Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач АТ "Газтранзит" звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про виселення та зняття з реєстрації. Свої вимоги мотивує тим, що АТ "Газтранзит" є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим виконавчим комітетом Тарутинської селищної ради народних депутатів від 27 вересня 2001 року. 25 вересня 2001 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір №29кс про надання працівнику, який обслуговує компресорну станцію "Тарутине" жилого приміщення в тимчасове користування, відповідно до якого позивач надає [PERSON] і членам її сім'ї на строк виконання нею трудових обов'язків по обслуговуванню компресорної станції "Тарутине" жиле приміщення за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, позивачем був наданий дозвіл на реєстрацію місця проживання в даній квартирі. Крім того, між АТ "Газтранзит" та [PERSON] не існувало жодних трудових відносин, а вищезазначена квартира надавалася позивачем відповідачці та членам її сім'ї в тимчасове користування, оскільки між АТ "Газтранзит" та оператором комплексу КС "Тарутине" - Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" існували договірні відносини про надання послуг по експлуатації КС "Тарутине" газопроводу Ананьїв-Тираспіль-Ізмаїл. На підставі договірних відносин між АТ "Газтранзит" та ПАТ "Укратрансгаз" останній виконує для позивача весь комплекс робіт по управлінню, експлуатації та технічному обслуговуванню належного АТ "Газтранзит" на праві власності комплексу КС "Тарутине". Таким чином, для виконання цих робіт позивачем було побудовано для працівників за власні кошти будинок [ADDRESS]. Відтак, [ADDRESS] у вищевказаному будинку була надана [PERSON] в тимчасове користування не у зв'язку із існуванням трудових відносин між нею та позивачем, а для забезпечення роботи КС "Тарутине" Оператором комплексу в особі структурного підрозділу Оператора - Одеського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Управління магістральних газопроводів "Прикарпатрансгаз" Дочірньої компанії "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України". Таким чином [PERSON] перебувала в трудових відносинах з Одеським ЛВУМГ. Однак, ці трудові відносини були припиненні 20 грудня 2011 року. При зверненні позивачем з листами до відповідачів про звільнення з квартири [ADDRESS], відповідачами в свою чергу був наданий лист з проханням про продовження проживання у квартирі до травня місяця 2013 року та на підставі цього 20 листопада 2012 року між позивачем та [PERSON] укладено додаткову угоду відповідно до якої відповідачка [PERSON] зобов'язується в строк не пізніше 01 травня 2013 року звільнити вказане приміщення. Незважаючи на це, відповідачі не звільнили дану квартиру та користуються нею без жодних правових підстав. Дані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом, в якому він просить зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення та зняття їх з реєстрації. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі посилаючись на доводи викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні з позовом не погодилася, пояснюючи, що вона працювала на КС "Тарутине" з 01 серпня 2001 року на посаді комірника ГКС-Тарутине. На підставі цього між нею та АТ "Газтранзит" був укладений договір про надання працівнику, який обслуговує компресорну станцію "Тарутине" жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] на строк виконання нею трудових обов'язків з обслуговування даної станції. Також, пояснила, що дане жиле приміщення було надано як службове, але в свою чергу рішення адміністрації про виділення службової квартири та ордер на неї їй не видавалися, а також вона з позивачем не укладала договір найму жилого приміщення. Дійсно 20 грудня 2011 року вона звільнилася з роботи і позивач запропонув їй звільнити спірну квартиру. На той час в неї було скрутне матеріальне становище і вона попросила позивача продовжити проживання її сім"ї в даній квартирі до травня 2013 року, про що було укладено додаткову угоду. Вона вважає, що на законних підставах вселилася в дану квартиру, а тому просить в задоволенні позову відмовити В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив суду, що [PERSON] є його дружиною. Дійсно у 2001 році вони вселилися в спірну квартиру та вважали, що це їх службове житло. В зв"язку з цим просить в задоволенні позову відмовити. В судове засідання представник третьої особи до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Так, в судовому засіданні встановлено, що АТ " Газтранзит" є власником житлового будинку [ADDRESS], про що свідчить свідоцтво про право власності, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Тарутинської селищної ради народних депутатів від 27 вересня 2001 року за №72, про що також було складено реєстраційний запис в бюро технічної інвентаризації за реєстром №174 в реєстраційній книзі за №4 (а.