Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 2002 року проживала однією сім"єю з відповідачем, який з 03.09.1998р. зареєстрований як фізична особа-підприємець. 30 липня 2014 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району м.Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №226. В грудні 2002р. з метою розширити підприємницьку діяльність сторони придбали у ЗАТ "Лавента" нежитлові приміщення літ. "Т.т.т." по вул.Луценка,8 у м.Черкаси площею 208,1 кв.м. з інженерними комунікаціями вартістю 47822 грн., власником яких на підставі договору-купівлі-продажу від 28.12.2002року є [PERSON] Також в подальшому було придбано нежитлові приміщення площею 44,0 кв.м. за адресою: вул.Луценка,8, м.Черкаси вартістю 4500 грн., власником яких на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.2004р. є [PERSON] Крім того, в період спільного проживання сторонами придбане наступне майно: житловий будинок по вул.М.Кривоноса,57 у м.Черкаси на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.2003р., транспортні засоби: ГАЗ 3302-111, д.н. 08449МТ вартістю 52950 грн., ГАЗ 330232-414, д.н. [NUMBER] вартістю 68000 грн. Між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя. Просить встановити факт проживання між [PERSON] та [PERSON] однією сім"єю в період з 2002 року по 30 липня 2014 року та визнати за позивачкою 1/2 частину вказаного майна, виділивши їй будинок з нідвірними спорудами по вул.Кривоноса,57 у м.Черкаси та нежитлове приміщення по вул.Луценка,8 в м.Черкаси, а також на автомобілі ГАЗ 3302-111, д.н. 08449МТта ГАЗ 330232-414, д.н. [NUMBER], стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 8000 грн. В ході судового розгляду судом до участі в справі в якості третьої особи був залучений арбітражний керуючий [PERSON], який у заяві про залучення його до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору посилався на те, що в провадженні господарського суду Черкаської області перебуває справа №925/1242/15 про банкрутство ФОП [PERSON], провадження перебуває на стадії ліквідації, ліквідатором призначено арбітражного керуючого [PERSON]. Під час ліквідаційної процедури ліквідатором були виявлені зареєстровані за [PERSON] матеріальні цінності, які були включені до ліквідаційної маси боржника з метою подальшого продажу в порядку, визначеному законом, позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання сім"єю та визнання права власності на спільне майно безпосередньо зачіпають права ліквідатора щодо розпорядження виявленим під час ліквідаційної процедури майном, зареєстрованим за [PERSON], можуть перешкодити його продажу. В ході судового розгляду позивачка позовні вимоги підтримала, в подальшому в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, з заявами до суду не звертався. Третя особа - ліквідатор ФОП [PERSON], арбітражний керуючий [PERSON] у запереченнях на позов позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що твердження позивачки щодо проживання з [PERSON] спільною сім"єю з 2002року по 30 липня 2014року (час реєстрації шлюбу) є надуманими, оскільки за наявною інформацією [PERSON] з 1985року по 2008роки перебував у шлюбі з іншою особою - громадянкою [PERSON],18.04.1957р.н., саме в цей час відповідачем було придбано спірне майно та саме спільно з [PERSON] відповідач у період з 2002р. по 2008 роки проживав однією сім"єю, вів спільне господарство. Позивачка до реєстрації шлюбу з відповідачем перебувала у шлюбі з [PERSON], з яким має спільних дітей: сина [PERSON],15.11.1990р. та доньку [PERSON],06.12.1995р.н. Крім того, додані позивачкою до позовної заяви договори купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень та акти прийому-передачі приміщень підписувалися між ЗАТ "Лавента" та приватним підприємцем [PERSON] з метою ведення господарської діяльності. Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке придбане за кошти від своєї діяльності підприємця і не в інтересах сім"ї та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність відповідно до ст.57 СК України, а не як об"єкт спільної сумісної власності подружжя згідно ст.60,61 СК України. Також, спірний житловий будинок по вул.М.Кривоноса,57 у м.Черкаси не закінчений будівництвом, оскільки не введений в експлуатацію та не проведена його державна реєстрація з видачею свідоцтва про право власності. Станом на 03.05.2017р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обліковується дерев"яний, проштукатурений будинок житловою площею 38,1 кв.м., тобто право власності за сторонами в установленому законом порядку не оформлено. Крім того, позивачкою не надано жодного належного доказу щодо перебування на момент придбання та будівництва спірного майна у шлюбі з відповідачем, доказів спільної участі коштами або працею у набутті цього майна, позивачкою не подано. Дослідивши матеріали справи, оскільки відсутні підстави для відкладення розгляду справи у межах передбаченого законом строку, суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів з метою забезпечення розгляд протягом розумного сроку. Суд виходить з того, що засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків членів сімї визначені Сімейним кодексом України (стаття 1 СКУкраїни), а щодо правовідносин до 01.01.2004р. Кодексом про шлюб та сімю). Згідно з ст.12 КПШС, чинної станом на 2002 рік, шлюб укладається в державних органах реєстрації актів громадянського стану. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. (ст.22 КПШС). Відповідно до ст.44 КпШС шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до частини 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до частини 1 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя (частина 2 статті 21 СК України). Згідно з ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Пунктом 20 Постанови Пленум Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про правона шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам розяснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Враховуючи наведене, підтвердження проживання чоловіка та жінки однією сім'єю залежить від встановлення та доведеності таких фактів, як спільне проживання, наявність спільного побуту, взаємні права та обовязки. Звертаючись до суду із позовом, позивачка вказувала, що за час проживання з 2002 року з відповідачем без реєстрації шлюбу, який з 03.09.1998р. зареєстрований як фізична особа-підприємець. між ними виникли права та обовязки, притаманні подружжю, за спільні кошти було придбане рухоме та нерухоме мано. В грудні 2002р. з метою розширити підприємницьку діяльність відповідач на підставі договору-купівлі-продажу від 28.12.2002 року придбав у ЗАТ "Лавента" нежитлові приміщення літ. "Т.т.т." по вул.Луценка,8 у м.Черкаси площею 208,1 кв.м. з інженерними комунікаціями вартістю 47822 грн. Також в подальшому [PERSON] було придбано нежитлові приміщення площею 44,0 кв.м. за адресою: вул.Луценка,8, м.Черкаси вартістю 4500 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.06.2004р. Крім того, відповідачем був придбаний жилий будинок з надвірними спорудами за №57, що знаходиться по вул.М.Кривоноса в м.Черкаси, вартістю 16769 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу жилого будинку від 26.09.2003р. та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП "ЧООБТІ" від 18.03.2004р. Також відповідачем придбане наступне майно: автомобіль ГАЗ 3302-111, д.н. 08449МТ вартістю 52950 грн., власником якого є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.02.2004р. і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії РКС №348795 від 20.02.2004р. та автомобіль [NUMBER] вартістю 68000 грн., власником якого є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САС 046213 від 29.11.2007р. Відповідно до інформаційної довідки № 80286117 від 14.02.2017 року житловий будинок по вул. М.Кривоноса,57 в м.Черкаси в частці 1/1 належить [PERSON] на підставі договору-купівлі продажу № 14710 від 26.09.2003 року. 30 липня 2014 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району м.Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №226. Разом з тим, до 01.01.2004р. нормами Кодексу про шлюб та сімю не передбачалось виникнення прав та обовязків подружжя без реєстрації шлюбу в органах РАЦС, також не передбачалось правове регулювання режиму роздільного проживання подружжя. Пунктом 1 розділу VII\~\~Прикінцевих положень Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Таким чином, факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 1 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу. Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин \~законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України "Про власність", ст. 22 КпШС України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України "Про власність", постанова \~Пленуму \~Верховного \~Суду \~України № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права \~приватної власності"). \~ Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Таким чином щодо доводів позивачки про придбання в період проживання сімєю з відповідачем за спільні кошти майна слід керуватися нормами ст.17 Закону України Про власність, вказана норма передбачала набуття спільної сумісної власності не із самого факту наявності сімї, а з того, що майно придбане внаслідок їхньої спільної праці. У звязку із цим позивачка повинна довести не лише факт спільного проживання, а й те, що придбання чи поліпшення майна відбувалось внаслідок спільної праці. \~ Крім того, як норми чинного до 01.01.2004р. Кодексу про шлюб та сімю, так і Сімейного Кодексу передбачають, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Право на новий повторний шлюб виникає тільки у разі припинення попереднього шлюбу у звязку зі смертю одного з подружжя чи розірвання шлюбу. Юридичний статус майна, набутого у фактичних сімейних відносинах, при умовах, коли попередній шлюб не розірваний, регулюється нормами цивільного законодавства. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що протягом спірного періоду жодна з сторін не перебувала у іншому зареєстрованому шлюбі, що відповідачем було придбане спірне майно на за спільні з позивачкою кошти. Надані позивачкою докази договір купівлі-продажу житлового будинку від 26.09.2003р., кредитний договір між Укрсоцбанком та відповідачем від 24.02.2004р. про отримання кредиту 423600 грн. для придбання автотранспорту, договір купівлі ПП [PERSON] автомобіля від 20.02.2004р. та накладна від 25.02.3004р., договори купівлі ПП Костогриз нежитлових приміщень від 23.06.2004р. та від 28.12.2002р., акт прийому передачі майна, суд вважає такими, що не підтверджують з достовірністю, що сплачені за придбання спірного майна були спільними. Крім того, згідно з чинним на момент укладення вказаних договорів Кодексом про шлюб та сімю без реєстрації шлюбу в органах РАЦС не передбачалось виникнення прав та обовязків подружжя. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів того, що вона з відповідачем у спірний період проживали разом, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет, що їх відносини носили характер, який притаманний подружжю, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили, суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. \~

Outcome: dismissed