Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] (надалі - Відповідач) 18.07.2007 року уклали кредитнй договір № DOMWGА40000010 (надалі - Договір). Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати Відповідачу кредит у розмірі 17443,79 [Долар США] на термін до 18.07.2016 р., а Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором. Відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав Відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № ООМШОА40000010. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов'язання за вказаним Договором не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 України наслідками порушення Відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 25.05.2015 року має заборгованість - 19509,44 [Долар США], яка складається з наступного: 15392,43 [Долар США] - заборгованість за кредитом; 2092,42 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; 376,93 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 707,21 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 12.00 [Долар США] - штраф (фіксована частина). 928,45 [Долар США] - штраф (процентна складова). Розрахунок суми заборгованості додається. Відповідно до уточненої та остаточної позовної заяви відповідач станом на 16.07.2015 року має заборгованість 20112.24 (Долар США) яка складається з наступного: 15392,43 [Долар США] - заборгованість за кредитом; 2397.69 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; 409.59 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 944.59 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 11.31 [Долар США] - штраф (фіксована частина). 957.19 [Долар США] - штраф (процентна складова). Розрахунок суми заборгованості додається. У судовому засіданні представник позивача за дорученням [PERSON] уточнений позов підтримала у повному обсязі і просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали та пояснили,що дійсно 18 липня 2007 року був укладений кредитний договір № DOMWGА40000010, згідно якого банк надав кредит у розмірі 15840 дол.США на споживчі цілі. У позовній заяві Банк вказує суму кредиту у розмірі 17443,79 дол.США . Він таку суму коштів не отримував. Доказів надання кредиту в сумі 17443,79 дол. до уточненої позовної заяви не додано. 13.09.2011 року між ним та Банком було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 18.07.2007року, згідно якої вказується надання йому кредиту в сумі 15840 дол.США на споживчі потреби, і ще 5213,99 дол.США на страхові платежі. Суму 5213,99 дол.США він ніколи не отримував, доказів надання йому цієї суми кредитних коштів позивачем не надано. Грошові кошти від банку він отримував тільки один раз-18.07.2007року в сумі 15840дол.США. Із розрахунку банку, доданого до уточненої позовної заяви вбачається , що банк вказує борг за тілом кредиту 16327,33 дол.США з 05.09.2001року, у той час як станом на 01.09.2011 року його борг за тілом кредиту складав 10637,88 дол.США поточна заборгованість і 2079,85 дол.- прострочена заборгованість, разом залишок по тілу кредиту 12717,73 дол.США. Обґрунтування того, з яких правових підстав, з 05.09.2011 року збільшено Банком суттєво тілу кредиту до 16327,33 дол.США, різниця в бік збільшення склала 3609,60 дол., у позові не наведено. Жодних грошових коштів він банку ні 05.09.2011 року , ні у день підписання додаткової угоди 13.09.2011р. він не отримував. На суму 3609,60дол.США цей кредитний договір є БЕЗГРОШОВИМ. Тому Банк без жодних правових підстав збільшив самостійно суму кредиту з 05.09.2011р.( навіть ще не було додаткової угоди від 13.09.11р.), і на цю збільшену суму кредиту почав повторно нараховувати проценти. У додатковій угоді у п.7.1 вказано, що йому надається кредит у розмірі 15840дол.США, тобто стільки же, скільки і було у кредитному договору спочатку. Жодного пункту у додатковій угоді від 13.09.2011р., що йому збільшать суму за ТІЛОМ кредиту, не має. Навіть розмови такої з робітниками банку не було. Йому повідомили, що прострочена на 13.09.2011р. сума за процентами, комісією, частково за тілом кредиту, буде йому розстрочена до виплати щомісячними платежами), а не буде вимагатися одним платежем), і тому він погодився на підписання цієї додаткової угоди. Але про те, що Банк збільшить ТІЛО кредиту на суму цих прострочених %., простроченої комісії і на збільшену таким чином суму тіла кредиту буде ПОВТОРНО нараховувати і проценти і комісію, такого йому ніхто не повідомляв ні в усній формі, ні шляхом вказівки на це в Додатковій угоді. Тому він категорично не згоден із вказаною банком у позові сумою залишку за тілом кредиту, і відповідно із сумою процентів, та комісією, які банк на цю збільшену суму кредиту нарахував, починаючи з 05.09.2011 року. Банк посилається на те, що 13.09.2011р. шляхом підписання додаткової угоди здійснив реструктуризацію за боргу за даним кредитним договором. Але дії, які здійснив банк по збільшенню незаконно тіла кредиту, не є реструктуризацією , яка встановлена ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Баку не надано право під час реструктуризації боргу несплачені проценти та комісію додавати до тіла кредиту та повторно на не отримані раніше проценти та комісію, ще раз повторно нараховувати проценти та комісію. Не згоден з сумою нарахованих процентів. Банк нараховує проценти за ставкою, яка не передбачена умовами кредитного договору. Згідно договору, базова процентна ставка за кредитом складає 13.08 % річних. Згідно п.7.4 кредитного договору, у разі порушення Позичальником обов'язків по погашенню кредиту, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 2,45% в місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Якщо місячна ставка складає 2,45%, то річна буде складати 29.4% річних. Банк у своєму розрахунку вказує, що розраховує проценти на непогашену в строк заборгованість за кредитом із розрахунку 33,5% починаючи з 05.05.2014р.. Правові підстави для нарахування процентів за ставкою у розмірі 33,5% відсутні, доказів не надано на підтвердження банком своєї позиції. Також не визнає вимоги про стягнення заборгованості за процентами та комісією. Банк обумовлює, що на період неналежного виконання Позичальником зобов'язань по сплаті Плати за кредитом, що включає в собі відсотки за користування кредитом та винагород, передбачених Договором, здійснюється зменшення розміру Плати за кредитом до суми фактично сплаченої Позичальником». Таким чином за період неналежного виконання зобовязань, не може існувати борг за процентами та винагородою, так як відповідно до умов п.6 додаткової угоди Плата за кредитом зменшуються до фактично сплачених Позичальником сум. Також не можуть бути достроково стягнути суми за кредитом, строк повернення яких не настав. Заборгованість за кредитом, починаючи з 1461 дня порушення, вважається простроченою. Дата початку просочення за кредитом виникла 02.06.2014 року ( згідно розрахунку).Строк 1460 днів, ще не настав. Майбутні платежі (з червня 2015 року по дату закінчення договору 18.07.2016 року) взагалі не є простроченими і не підлягають достроковому стягненню. Підстав для примусового стягнення суми поточної (непростроченої) заборгованості за кредитом у розмірі 14840.08 дол.США - не має. З нарахуванням пені та штрафу також незгодний. Із розрахунку Банку вбачається, що початок нарахування пені обчислюється банком починаючи з 07.06.2014року., штрафи нараховані у зв'язку із поданням позову і їх розмір залежить від суми позову, позов подано у 2015році. Крім того відповідно до ст.533 ЦК України встановлено,що грошове зобов,язання має бути виконане у гривнях. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі на підставі невідповідності їх умовам укладеного кредитного договору та умовам додаткової угоди, вимогам Закону. Суд вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали, що були надані сторонами по справі, вважає,що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно до ст. 1ч.1 ЦПК України, Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 3 ч.1 ЦПК України, Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. ( ст. 4ч.1 ЦПК ) Суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. 2. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.(ст. 8 ЦПК України) Аналізуючи докази досліджені у судовому засіданні, суд приходить до наступного: між сторонами дійсно була укладений кредитний договір згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 15840дол.США на споживчі цілі. У позовній заяві Банк вказує суму кредиту у розмірі 17443,79 дол.США. Відповідач таку суму коштів не отримував, представник позивача це не спростував. Доказів надання кредиту в сумі 17443,79 дол. до уточненої позовної заяви не додано. 13.09.2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 18.07.2007року, згідно якої вказується надання позивачу кредиту в сумі 15840 дол.США на споживчі потреби, і ще 5213,99 дол.США на страхові платежі. Суму 5213,99 дол.США позивач не отримував, доказів надання цієї суми відповідачу, кредитних коштів позивачем не надано. Згідно розрахунку банку, доданого до уточненої позовної заяви вбачається , що банк вказує борг за тілом кредиту 16327,33 дол.США з 05.09.2001року, у той час як станом на 01.09.2011 року, борг позивача за тілом кредиту складав 10637,88 дол.США поточна заборгованість і 2079,85 дол.- прострочена заборгованість, разом залишок по тілу кредиту 12717,73 дол.США. Обґрунтування того, з яких правових підстав, з 05.09.2011 року збільшено Банком суттєво тілу кредиту до 16327,33 дол.США, (різниця в бік збільшення склала 3609,60 дол.), у позові не наведено. Жодних грошових коштів від банку ні 05.09.2011 року , ні у день підписання додаткової угоди 13.09.2011р. позивач не отримував. Позивач вказане не спростував. На суму 3609,60дол.США кредитний договір є БЕЗГРОШОВИМ, тому Банк без правових підстав збільшив самостійно суму кредиту з 05.09.2011р.( навіть ще не було додаткової угоди від 13.09.11р.), і на цю збільшену суму кредиту почав повторно нараховувати проценти. У додатковій угоді у п.7.1 вказано, що відповідачу надається кредит у розмірі 15840дол.США, тобто стільки же, скільки і було у кредитному договору спочатку. Жодного пункту у додатковій угоді від 13.09.2011р., що відповідачу збільшують суму за ТІЛОМ кредиту, не має. Про те, що Банк збільшить ТІЛО кредиту на суму цих прострочених %, простроченої комісії і на збільшену таким чином суму тіла кредиту буде ПОВТОРНО нараховувати і проценти і комісію, відповідачу повідомлено не було і не вказано на це в Додатковій угоді. Позивач посилається на меморіальний ордер №1 від 22.11.2011 року, на суму 5689.45 дол.США, як видану відповідачу, але меморіальний ордер є внутрішнім документом банку і не є касовим ордером про отримання чи видачу грошових коштів, а тому суд не приймає його як доказ. Крім того в ньому відсутній підпис відповідача, як того вимагає закон до касового ордера.( а.с.90) Банк посилається на те, що 13.09.2011р. шляхом підписання додаткової угоди здійснив реструктуризацію за боргу за даним кредитним договором. Але дії, які здійснив банк по збільшенню незаконно тіла кредиту, не є реструктуризацією, яка встановлена ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Згідно вимог ч.12 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено поняття та види реструктуризації, а саме: Кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Реструктуризація, зокрема, здійснюється шляхом: - надання позичальникам відстрочки сплати суми основного боргу за договорами про надання споживчого кредиту на строк не більше трьох років; - продовження строку договору про надання споживчого кредиту з урахуванням обмежень, що діють у банках, та обставин щодо фінансового стану позичальника: - зміни механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредитів не перевищувала 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї; Поділу існуючого кредитного зобов'язання в іноземній валюті за договором про палання споживчого кредиту на: - зобов'язання, забезпечене іпотекою, у розмірі залишку кредиту на момент реструктуризації, вираженого в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту; - зобов'язання, не забезпечене іпотекою, у розмірі різниці залишку кредиту в гривнях за курсом на момент реструктуризації та залишку кредиту в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту, яке повністю виконується в кінці строку договору про палання споживчого кредиту. Банк має право за реструктиризованими, згідно із цією частиною договорами, звільнити позичальників від сплати будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитних договорів, що виникли до дати такої реструктуризації. З аналізу норм цієї статті закону вбачається, що банку не надано право під час реструктуризації боргу несплачені проценти та комісію додавати до тіла кредиту і повторно на не отримані раніше проценти та комісію ще раз повторно нараховувати проценти та комісію. Що стосується суми нарахованих процентів. Із матеріалів встановлено, що позивач( Банк) нараховує проценти за ставкою, яка не передбачена умовами кредитного договору. Так, згідно умов кредитного договору, базова процентна ставка за кредитом складає 13,08% річних. Згідно п.7.4 кредитного договору, у разі порушення Позичальником обов'язків по погашенню кредиту, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 2,45% в місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Якщо місячна ставка складає 2,45%, то річна буде складати 29.4% річних. Банк у своєму розрахунку вказує, що розраховує проценти на непогашену в строк заборгованість за кредитом із розрахунку 33,5% починаючи з 05.05.2014р. Правові підстави для нарахування процентів за ставкою у розмірі 33,5% відсутні, інших доказів , підтвердження банком своїх дій, позивачем у судовому засіданні не надано. Що стосується вимог про стягнення заборгованості за процентами та комісією. Згідно до пункту 6 додаткової угоди від 13.09.2011р. встановлено наступне: «В разі порушення Позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, зазначених в договорі, згідно ст.212,611,651 Цивільного Кодексу України Сторони узгодили, протягом періоду неналежного виконання Позичальником зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, та винагород, передбачених Договором, - далі Плата за кредитом,здійснюється зменшення розміру Плати за кредитом, Плата за кредитом нараховується Банком у розмірі фактично сплаченої Позичальником. Банк обумовлює, що на період неналежного виконання Позичальником зобов'язань по сплаті Плати за кредитом, що включає в собі відсотки за користування кредитом та винагород, передбачених Договором, здійснюється зменшення розміру Плати за кредитом до суми фактично сплаченої Позичальником». Таким чином за період неналежного виконання зобов'язань,не може існувати борг за процентами та винагородою, так як відповідно до умов п.6 додаткової угоди Плата за кредитом зменшуються до фактично сплачених Позичальником сум. Не можуть бути достроково стягнуті суми за кредитом, строк повернення яких не настав. Суд враховує, що Додатковою угодою від 13.09.2011 року внесено зміни до кредитного договору від 18.07.2007року, а саме п. 6 додаткової угоди « Згідно ст.212, 611,651 Цивільного Кодексу України, при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в Графіку погашення кредиту за цим Договором, понад 1460 днів, щодо зобов'язань, строк яких не настав, Сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 1461 дня порушення, вважається простроченою». У даному випадку, дата початку прострочення за кредитом виникла 02.06.2014 року (це відображається у розрахунку Банку в графі «Сальдо прострочено») Виходячи із дати виникнення прострочки з 02.06.2014року, строк 1460 днів , передбачений п.6 додаткової угоди ще не настав, тому майбутні платежі (з червня 2015 року по дату закінчення договору 18.07.2016 року) взагалі не є простроченими, а тому не підлягають достроковому стягненню, згідно умов додаткової угоди. Згідно умов П.2.3.3 підпункт а) встановлено, що у разі порушення Позичальником обов'язків, передбачених даним договором, утому числі при порушенні цільового використання коштів, Банк має право змінити умови договору - зажадати дострокового повернення кредиту шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому строки виконання зобовязань вважаються наступившими у вказану в повідомленні дату. У судовому засіданні встановлено, що позивач (БАНК) на адресу відповідача [PERSON] не направляв, а [PERSON] такого повідомлення не отримував. Представник позивача, вказане не спростував. Із наведеного суд робить висновок, що позивач (Банк) не змінював остаточний день повернення всієї суми за кредитом, який згідно із п.7.1 кредитного договору встановлено 18.07.2016року. Тому не має правових підстав для примусового стягнення суми поточної ( непростроченої) заборгованості за кредитом у розмірі 14840,08 дол.США, яка значиться у розрахунку заборгованості банку в графі «поточна заборгованість». Що стосується нарахування у позові нені та штрафу. Як вбачається із розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, Банком нарахована пеня починаючи з 07.06.2014 року у розмірі 944.21 дол.США., а також штрафу у розмірі 11.31 дол., та 957,19 дол.США. Таким чином, із розрахунку Банку вбачається, що початок нарахування пені обчислюється банком починаючи з 07.06.2014 року., штрафи нараховані у зв'язку із поданням позову і їх розмір залежить від суми позову, позов подано у 2015 році. Згідно до вимог ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014року, встановлено : стаття 2 « Мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями», На час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або пересилилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори, зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пені та /або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики у період проведення антитерористичної операції.» Згідно паспортних даних Відповідача, він зареєстрований та постійно проживає у смт.