 19.09.2012 року, згідно з якою неможливо встановити порядок користування квартирою відповідно до варіанту, запропонованого у висновку будівельно-технічного дослідження № 148 від 23.08.2011 року, оскільки він можливий за умови проведення перепланування та переобладнання приміщення квартири, а оскільки предметом судового розгляду є вимоги про встановлення порядку користування спірною квартирою, а не її поділ у натурі, захист порушеного права позивачів за викладених в позовні обставин можливий лише у спосіб, який передбачає виділення у користування співвласників конкретних жилих приміщень в межах існуючої забудови та без будь-яких переобладнань. А тому вимоги [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою згідно варіанту, запропонованого у висновку експерта, не можуть бути задоволені судом. Відповідно, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, позовні вимоги про покладення на [PERSON] обов'язку встановити перегородку в житловій кімнаті № 7 площею 16,9 кв.м з метою влаштування ізольованої кімнати площею 13,3 кв.м та коридору 3,6 кв.м. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про необхідність встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] в межах існуючої забудови квартири, визначеної в технічному паспорті, шляхом виділення кожному зі співвласників однієї з житлових кімнат, з правом проходу користувача кімнатою № 8 площею 13,9 кв.м через кімнату № 7 площею 16,9 кв.м. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] заявили в судовому засіданні про необхідність виділення кожній з них у користування саме кімнати № 7 площею 16,9 кв.м, тобто найбільшою за розміром. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалі по даній справі від 12.02.2014 року, скасовуючи попередні судові рішення - рішення Ленінського районного суду м Полтави від 11.06.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 25.07.2013 року - зауважив на необхідності перевірити і дати належну правову оцінку тому, яка частина житлової площі квартири належить кожному зі співвласників, встановити ідеальну частку кожного із них та з'ясувати чи можливо виділити цю частку їм у користування та чи відповідатиме виділена частка частці у спільному майні. Матеріали справи свідчать про те, що позивачу [PERSON] належить 11/48 частина квартири [ADDRESS], а позивачу [PERSON] та [PERSON] - рівні частки по 37/96 частин квартири, з урахуванням того, що житлова площа квартири становить 41 кв.м, шляхом арифметичних підрахунків можна дійти висновку, що [PERSON] на 11/48 частину квартири має право на користування житловою площею 9,4 кв.м, а інші співвласниці - по 15,8 кв.м. Жодна з житлових кімнат квартири [ADDRESS] не має вищезазначеної площі, у зв'язку з чим визначити порядок користування вказаним нерухомим майном без його перепланування таким чином, щоб забезпечити такий порядок, який абсолютно узгоджуватиметься з розміром ідеальних часток співвласників, неможливо. Враховуючи викладене, з урахуванням розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS], суд вваж за доцільне встановити такий порядок, який якнайбільше буде враховувати вказані та інші встановлені обставини. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність виділення у користування [PERSON] як співвласника, який має найменшу за розміром частку у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS], житлової кімнати з найменшою житловою площею - кімнати № 5 площею 10,2 кв.м. Вирішуючи питання про розподіл інших житлових кімнат між співвласниками [PERSON] та [PERSON], суд бере до уваги той факт, що кожній з них належить 37/96 частина квартири, вони мають рівні права на користування спільним майном та виділення однакової частини житлової площі. Разом з тим, вирішуючи спір, суд враховує відносини, які склались між співвласниками, в тому числі, той факт, що між позивачами по справі [PERSON] і [PERSON], які є близькими родичами між собою (матір'ю і донькою), існують явно неприязні відносини з відповідачем [PERSON], бере до уваги дані про особу кожної зі співвласниць, в тому числі те, що ані [PERSON], ані [PERSON] не мають у власності іншого нерухомого майна, крім частина в спірній квартирі, обоє мають малолітніх дітей. Враховуючи викладене та інші встановлені по справі обставини, в тому числі той факт, що на утриманні у відповідача [PERSON] перебуває одна дитина, тоді як у позивача [PERSON] наявні двоє малолітніх дітей, вважає за доцільне виділити у користування [PERSON] житлову кімнату № 7 площею 16,9 кв.м з балконом площею 0,9 кв.м, що найбільш оптимально здатне забезпечити умови для її проживання разом з дітьми, а у користування відповідача [PERSON] житлову кімнату № 8 площею 13,9 кв.м, яка являється ізольованою, що, на переконання суду, має суттєве значення з урахуванням особистих відносин сторін, позбавляє її дискомфорту, пов'язаного із проживанням у прохідній кімнаті, та будь-яким чином не порушує та не обмежує її права як співвласника квартири, з виділенням у особисте користування вбудованої шафи № 6. Суд вважає, що такий порядок користування квартирою сторін є доцільним, справедливим та найбільше відповідає інтересам кожного зі співвласників. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] про покладення на Житлово-експлуатаційну організацію обов'язку укласти з кожним зі співвласників квартири окремі договори про участь у витратах на утримання квартири та відкрити на їх імена окремі особові рахунки, оскільки позивачами не надано суду будь-яких доказів, що свідчать про існування спору з вказаних питань. На підставі викладеного,

Outcome: partial