с. 11). Відповідно до наказу №63-к від 01 серпня 2001 року Одеського лінійно виробничого управління магістральних газопроводів [PERSON] було прийнято на посаду комірника в ГКС-Тарутине. Також в судовому засіданні встановлено, що 25 вересня 2001 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір №29кс про надання працівнику, який обслуговує компресорну станцію "Тарутине" жилого приміщення в тимчасове користування, відповідно до якого позивач надає [PERSON] і членам її сім'ї на строк виконання нею трудових обов'язків по обслуговуванню компресорної станції "Тарутине" жиле приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-14). У вищевказаній квартирі разом із [PERSON] також проживає її чоловік [PERSON], які з дозволу АТ "Газтранзит" зареєстровані в цій квартирі, що підтверджується відомостями про реєстрацію місця проживання та іншими персональними даними, що містяться в картотеці реєстраційного обліку Тарутинського районного сектору ГУ ДМС України в Одеській області (а.с. 29-30). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що між АТ "Газтранзит" та [PERSON] не існувало трудових відносин, а вищезазначена квартира надавалася позивачем відповідачці та членам її сім'ї в тимчасове користування, оскільки між АТ "Газтранзит" та оператором комплексу КС "Тарутине" - Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" існували договірні відносини про надання послуг по експлуатації КС "Тарутине" газопроводу Ананьїв-Тираспіль-Ізмаїл. На підставі договірних відносин між АТ "Газтранзин" та ПАТ "Укратрансгаз" останній виконує для позивача весь комплекс робіт по управлінню, експлуатації та технічному обслуговуванню належного АТ "Газтранзит" на праві власності комплексу КС "Тарутине". Таким чином [PERSON] перебувала в трудових відносинах з Одеським ЛВУМГ. Відповідно до наказу №201-К від 20 грудня 2011 року [PERSON] комірника ГКС - Тарутине звільнено з роботи 20 грудня 2011 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Незважаючи на це, АТ "Газтранзит" надало відповідачці можливість проживати в спірній квартирі із зобов'язанням висилитися з неї до 01 травня 2013 року, про що свідчить додаткова угода від 20 листопада 2012 року до договору про надання жилого приміщення в тимчасове користування від 25 вересня 2001 року ( а.с. 21). Крім того, з договору №29кс від 25 вересня 2001 року видно, що [PERSON] ознайомилася з Положенням про надання працівникам, які обслуговують КС "Тарутине", жилих приміщень і користування ними. Відповідно до п. 20 вищевказаного Положення працівники, строк контрактних повноважень, яких закінчився в двотижневий строк зобов'язані звільнити займане жиле приміщення з усіма особами, які з ним проживають, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (а.с. 22-25). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таким умов та вимог - відповідності до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відтак, зважаючи на закінчення строку дії договору [PERSON] та [PERSON] мали звільнити квартиру та провести виписку з неї не пізніше 01 травня 2013 року, але вони проігнорували вимоги встановлені договором та законом, вважаючи, що дана квартири надана їм як службове жиле приміщення. Також, суд приходить до висновку, що доводи відповідачів про те, що їм надана спірна квартира як службове жиле приміщення не можуть бути прийняти до уваги. Так, згідно Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР затвердженого постановою Ради Міністрів УССР від 04 лютого 1988 року №37 (із змінами від 17.01.2014 року) вбачається, що службове жиле приміщення надається за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації у віданні якої ці приміщення знаходяться затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація. Перед винесенням рішення про надання службового жилого приміщення адміністрація підприємства, установи, організації зобов'язана роз'яснити працівникові особливості договору найму зазначеного приміщення. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення. В судовому засіданні встановлено, що позивач, який є власником спірної квартири не приймав рішення по надання службового приміщення відповідачам, вони не отримували ордер на вселення в надане жиле приміщення, а також не укладали договір найму цього приміщення. На теперішній час строк дії договору №29кс про надання працівнику, який обслуговує компресорну станцію "Тарутине" , жилого приміщення в тимчасове користування від 25 вересня 2001 року та додаткової угоди до вказаного договору від 20 листопада 2012 року закінчився, а тому суд приходить до висновку, що не має ніяких законних підстав мешкання в даній квартирі відповідачів і вони своїми діями порушують право власності АТ "Газтранзит", а тому дана позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в рівних частках в розмірі 243 гривень 60 копійок. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 826 ЦК України, Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними а Українській РСР затвердженого постановою Ради Міністрів УССР від 04 лютого 1988 року №37,

Outcome: approved