Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

В квітні 2018 року [PERSON], звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою, з послідуючими уточненнями, в якій просив: стягнути з ДП "Інфорєсурс" на його користь індексацію заробітної плати за період часу з 01 січня 2015 року по 03 серпня 2017 року в сумі 34 974, 11 грн. та витрати понесені ним по оплаті правової допомоги (правничу допомогу) та судового збору. Вимоги обґрунтовує тим, що Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року (справа №761/1113/15-ц) його поновлено на посаді Директора ДП "Інфоресурс" з 08 грудня 2014 року та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року (справа №761/1113/15-ц) на його користь стягнуто середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 216 321, 84 грн. Вказане рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року виконано Міністерством освіти та науки України лише 02 липня 2016 року та поновлено позивача на посаді директора ДП "Інфоресурс" з 08 грудня 2014 року - наказ №269-к від 02 липня 2016 року. Наказом Міністерства освіти та науки від 02 липня 2016 року №270-к [PERSON] звільнено із посади директора ДП "Інфоресурс" на підставі п.7-2 ч. 1 статті 36 КЗпП України з 02 липня 2016 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року, залишеного в силі постановою Апеляційного суду міста Києва від 06 лютого 2018 року (справа №761/25491/16-ц), позивача було поновлено на посаді з 02 липня 2017 року. Вказане рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року виконано Міністерством освіти і науки України лише 01 березня 2018 року. Наказ №77-к від 01 березня 2018 року, про поновлення на посаді директора ДП "Інфоресурс" в якому було скасовано наказ, №270-к від 02 липня 2016 року про звільнення позивача, та поновлено його на посаді директора ДП "Інфоресурс" з 02 липня 2016 року. Протокольною ухвалою суду від 30 травня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено Міністерство освіти і науки України. В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, з урахуванням поданих заяв про зменшення позовних вимог, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; причину неявки суду не повідомив; відзив на позов не надіслав. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, і це встановлено судом, 20 серпня 2012 року між Міністерством освіти та науки України та [PERSON] було укладено Контракт №43 з керівником ДП "Інфоресурс", відповідно до якого, [PERSON] було призначено на посаду директора ДП "Інфоресурс"(а.с.8-10). Наказом Міністерства освіти і науки України від 03 квітня 2014 року № 138-к "Про дострокове розірвання контракту", [PERSON] звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Наказом від 08 грудня 2014 року № 632-К "Про перенесення дати звільнення [PERSON].", змінено дату звільнення з 03 квітня 2014 року на 08 грудня 2014 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2015 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд. Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року скасовано та постановлено нове рішення, яким, позовні вимоги [PERSON] задоволені, постановлено: скасувати наказ Міністерства освіти та науки України № 138-к від 8 грудня 2014 року про звільнення [PERSON]; поновити [PERSON] на посаді директора ДП "Інфоресурс" з 8 грудня 2014 року; стягнути з ДП "Інфоресурс" на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 216 321, 84 грн.; стягнути з ДП "Інфоресурс" на користь держави судовий збір в розмірі 2 163, 21 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць (а.с.13-14). Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року виправлено описки в рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року, зазначивши в резолютивній частині рішення "рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року" замість " рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року", "[PERSON]" замість "[PERSON]", наказ №632-к від 08 грудня 2014 року замість №138-к (а.с.15). Наказом Міністерства освіти і науки України від 02 липня 2016 року за №269-к, скасовано наказ Міністерства освіти і науки України від 08 грудня 2014 року № 632-к "Про перенесення дати звільнення [PERSON].". Поновлено [PERSON] на посаді директора ДП "Інфоресурс" з 08 грудня 2014 року (а.с.16). Наказом Міністерства освіти і науки України від 02 липня 2016 року за №270-к, достроково розірвано Контракт №43 від 20 серпня 2012 року та звільнено [PERSON] з посади директора ДП "Інфоресурс" 02 липня 2016 року (а.с.17). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року позов [PERSON] до Міністерства освіти і науки України, ДП "Інфоресурс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON], про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено у повному обсязі, постановлено: визнати незаконним наказ Міністерства освіти і науки України № 270-к від 02 липня 2016 року "Про звільнення [PERSON]."; поновити [PERSON] на посаді директора ДП "Інфоресурс"з 02 липня 2016 року; стягнути із ДП "Інфоресурс" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 348 518, 52 грн. (сума зазначена без утримання податку з доходів та інших обов'язкових платежів), з індексацією; стягнути із Міністерства освіти і науки України на користь держави судовий збір у розмірі 640, 00 грн.; стягнути із ДП "Інфоресурс" на користь держави судовий збір у розмірі 3 485, 18 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині щодо поновлення [PERSON] на посаді директора ДП "Інфоресурс" з 02 липня 2016 року та в частині щодо присудження виплати заробітної плати у межах платежу за один місяць (а.с.18-22). Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку та розподілу судових витрат змінено, постановлено: стягнути з ДП "Інфоресурс" на користь [PERSON] середній заробіток за час невиконання рішення про поновлення на роботі за період з 23 грудня 2015 року до 02 липня 2016 року в сумі 111 594, 60 грн. за виключенням обов'язкових податків та зборів; стягнути з ДП "Інфоресурс" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 липня 2016 року до 03 серпня 2017 року включно в сумі 234 348, 66 грн. за виключенням обов'язкових податків та зборів; стягнути із Міністерства освіти і науки України на користь держави судовий збір у розмірі 640, 00 грн.; стягнути з ДП "Інфоресурс" на користь держави судовий збір в сумі 3 429, 43 грн.; в іншій частині рішення залишено без змін (а.с.23-36). Наказом Міністерства освіти і науки України від 01 березня 2018 року за №77-к, скасовано наказ Міністерства освіти і науки України від 02 липня 2016 року № 270-к "Про звільнення [PERSON].". Поновлено [PERSON] на посаді директора ДП "Інфоресурс" з 02 липня 2016 року на умовах контракту від 20 серпня 2012 року (а.с.37). Вирішуючи справу по суті, суд, виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Індексація заробітної плати у встановленому законодавством порядку, передбачена ч.5 ст. 95 КЗпП України. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами ( ч.4 ст. 97 КЗпП України). При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (ст. 116 КЗпП України). Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору ( ч.1 ст. 21 ЗУ "Про оплату праці"). Суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (ст. 22 ст. 21 ЗУ "Про оплату праці"). Відповідно до ст. 33 ЗУ "Про оплату праці", в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін (п. 3 частини першої статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії"). Конституційний Суд України, у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013, дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги (пункт 2.2.), працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців (пункт 2.3.). Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. З матеріалів справи вбачається, що відповідач допустив затримку у виплаті заробітної плати позивачу більш ніж на один місяць, а тому у нього в силу наведених норм закону виник обов'язок виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат", сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно ст. 34 Закону України "Про оплату праці", компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. За положеннями п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. В силу цього суд вважає, що щомісячні індекси споживчих цін, оприлюднені Державною службою статистики України на офіційному сайті http://www.ukrstat.gov.ua/, є загальновідомою інформацією. Відповідно до докладного розрахунку, наведеного позивачем в заяві про зменшення позовних вимог від 21 травня 2018 року, сума індексації заробітної плати з 01 січня 2015 року по 03 серпня 2017 року складає 34 974, 11 грн. Суд, перевіривши розрахунок розміру індексації заробітної плати, що його визначено представником позивача у розмірі 34 974, 11 грн. та не погоджується з ним, так як, розмір компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, згідно зведеній таблиці індексів споживчих цін за період з січня 2015 року по серпень 2017 року складає 30 002, 37 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 30 002, 37 грн. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа "Суханов та Ільченко проти України" заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини", заява N9 42527/98 тощо) "майно" може являти собою "існуюче майно" або засоби, включаючи "право вимоги" відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання"/ "правомірне очікування" (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України Про оплату праці", а позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах до 03 серпня 2017 року, при звільненні не отримав всі належні йому платежі (не було проведено індексацію заробітної плати), майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.15 ЦПК України). До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України) Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Із матеріалів справи вбачається, що 10 квітня 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вищезазначена позовна заява [PERSON] до ДП "Інфоресурс", третя особа Міністерства освіти і науки України, про стягнення індексації заробітної плати. У справі відбулось два судових засідання. Як вбачається із матеріалів справи, 02 січня 2018 року між [PERSON], (далі - Клієнт) та адвокатом [PERSON] (далі - Адвокат/Виконавець) було підписано Договір про надання правової допомоги №02/02-01/1820-1. За умовами п.1.1 Договору, Клієнт доручає, а Адвокат здійснює правову допомогу Клієнту в обсязі і на умовах, які передбачені цим Договором, а саме: представництво та захист інтересів Клієнта у всіх установах незалежно від форми власності та в судах усіх інстанцій України щодо захисту його інтересів, за що Клієнт зобов'язується сплатити Адвокату гонорар (винагороду) у розмірі і на умовах визначених Договором (Розділ 4). Відповідно до ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 23 травня 2018 року представником позивача подано до суду попередній розрахунок судових витрат. Як вбачається із опису робіт, які здійснені адвокатом, він надавав наступну правничу допомогу: -зустріч та усна консультація клієнта узгодження правової позиції - 1 година - 850,00 грн. - отримання доказів для позовної заяви, виготовлення копій документів - 1 година - 850,00 грн. - складання та надсилання заяви Про проведення індексації заробітної плати з 2014 по 2018 рік відповідачу - 1 година - 1700,00 грн. - складання процесуальних документів по цивільній справі про стягнення індексації заробітної плати (1 документ = 1 година) - 1 година - 1 700,00 грн. - представництво та захист клієнта в Шевченківському районному суді по справі про стягнення індексації заробітної плати (відвідування судових засідань) - 2 година - відомості відсутні. - підготовка та подання позовної заяви - 3 годин - 8 500,00 грн. А всього згідно розрахунку представника позивача ним витрачено 7 години за які позивач сплатив 13 600,00 грн. З копій актів приймання-передачі наданих послуг вбачається, що 23.05.2018 року між позивачем та його представником підписано акт про виконання робіт 7 годин за які згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера від 23 травня 2018 року [PERSON], сплатив 13 600,00 грн., без врахування представництва в судових засіданнях (а.с.89). Представник відповідача не звертався до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Проте суд, враховуючи положення діючого законодавства, оцінюючи зв'язок витрат зазначених в розрахунку з розглядом справи, приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення витрат, а саме: не надано детального опису робіт в частині отримання доказів для позовної заяви, виготовлення копій документів, складання процесуальних документів по цивільній справі (так як крім цього включено час підготовки та складання позовної заяви), складання та надсилання заяв. Суду не було надано повного тексту Договору про надання правової допомоги, а тому, суд позбавлений можливості встановити яким чином сторони обумовили оплату послуг адвоката (погодинна чи загальна сума за виконані роботи). Вимоги позивача про стягнення витрат, які включають час на погодження правової позиції в суді 850, 00 грн., отримання доказів для позовної заяви, виготовлення копій документів у сумі 850, 00 грн., підготовку та подання позовної заяви у сумі 5 100, 00 грн. (виходячи із розрахунку 1700, 00 грн. х 3 години = 5 100, 00 грн.), суд вважає співмірними заявленим вимогам. Таким чином, із заявлених 13 600, 00 грн., як вартість витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає за можливе задовольнити вказані витрати у розмірі 6 800, 00 грн. Інші витрати на професійну правничу допомогу адвоката, не підлягають задоволенню, а саме: складання та надсилання заяви про проведення індексації заробітної палати (3), складання процесуальних документів по цивільній справі про стягнення індексації заробітної плати (4), так як дані пункти наданих послуг повторюються в пункті (6) - підготовка та подання позовної заяви; вимоги про стягнення витрат за представництво та захист клієнта в Шевченківському районному суді по справі про стягнення індексації заробітної плати (відвідування судових засідань) представником перед судом не ставляться. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial