Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

у липні 2018 року позивач [PERSON] звернулася в суд до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що вона є власником частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 березня 2000 року Московською районною в м. Києві державною адміністрацією. Інша частина вказаного житлового приміщення належить відповідачу [PERSON], який є сином позивача, має власну сім"ю та проживає окремо. Відповідач зареєстрований у вказаній картирі, але з березня 2016 року не проживає і всі обов"язки з утримання вказаного помешкання покладені тільки на позивача.Перешкод в користуванні житловим приміщенням позивач не створює. Добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою відповідач відмовляється, у зв"язку з чим позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі. В судовому засіданні позивач пітримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов, зазначивши, що відповідач більше року не проживає у вказаному житловому приміщенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився. Надав заяву, посвідчену 07 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотарального округу Перепелиця Н.Д., згідно якої він визнає позовні вимоги та не заперечує проти позбавлення його права користування вказаним житлом та зняття з реєстрації. Вказує на те, що за власним бажанням та без повадних причин не проживає з 2015 року у квартирі [ADDRESS], не користується даним житлом, не приймає участі у сплаті комунальних послуг та нших обов"язкових платежів, проживає разом з дружиною окремою сім"єю у квартирі за адресою: [ADDRESS], що на підставі свідоцтва про право власності, виданого 14.06.2005 р. Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), належить на праві приватної власності його дружині [PERSON] Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. (а.с. 18) Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року закрито підготовче провадження та призначити вказана справу призначена до судового розгляду по суті на 11 жовтня 2018 року. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. У силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 Житлового кодексу України, власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 24 березня 2000 року Московською районною в м. Києві державною адміністрацією. (а.с. 4) Сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вказаному житловому приміщенні. Згідно свідоцтва про шлюб, виданого 30 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом"янського районного управління юстиції у м. Києві, з 30 березня 2016 року відповідач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 11) Родина відповідача проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS], яка на підставі свідоцтва про право власності, виданого 14.06.2005 р. Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), належить на праві приватної власності його дружині [PERSON] На підтвердження своїх доводів щодо відсутності відповідача у спірній квартирі більше одного року, позивач посилається на письмові докази. У матеріалах справи міститься акт № 147 від 26 липня 2018 року, складений комісією "ЖЕД -107", з якого вбачається, що у квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає. (а.с. 10) В судове засідання відповідач [PERSON] надав заяву, посвідчену 07 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотарального округу Перепелиця Н.Д., згідно якої він визнає позовні вимоги та не заперечує проти позбавлення його права користування вказаним житлом та зняття з реєстрації. Вказує на те, що за власним бажанням та без поважних причин не проживає з 2015 року у квартирі [ADDRESS], не користується даним житлом, не приймає участі у сплаті комунальних послуг та інших обов"язкових платежів, проживає разом з дружиною окремою сім"єю у квартирі за адресою: [ADDRESS], що належить на праві приватної власності його дружині [PERSON] Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка посилалась на вимоги ч. 2 ст. 405 України, вказуючи при цьому на те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад одного року, не сплачує комунальні послуги за користування жилим приміщенням, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири. За правилами ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідач є співвласником спірної квартири. Зважаючи на те, що він не проживає у вказаній квартирі більше року без поважних причин, оскільки мешкає у належній його дружині квартирі, про що він особисто зазначив у заяві, посвідченій 07 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перепелиця Н.Д., [PERSON] не позбавлений можливості знятися з реєстрації за вищевказаною адресою. Доводи позивача про те, що відповідач з березня 2016 року не несе обов"язків з утримання вказаного помешкання, суд не приймає до уваги, зважачи на те, що відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов"язує, а також ст. 322 ЦК україни, відповідно до якої власник зобов"язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. З огляду на те, що право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири не припинено, суд вважає необхідним зауважити, що право на користування цією квартирою у відповідача також продовжується, оскільки право користування є похідним від права власності. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями (бездіяльністю) відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. За таких підстав, в задоволенні цієї вимоги позивача слід відмовити. [PERSON] також просить зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. Зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки є похідною від основної щодо визнання визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. З огляду на наведене, позовна заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed