Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

31.10.2011 Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до суду з позовом до [PERSON] , з участю третіх осіб - [PERSON] про зобов`язання до вчинення дій шляхом знесення самочинного будівництва, в якому просить постановити рішення, який зобов`язати [PERSON] демонтувати самовільно збудований гараж під літерою «З» (відповідно до технічного паспорта на будинок) розміром 8,70х4,50м на [ADDRESS] за власний рахунок, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26 серпня 2011року головою Шевченківської районної адміністрації видано розпорядження №652 «Про демонтаж самовільно збудованого гаражу», яким відповідача зобов`язано в місячний строк з дня отримання розпорядження демонтувати самовільно збудований гараж піл літерою «З» (відповідно до техпаспорта на будинок) розміром 8,70х4,50м на [ADDRESS] . Копія розпорядження вручена відповідачу 01.09.2011року, однак від підпису про отримання розпорядження відповідач відмовився. Відповідач у добровільному порядку вимоги розпорядження не виконав, про що комісією ЛКП «Збоїща-408» було складено акт від 27.10.2011року. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Білінської Г.Б. від 31.10.2011 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (т.1 а.с.9). Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29.11.2011 позов Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON] , з участю третіх осіб - [PERSON] , про зобов`язання до вчинення дій шляхом знесення самочинного будівництва задоволено та зобов`язано [PERSON] демонтувати самовільно збудований гараж, що значиться під літерою «З» згідно технічного паспорта, розміром 8,70х4,50м. на [ADDRESS] за власний рахунок, стягнуто з [PERSON] в користь Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради понесені судові витрати в розмірі 45,50 гривень (т.1 а.с.59). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14.02.2012 заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29.11.2011 у справі за позовом Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON] , з участю третьої особи [PERSON] про зобов`язання до вчинення дій, скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку (т.1 а.с.71). 01.03.2012 [PERSON] в судовому засіданні подав зустрічну позовну заяву до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання права власності (т.1 а.с.76). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01.06.2012 провадження у справі за позовом Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON] , з участю третьої особи [PERSON] про зобов`язання до вчинення дій та за зустрічним позовом [PERSON] до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання права власності, зупинено до набрання законної сили рішенням апеляційного суду Львівської області по цивільній справі №22ц/4383/11 (т.1 а.с.199). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 05.02.2014 провадження у справі за позовом Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON] , з участю третьої особи [PERSON] про зобов`язання до вчинення дій та за зустрічним позовом [PERSON] до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання права власності, відновлено та призначено справу до судового засідання (т.1 а.с.221). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19.05.2014 позов Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON] , з участю третьої особи [PERSON] про зобов`язання до вчинення дій задоволено та зобов`язано [PERSON] демонтувати самовільно збудований гараж, що значиться під літерою «З» згідно технічного паспорта, розміром 8,70х4,50м. на [ADDRESS] за власний рахунок, стягнуто з [PERSON] в користь Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради понесені судові витрати в розмірі 45,50 гривень. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання права власності, відмовлено (т.2 а.с.69, 70-71). Ухвалою судді судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області Шумської Н.Л. від 15.07.2014 відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19.05.2014, так як заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення апелянтом не подано. (т.2 а.с.121). Ухвалою судді судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області Тропак О.В. від 28.07.2014 відмовлено у прийнятті заяви [PERSON] про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 травня 2014 року. (т.2 а.с.128). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.02.2015 касаційну скаргу [PERSON] та його представника [PERSON] задоволено, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 липня 2014 року скасовано, справу передано до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження (т.2 а.с.183-184). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 16 вересня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 травня 2014 року залишено без змін (т.3 а.с.44-46). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19.05.2014 та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16.09.2015 в частині позовних вимог Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON] , з участю третьої особи - [PERSON] про зобов`язання до вчинення дій-скасовано, провадження у справі в цій частині закрито (т.3 а.с.94-96). Ухвалою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року ухвалу колегії суддів палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.04.2016 в частині вирішення позовних вимог Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON] , з участю третьої особи [PERSON] про зобов`язання до вчинення дій- скасовано, справу в цій частині направлено на розгляду до суду касаційної інстанції (т.3 а.с.163-167). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 вересня 2015 року в частині вирішення позовних вимог Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON] , з участю третьої особи [PERSON] , скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.3 а.с.173-175). 03.02.2017 в процесі комп`ютерного розподілу справ, автоматизованою системою документообігу суду цивільну справу передано для розгляду судді Шевченківського районного суду м.Львова Свірідовій В.В. (т.3 а.с.178). Під час розгляду справи, з урахуванням письмових листів ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" та пояснень представника третьої особи ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" Іващук О.М. в судовому засіданні, встановлено, що статус будівлі під літерою"З" зазначено як в технічному паспорті до 24.05.2017 року, так і в технічному паспорті від 24.05.2017р. є однією і тією ж господарською будівлею, тільки зі зміненим функціональним призначенням та збільшенням розмірів споруди. Відтак, 07.05.2019 позивач Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради уточнила (змінила предмет позову) та просила суд зобов`язати [PERSON] демонтувати самовільно збудовану господарську будівлю під літерою «З» (відповідно до техпаспорта на будинок) розміром 9.05х4.56м на [ADDRESS] за власний рахунок.(т.4 а.с.136-138). В судовому засіданні представник позивача Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Цибрух Я.В. позовні вимоги підтримав, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та заяві про зміну предмета позову (т.4 а.с.136-138) та просив позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат Гарасимів Б.І. позовні вимоги не визнали, просив в їх задоволенні відмовити, покликаючись на мотиви викладені у відзивах на позовну заяву, запереченнях на заяву про зміну предмету позову, які долучені до матеріалів справи (т.3 а.с.32-36, 114-118, 145-148). В судовому засіданні представники третьої особи [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник третьої особи Львівської міської ради - Балюєв С.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні, яке було призначено 19.04.2019, представник третьої особи ОКП «ЛОР БТІ та ЕО» Іващук О.М. надала пояснення щодо уточнення предмету спору. В судове засідання, призначене на 02.03.2020 року, представник третьої особи не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений рекомендованою кореспонденцією (а.с.197 т.4). Заслухавши пояснення представника позивача Цибрух Я.В., відповідача [PERSON] та його представника адвоката Гарасимів Б.І., представника третьої особи ЛМР-Балюєва С.В., представників третьої особи [PERSON] -адвоката Почкіної О.М., Верхоляка Р.З., представника третьої особи МБТІ Іващук О.М., з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши та дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, згідно з довідкою від 27.10.2011 з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію, виданої ЛКП «Збоїща-408», будинок на [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.8 т.1). У будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.1 а.с.8). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України від 21.12.2016 установлено, що згідно зі свідоцтвами про право власності, які видані згідно розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 27 березня 2003 року №285, архівного витягу від 21 березня 1959 року, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками (спільна частково власність) будинку [ADDRESS] . [PERSON] є власником 11/25 частини, [PERSON] та [PERSON] - 14/25 ідеальних і реальних часток цього будинку (т.3 а.с.173-175). Також, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є користувачами земельної ділянки площею 1 218,75кв.м, яка закріплена за вказаним будинком. Згідно довідки Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування Львівської міської ради №2403-3вих 1593 від 19.07.2011 земельна ділянка на [ADDRESS] для будівництва гаражу Львівською міською радою [PERSON] не надавалась (т.1 а.с.35), що підтвердив в судовому засіданні представник Львівської міської ради. Відповідно до довідки Управління Держкомзему у місті Львові від 22.08.2011 вбачається, що інформація про наявність зареєстрованого державного акту на право власності на земельну ділянку на [ADDRESS] відсутня. Зазначено, що вказана земельна ділянка відноситься до державної форми власності, оскільки згідно п.1 ст.84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель переданих у комунальну та приватну власність.(т.1 а.с.36). Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 26 серпня 2011 року № 652 зобов`язано [PERSON] у місячний строк з дня отримання розпорядження демонтувати самовільно збудований гараж під літ.«З» розміром 8,70 м х 4,50 м по [ADDRESS] . (т.1 а.с.5). Згідно з актами ЛКП`Збоїща-408» від 01 вересня 2011 року та від 27 жовтня 2011 року вказане розпорядження вручено [PERSON] , який від підпису відмовився в присутності комісії.(т.1 а.с.6,7). Як, вбачається з висновку експерта №21-18 від 30.05.2018 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи по заяві учасника цивільної справи №466/3067/11, господарська будівля під літерою «З» на [ADDRESS] по своєму функціональному призначенню не є гаражем, а є іншою господарською будівлею - сараєм, що використовується як побутовий склад для зберігання інвентарю та речей домашнього вжитку; господарська будівля (сарай) позначена літерою «З» на [ADDRESS] відповідає державним будівельним нормам ДБН 360 92** щодо розташування на земельній ділянці та критеріям міцності, стійкості і надійності й придатна для подальшої експлуатації; господарська будівля (сарай) позначена літерою «З» на [ADDRESS] розташована на земельній ділянці, яка перебуває в користуванні [PERSON] та жодним чином не випливає на планування, забудову, благоустрій вулиці та зручність утримання суміжним земельних ділянок (т.4 а.с.46-55). Однак, представником ОКП «ЛОР БТІ та ЕО» в судовому засіданні 19.04.2019 було надано пояснення, відповідно до яких, з урахуванням письмових листів ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», що містяться в матеріалах справи щодо статусу будівлі під літ. «З» будівля під літ. «З» зазначена як в технічному паспорті до 24.05.2017, так і в технічному паспорті від 24.05.2017 є однією і тією ж господарською будівлею, тільки зі зміненим функціональним призначення та збільшенням розмірів. Судом приймається до уваги висновок експерта №21-18 від 30.05.2018 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи по заяві учасника цивільної справи №466/3067/11, в частині твердження, що господарська будівля під літерою «З» на [ADDRESS] по своєму функціональному призначенню не є гаражем, а є іншою господарською будівлею. Окрім того, даний висновок експерта №21-18 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи по заяві учасника цивільної справи №466/3067/11 від 03.05.2018 суд розцінює в розрізі порушення прав третіх осіб, зокрема [PERSON] , оскільки Висновок експерта зроблений виключно на підставі правовстановлюючих документів на майно лише відповідача, технічного паспорта від 24.05.2017р., копії архівного витягу від 17.03.2010 №К-146 рішення №1017 від 21.03.1959р. виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих «Про розгляд матеріалів по обміру земель по кварталах», рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26.05.2011р. тощо, без врахування будівлі гаражу під літ «Г», без матеріалів інвентаризаційної справи та правовстановлюючих документів на майно іншого співвласника. Зокрема, відповідно до Висновку №№21-18 від 03.05.2018 експертне дослідження проводилися на підставі: копії свідоцтва про право власності серії САА №540375 від 27.03.2003р. на 14/25 ідеальних і реальних часток будинку [ADDRESS] ; копії архівного витягу від 17.03.2010 №К-146 рішення №1017 від 21.03.1959р. виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих «Про розгляд матеріалів по обміру земель по кварталах»; копії рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26.05.2011р.;копії висновку судової будівельно-технічної експертизи №1001 від 24.01.2011р. Однак,відповідно до п.5.1.4 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 зі змінами для вирішення питань: про відповідність об`єктів нерухомого майна проектно-технічній документації на їх будівництво (ремонт, реконструкцію) та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (містобудівним, протипожежним, санітарно-гігієнічним тощо); відповідність виконаних будівельних робіт (окремих елементів об`єктів, конструкцій, виробів, матеріалів) проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (ДБН, СНиП, стандартам, технічним умовам тощо) - експерту необхідно надати проектну та первинну звітну та виробничу документацію на будівництво об`єкта, документ про приймання в експлуатацію об`єкта будівництва, матеріали технічної інвентаризації на об`єкт, стандарти та технічні умови на виготовлення конструкцій, виробів та матеріалів тощо. Як вбачається з Висновку №21-18 від 03.05.2018 експертом не використовувалися матеріали технічної інвентаризації об`єкта по [ADDRESS] ,у ньому відсутнє посилання на копії правовстановлюючих документів на нерухоме майно іншого співвласника по [ADDRESS] . Відтак, з урахуванням змісту Висновку експертом дослідження проводилися без правовстановлюючих документів на нерухоме майно іншого співвласника. У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в ч.1 ст.376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей об`єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Будівництво вважається правомірним, якщо власник земельної ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на забудову. За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ч.4 ст.376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Визначення часток і спільному майні, що має місце в даному випадку, не припиняє режим спільної часткової власності та не перетворює частки в самостійні об`єкти права власності. Отже, будівництво будь-якої господарської споруди, відповідач може проводити виключно за згодою іншого співвласника будинковолодіння по [ADDRESS] - [PERSON] . Однак в матеріалах справи такий відсутній, а третя особа в ході судового розгляду справи підтримувала позовні вимоги Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в повному обсязі. Слід зазначити, що відповідно до Архівного витягу від 17.03.2010 №К-146 рішення №1017 від 21.03.1959р. виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих «Про розгляд матеріалів по обміру земель по кварталах» за будинковолодінням по [ADDRESS] залишено в користуванні земельну ділянку площею 1 218,75 га. Право користування земельною ділянкою по [ADDRESS] є похідним від права здійснення спільної часткової власності на будівлі, що на ній знаходяться. Відтак встановлення порядку користування земельною ділянкою Шевченківським районним судом м. Львова рішенням від 26.05.2011р. у справі №2-150/11 не породжує виникнення у відповідача будь-яких самостійних прав на певну частину земельної ділянки і не припиняє права спільного користування земельною ділянкою співвласників будинку. А тому твердження відповідача в судовому засіданні про те, що господарська будівля під літ «З» збудована на земельній ділянці, виділеній йому рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26.05.2013р., а відтак не порушує права третіх осіб, є безпідставним. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 391 цього Кодексу, вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України. Слід зазначити, що відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 066/16 від 10.12.2016р.(т.3 а.с.192-201) проведеної в межах цивільної справи №466/5080/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном, будівля «З» збудована біля будівлі під літ «Г» (таблиця 2,3,4,5 Висновку). Згідно Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 066/16 від 10.12.2016р. для обслуговування гаражу під літ «Г» необхідні частини земельної ділянки : - під будівлею гаражу «Г» площею 21,8 кв. м.; - не менше 1 м навколо будівлі гаражу «Г» для обслуговування його конструктивних елементів - 22.88 кв.м. (ст. 7 Висновку). Будівля «Г»- гараж, відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2518159 від 09.01.2004р. та Свідоцтва про право власності на 11/25 ідеальних і реальних часток будинку від 27.03.2003р. належить [PERSON] 3.25 ДБН 360-92 передбачено вимоги щодо наявності протипожежних розривів між будинками або окремо розташованими господарськими будівлями відповідно до ступеня їх вогнестійкості, а також віддаленість ємкостей горючої рідини на присадибній ділянці (при опаленні будинків рідким паливом), які слід приймати відповідно до протипожежних вимог (додаток 3.1). Розташування і орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватись з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості відповідно до "Санитарних норм и правил обеспечения инсоляцией зданий и территорий жилой застройки" та СНІП II-4-79 "Естественное и искусственное освещение" як в будинках, що будуються, так і в сусідніх житлових і громадських будинках. Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. З огляду на наведене, мінімальна відстань між будівлями «Г» та «З» має складати не менше 1 м, що забезпечить можливість відповідного обслуговування конструктивних елементів будівлі «Г», право власності на яку підтверджується належними та допустимими доказами. Будівля ж під літ «З» збудована на земельній ділянці, необхідна для обслуговування будівлі «Г», що належить третій особі, а відтак порушує права останнього у користуванні вказаним майном. Відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. Відповідно до ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України. Шевченківська районна адміністрація є виконавчим органом Львівської міської ради і діє відповідно до наданих їй повноважень. Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 26.08.2011 №652 зобов`язано [PERSON] у місячний строк з дня отримання розпорядження демонтувати самовільно збудований гараж під літ. «З» розміром 8.70м.х4,50м. на [ADDRESS] , зазначене розпорядження станом на даний час не виконано, що засвідчили в судовому засіданні сторони у справі. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідно до листа Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 20.01.12 вбачається, що 05.107.2011 року на засіданні міжвідомчої комісії(протокол № 18 п.10) розглядалась заява [PERSON] щодо узаконення самовільної прибудови гаража на [ADDRESS] . Рішенням міжвідомчою комісією не було прийнято, оскільки між співвласниками будинку [ADDRESS] існує спір в суді щодо самочинного будівництва між учасниками процесу. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Таку правову позицію Верховний Суд України виклав у своїй постанові від 19 квітня 2017 року у справі №354/612/13-ц. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи те, що відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України,п.1.3 Положення «Про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові», затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 835 від 09.09.2011 р.,ч.7 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу, чи належного затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, а у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, тому позовні вимоги Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного, виходячи з принципів правової визначеності та рівності прав усіх учасників цивільно-правових відносин, закріплених в частині 1 статті 1 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що [PERSON] самовільно збудована господарська будівля під літ. «З» (відповідно до техпаспорта на будинок) розміром 9.05х4.56, яка розташована на [ADDRESS] , тому позов, з врахуванням наведених вище обставин підлягає до задоволення.

Outcome: approved