Мангуш, яке відноситься до Першотравневого району Донецької області. Згідно наказу Антитерористичного центру при СБУ України від 07.10.2014р. №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено, що до районів проведення АТО віднесена Донецька і Луганська області з 07 квітня 2014року. Згідно Розпорядження КМУ від 30.10.2014року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» у Додатку до розпорядження вказано наступні населені пункти п. 13) Першотравневий район смт. Мангуш (Мангушська селищна рада); та інші населені пункти. По теперішній час на території Донецької області триває проведення антитерористичної операції. Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» визначено актуалізований перелік територій: «1. На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. У Додатку під п.13 значиться Першотравневий район смт. Мангуш (Мангушська селищна рада). Твердження Банку у своїх запереченнях, що розпорядження КМУ № 1275-р від 02 грудня 2015року не мас зворотної дії у часі, не відповідає положенням ст. 58 Конституції України. Про зворотність дії ст.2 Закону від 02.09.2014року вказано у самому тексті закону, що він розповсюджується на правовідносини, які виникли з 14.04.2014року. Саме на виконання вимог абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закон) України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" КМУ видавалось розпорядження № 1053-р від 30.10.2014року, № 1275-р . якими було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Порушення КМУ встановленого законом від 02.09.2014р. 10-денного терміну визначення Переліку територій, не може порушувати конституційне право громадянина . встановлене у ст.58 Конституції, на звільнення від цивільно-правової відповідальності згідно закону від 02.09.2014р.. який скасовує нарахування пені та штрафів за кредитними зобов'язаннями. Згідно рішення Конституційного Суду України «У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року, Справа N 1-7/99, суд вказує на такі правові висновки: «Конституція України,закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.» На підставі викладеного, суд вважає, що на правовідносини Позивача та Відповідача за вказаним кредитним договором розповсюджуються вимоги ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, а тому Позивач незаконно нараховує та намагається стягнути пеню та штрафи з Відповідача. Отримані Банком за вказаний період кошти , які банк направив на сплату пені, повинні бути зараховані Банком на сплату комісії, процентів. В цій частині також, позов задоволенню не підлягає. Суд вважає незаконним нарахування та стягнення пені в іноземній валюті - заявлено до стягненню пеню у сумі 944,21 дол.США, штрафи у сумі 11.31 дол.США та 957,19дол.США. Діючим законодавством не передбачено нарахування та стягнення сплату пені та штрафу в іноземній валюті. Банком не надано Генеральну ліцензію та індивідуальну ліцензію , яка б передбачала можливість нарахування та стягнення неустойки за даним кредитним договором саме в іноземній валюті. Як вбачається із розрахунку банку та позовної заяви, додатково до нарахованої пені за порушення строків платежів за кредитом, Банк нараховує ще і штраф за одно и те ж порушення - порушення строків платежів. Але це є подвійною відповідальністю за одне і те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань , що є порушенням положень ст.61 Конституції України. Згідно правових висновків , викладених у Постанові Верховного Суду України вії 21.10.2015р., по справі №6-2003цс15 « ...Відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.» Що стосується стягнення кредиту в іноземній валюті то , відповідно до постанови №5 ПВССУ від 30.03.2012 року, «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», п.12. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК, що було б правомірним при вирішенні позову на користь позивача. Крім того, згідно до п.16 вище вказаного ПВССУ, « суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. При розгляді таких справ суди повинні враховувати, зокрема, висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг). Вказані вимоги позивачем були порушені, а представник вказаного не спростував. З урахуванням викладено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із за порушень позивачем [PERSON] кредитного договору.

Outcome: dismissed