Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, а саме просять суд визнати у рівних частинах по 1/2 за кожною право власності на житловий будинок, позначений літерою А-1 у технічному паспорті, загальною площею 68,8 м2, житловою площею 42,4 м2 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, а саме: сарай під літ. Б, сарай під літ. В, вбиральню під літ. Г, сарай під літ. Д, вимощення під літ. І, огорожу № 2, хвіртку № 3, ворота № 4, хвіртка № 5, колодязь № 6 по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] . Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 15.11.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 03.12.2019 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду. В обгрунтування позовних вимог позивач та її представник пояснили, що [INFO] у с. Головецько Сколівського району Львівської області помер чоловік [PERSON] та батько [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25.09.2001 року Головецькою сільською радою Сколівського району Львівської області. Факт родинних відносин підтверджується копіями свідоцтва про народження та шлюб позивача - [PERSON] та копією свідоцтва про шлюб [PERSON] . Позивачі зазначають, що вони є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] та прийняли спадщину за законом шляхом фактичного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті та вступу в управління і розпорядження спадковим майном. Позивачем [PERSON] було подано у Сколівську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька - [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] і до дня смерті проживав по [ADDRESS] , однак державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском шестимісячного терміну для прийняття спадщини та відсутністю у неї оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, внаслідок чого позивачі вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Відповідач в судове засідання не з`явилась, однак 03.12.2019 року на адресу суду надійшло клопотання, в якому вона просить судовий розгляд справи проводити без її участі та зазначає, що визнає позовні вимоги в повному обсязі і просить їх задовольнити. Крім цього, в матеріалах справи наявна заява [PERSON] , в якій вона зазначає, що їй відомо про відкриття спадщини на майно, що залишилося після смерті батька [PERSON] , у встановлений законом термін, як спадкоємиця першої черги не зверталася, на спадщину не претендує, в суд для продовження терміну для прийняття спадщини звертатися не буде. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [INFO] у с. Головецько Сколівського району Львівської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25.09.2001 року Головецькою сільською радою Сколівського району Львівської області. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.01.1971 року вбачається, що [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , внаслідок укладення якого дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Зі свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , вбачається, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] . 16.11.1996 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , внаслідок чого змінила прізвище на « [PERSON] ». Даний факт підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.04.2019 року, виданого Сколівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області відповідно до актового запису № 7. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.07.1977 року. 05.06.1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, внаслідок якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Також, судом встановлено, що [INFO] у с. Головецько Сколівського району Львівської області померла мати [PERSON] - [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20 травня 1996 року Головецькою сільською радою Сколівського району Львівської області. Відповідно до заповіту, складеного 27.03.1989 року та посвідченого секретарем виконкому Головицької сільської ради народних депутатів за реєстровим № 4, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідає своєму сину [PERSON] . Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 15.12.1989 року, виданий виконкомом Сколівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Сколівської районної ради народних депутатів від 09.12.1989 року. Згідно довідки № 608 від 04.12.2019 року, виданої Головецькою сільською радою Сколівського району Львівської області, [PERSON] до дня смерті - [INFO] постійно проживала в [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 11.09.2019 року № 479, виданої виконавчим комітетом Головецької сільської ради Сколівського району Львівської області, [PERSON] до дня смерті - [INFO] постійно проживав по [ADDRESS] . Разом з ним в цьому ж будинку постійно проживала і проживає на даний час його дочка [PERSON] та дружина [PERSON] . Частиною 1 статті 549 ЦК УРСР, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , визначено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, з наведених вище норм законодавства вбачається, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері, вступивши в управління та володіння спадковим майном - будинком [ADDRESS] , однак юридично не оформив. [INFO] помер [PERSON] . Оскільки заповіту [PERSON] не складав, то спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України були дружина померлого - [PERSON] та доньки - [PERSON] і [PERSON] . Слід зазначити, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживали та були зареєстровані у спірному будинку по [ADDRESS] , заяви про відмову від спадщини не подавали, внаслідок чого в розумінні ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. [PERSON] , в свою чергу, подала заяву, зареєстровану за реєстровим № 27 секретарем Плав`янської сільської ради Сколівського району Львівської області, в якій зазначила, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті батька - [PERSON] , однак вона не зверталась з заявою про прийняття спадщини, на спадкове майно не претендує та не буде звертатись в суд з заявою про продовження строку на прийняття спадщини після смерті батька. В розумінні частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 даної статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п. 3.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до норм ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Слід зазначити, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до роз`яснень, викладених у листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Згідно довідки Стрийського МБТІ від 09.04.2019 року № 719 вбачається, що згідно даних технічного архіву Стрийського МБТІ право власності на об`єкт нерухомого майна зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого 15.12.1989 року виконкомом Сколівського районною Радою народних депутатів на підставі рішення виконкому Сколівської районної Ради народних депутатів № 321 від 09.12.1989 року та зареєстровано в реєстровій книзі № 1 за реєстровим номером № 15. На житловий будинок літ. «Ж-2» та сарай літ «З» право власності не зареєстроване. Таким чином, аналіз вищенаведених норм закону дає підстави стверджувати, що покійний [PERSON] набув за життя право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відтак, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті та фактичним вступом в управління та володіння спадковим майном (ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР). Таким чином, з урахуванням того, що оригінали правовстановлюючих документів на спірний будинок у позивачів відсутні, внаслідок чого іншим способом, окрім звернення до суду, захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на майно спадкодавця вони не можуть, з метою забезпечення належної реалізації права власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved