Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність позову таким. Вона, [PERSON], являється власником житлового будинку № 29, що розташований по вулиці Мічуріна, в місті Липовець, Вінницької області, який вона отримала у власність за договором дарування житлового будинку від 13.07.2004 року від [PERSON]. З лютого 1992 року у даному будинку був зареєстрований [PERSON], який приходився онуком попередньому власнику, однак не проживає у ньому з 24 січня 2006 року та точне його місце знаходження їй не відомо. Ураховуючи те, що реєстрація відповідача у належному їй житловому будинку перешкоджає їй, [PERSON], здійснювати свої правомочності стосовно обєкта нерухомості, тому вона просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням та зобовязати відповідний орган знятит [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: Вінницька область , м. Липовець, вул.. Мічуріна 29. В судове засідання представник позивача не з'явилась, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був оповіщений шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця його проживання, що надана за відомостями адресно довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Вінницькій області. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у його відсутності до суду не направив. Ураховуючи те, що представник позивача скористалась своїми правами врегульованими ч.2 ст.158 ЦПК України, а неявку відповідача суд визнає неповажною, оскільки за правилами ст.74 ч.5 ЦПК України, у даному випадку вважається, що судовий виклик йому вручений належним чином, за таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст.169 ЦПК України та проводить розгляд справи в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає правилам ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування житлового будинку укладеного 07.07.2004 року [PERSON] являється власником житлового будинку № 29, що розташований по вулиці Мічуріна, в місті Липовець, Вінницької області. Вказаний Договір посвідчений 07.07.2004 року державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори [PERSON], який зареєстровано 13.07.2004 році у Вінницькому об'єднаному бюро технічної інвентаризації (а.с.5). [PERSON] записів Домової книги на вищевказаний будинок, 28.02.1992 року [PERSON], [INFO], здійснив реєстрацію свого місця проживання у житловому будинку, що розташований по вулиці Мічуріна, 29, в місті Липовець, Вінницької області, про що проставлено штемпель відповідного зразка (а.с. 6-9). В підтвердження місця реєстрації відповідача за адресою: вул. Мічуріна, 29 в місті Липовець, Вінницької області, матеріали справи містять відомості із управління міграційної служби Вінницької області. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України та спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі Закон). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. [PERSON] із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст.ст.150, 156 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За згодою власника будинку член сім'ї власника вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Відповідно до ст.163 ЖК України визначено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Статтею 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. [PERSON] комісії у складі депутатів міської ради, затверджених міським головою м. Липовець відповідно 15.10.2010 року та 25.11.2015 року, [PERSON] зареєстрований, але не проживає [INFO] з 2006 року (а.с.4). Поважних причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання чи виконання обов судом не встановлено. Порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням визначено ст.72 ЖК України, в силу якої визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в порядку встановленому законом. Водночас ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" , передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи проводиться протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. З аналізу вказаної норми слідує, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміни чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. [PERSON] норм чинного законодавства позивач, як власник житла, має право вимагати визнання члена сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки той був відсутній за місцем проживання без поважних причин понад встановлені чинним законодавством строки, так як інше не було встановлено домовленістю між ними чи законом, тому останній не ніс витрати по утриманню житла, відтак позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку № 29, що розташований по вулиці Мічуріна, в місті Липовець ґрунтуються на нормах закону, тому підлягають до задоволення. В задоволенні позовних вимог позивача про зобов'язання відповідного органу зняти відповідача з реєстрації в даному будинку слід відмовити, оскільки остаточне судове рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є безспірною підставою зняття з реєстрації місця проживання такої особи. Вирішуючи питання судових витрат суд керується нормами ст.79, 88 ЦПК України та присуджує із відповідача на користь позивача документально підтвердженні судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial