Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

В жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернулась із позовом до відповідача - [PERSON], в обґрунтування якого вказала, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу спільних дітей вони не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося і 10.05.2016 року Жовтневим районним відділом ДРАЦ ГТУЮ у Миколаївській області їх шлюб був розірваний. Позивачка зазначала, що за час шлюбу, за спільні сумісні кошти, сторони придбали наступне рухоме майно: холодильник вартістю 10 000 грн., пральну машину вартістю 4 000 грн., ліжко з матрацом вартістю 1 800 грн., шафу вартістю 12 000 грн., люстру вартістю 1 000 грн., світильник вартістю 1 000 грн., бойлер вартістю 1 000 грн., праску вартістю 1 000 грн., блендер вартістю 1 000 грн., соковижималку вартістю 1 000 грн., посуд вартістю 5 000 грн., велосипед вартістю 15 000 грн., велосипед вартістю 17 000 грн., електродрель вартістю 2 000 грн., перфоратор вартістю 3 000 грн, рушницю вартістю 8 000 грн., пістолет вартістю 2 000 грн., зварювальний апарат вартістю 5 000 грн., велосипед вартістю 1 000 грн., планшет вартістю 2 000 грн., всього на суму 96 500 грн. Посилаючись на викладене, та на відсутність згоди між сторонами щодо розподілу зазначеного майна, позивач просила: - поділити набуте за час шлюбу рухоме майно, що є спільною сумісною власністю сторін, наступним чином: виділити їй у власінсть холодильник вартістю 10 000 грн., пральну машину вартістю 4 000 грн., ліжко з матрацом вартістю 1 800 грн., шафу вартістю 12 000 грн., люстру вартістю 1 000 грн., світильник вартістю 1 000 грн., бойлер вартістю 1 000 грн., праску вартістю 1 000 грн., блендер вартістю 1 000 грн., соковижималку вартістю 1 000 грн., велосипед вартістю 1 000 грн., планшет вартістю 2 000 грн., посуд вартістю 5 000 грн., всього на суму 44 500 грн. виділити відповідачу - велосипед вартістю 15 000 грн., велосипед вартістю 17 000 грн., електродрель вартістю 2 000 грн., перфоратор вартістю 3 000 грн, рушницю вартістю 8 000 грн., пістолет вартістю 2 000 грн., зварювальний апарат вартістю 5 000 грн., на загальну суму 52 000 грн. Також позивачка просила стягнути з відповідача на її користь різницю вартості майна в сумі - 3 750 грн., та понесені по справі судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов, просила його задовольнити. Пояснила, що після розірвання шлюбу спірне майно залишилося в квартирі відповідача, як і всі документи і чеки на нього. Вартість вказаного майна вона зазила приблизно. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Відповідач суду пояснив, що вказаного позивачем майна вони разом не купували, фактично весь час спільного проживання сторони проживали у його батьків, або у родичів, деякий час орендували житло. Все майно визначене позивачем є власністю його батьків або було придбане ним особисто ще до реєстрації шлюбу. За час шлюбу позивач не працювала, не мала постійного заробітку та доходу, а він працював в ТОВ "МГЗ", проте його заробітку вистачало лише на потреби сім'ї. Письмові заперечення наявні в матеріалах справи. Дослідивши зібрані по справі письмові докази, вислухавши пояснення сторін, представника позивача та покази допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 10.05.2016 року Жовтневим районним відділом ДРАЦ ГТУЮ у Миколаївській області, актовий запис № 12. Від даного шлюбу дітей не мають. Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, мету придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо доведено, що набуття майна відбулося за час шлюбу і за кошти подружжя. Також, відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. За п. 23 вказаної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Проте, в порушення вищезазначених приписів положень закону, позивачем не надано суду жодних доказів того, що спірне майно набуто сторонами за час шлюбу та за спільні сумісні кошти подружжя. Натомість, під час судового розгляду встановлено, і це визнається сторонами, що ними під час шлюбу був придбаний мобільний телефон Нокіа 535, але позовних вимог щодо поділу вказаного майна позивач не заявляла. Крім того, відповідач в судовому засіданні визнав, що у період шлюбу в 2014 році ним був придбаний пневмонічний пістолет, однак його модель, вартість, дозвільні документи, джерело набуття та місце знаходження судом не встановлено. З цього приводу суд вважає необхідним зазначити, що ч. 1 ст. 61 СК України визначає, що об"єктом права спільної сумісної власності подружжя можу бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частинами другою та третьою статті 178 ЦК України визначені об"єкти, вилучені з цивільного обороту та об"єкти, обмежено оборотоздатні. Так, обмежено оборотоздатними є об"єкти, які можуть належати лише певним учасникам цивільного обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається лише за спеціальним дозволом. Додатком № 2 до Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року N 2471-XII затверджений Спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, у тому числі на вогнепальну гладкоствольну та нарізну мисливську зброю, на газові пістолети, револьвери і патрони до них, заряджені речовинами сльзоточивої та дратівної дії, та на холодну зброю та пневматичну зброю. Тому їх розподіл між сторонами по справі в порядку ст.ст. 60-61 СК України, на думку суду, є неможливим. Відповідно до ч. 1 ст 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи викладене, суд знаходить вимоги позивача недоведеними так як вони не підтверджені належними і допустимими доказами, а через це такими, що не підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України суд не відшкодовує позивачу понесені нею судові витрати через те, що у задоволенні її вимог відмовлено у повному обсязі.

Outcome: dismissed