Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] через свого представника - адвоката Калініна С.К., засобами поштового зв`язку звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд: 1) визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни № 991 від 18.02.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» заборгованість за кредитним договором в розмірі 16 359 грн.; 2) стягнути судові витрати. В обґрунтування позову вказував, що 18.02.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 259627 від 21.02.2020 року, укладеного між ним та ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ». Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис не відповідає вимогам закону та вчинений з порушенням порядку вчинення виконавчих написів. Зазначає, що чинне законодавство передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, що підтверджено постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. 30.03.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 01.04.2021 року ухвалою суду вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню № 64611578 від 23.02.2021 року, відкритому на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. № 991 від 18.02.2021 року. 02.04.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В матеріалах справи містяться поштові повідомлення про отримання учасниками справи копії ухвали про відкриття провадження, а також копії позовної заяви з додатками відповідачем та третіми особами. 11.05.2021 року на адресу суду надійшов відзив ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» з запереченнями на позов. Вказаний відзив обґрунтований тим, що 21.02.2020 року між сторонами укладено кредитний договір № 259627 на суму 13 500 грн., зобов`язання за яким позивачем не виконано. 01.02.2021 року на адресу [PERSON] направлено претензію про сплату боргу та попередження про його стягнення в примусовому порядку, яка вважається врученою, однак кредит не повернуто, тож ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» надав нотаріусу документи, які підтверджують безспірність заборгованості по кредиту [PERSON] . Зазначено про законність діяльності товариства, правомірність виконавчого напису та відсутність підстав для його скасування. З посиланням на судову практику, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 21.02.2020 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІЗІ КРЕДИТ" укладено кредитний договір № 259627, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати грошові кошти в сумі 13 500 грн. на особисті потреби, а позивач зобов`язався повернути вказані кошти разом з процентами відповідно до графіку платежів, що є додатком № 2 до договору. Загальна сума всіх платежів позичальника за договором з урахуванням процентної ставки за кредитом становить 19 764 грн., що включає 13 500 грн. суми кредиту та 6 264 грн. процентів (п. 5.7 договору). Відповідно до графіку здійснення платежів (додаток № 2) до договору № 259627 від 21.02.2020 року, [PERSON] мав повернути суму отриманого кредиту рівними частинами по 3 294 грн. в період з 06.03.2020 року по 15.05.2020 року. Згідно з карткою обліку виконання кредитного договору № 259627 від 31.12.2020 року, позивачем в рахунок боргу сплачено 3 405 грн. з них: 06.03.2020 року - 3 300 грн., 21.02.2021 року - 105 грн., залишок заборгованості становить 16 359 грн. 01.02.2021 року ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» направило рекомендованим листом на адресу [PERSON] претензію № 25770028290/ВМ з вимогою про погашення боргу в розмірі 16 359 грн. Відповідно до копії довідки АТ «Укрпошта» від 02.03.2021 року рекомендоване поштове відправлення № 0200248579624, надіслане позивачу, повернуто відправнику ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» за закінченням терміну зберігання. 08.02.2021 року представник ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» звернувся із заявою до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. із заявою про вчинення виконавчого напису, надавши останній: кредитний договір, копії реєстру поштових відправлень, розрахунок заборгованості та копію довіреності представника. 18.02.2021 року приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна вчинила виконавчий напис № 991 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЗІ КРЕДИТ" заборгованості за кредитним договором № 259627 від 21.02.2020 року за період з 20.03.2020 по 01.02.2021 в сумі 16 359 грн., що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 13 342,80 грн., простроченої заборгованості за відсотками - 3 016,20 грн. На підставі вчиненого виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою Марією Вікторівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64611578 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ІЗІ КРЕДИТ" заборгованості за кредитним договором в розмірі 16 359 грн. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Згідно з п. 1.1 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 Порядку передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється КМУ. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Наведена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 01.04.2020 року у справі № 201/15282/16-ц (провадження № 61-40796св18). З наявних в матеріалах справи документів судом встановлено, що між сторонами дійсно був укладений кредитний договір, умовами якого було передбачено сплату тіла кредиту та відсотків в попередньо визначеному розмірі. За вказаним договором [PERSON] порушив взяте на себе зобов`язання та допустив порушення строків сплати кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 16 359 грн. за період з 20.03.2020 року по 01.02.2021 року. Відповідачем було надіслано вимогу про усунення порушень за кредитним договором, однак дана вимога позивачем не отримана, а 02.03.2021 року повернута за закінченням терміну зберігання, що підтверджується копією поштового повідомлення, в якому зазначена адреса позивача, така ж, що і в кредитному договорі та у позовній заяві. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Матеріали справи відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення не містять. Таким чином позивач не був належним чином повідомлений відповідачем про його намір звернути стягнення за кредитним договором у випадку неповернення простроченого боргу. Не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про можливість надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Таким чином, доводи відповідача про те, що не отримання вимоги про усунення порушень за кредитним договором не є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, на думку суду, є безпідставним. Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17. Крім цього, вказана необізнаність позивача про наявність наміру відповідача звернутись до нотаріуса з метою стягнення коштів в позасудовому порядку, а також видача самого виконавчого напису за відсутності навіть теоретичної можливості подати певні заперечення, чи усунути завчасно наявну заборгованість, призводять до негативних наслідків для позивача у вигляді понесення останнім витрат по сплаті виконавчого збору на користь приватного виконавця в розмірі 1 635,90 грн. в межах відкритого виконавчого провадження. Також, вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус не врахував, що постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнана незаконною та нечинною в частині, зокрема, її доповнення переліком після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Таким чином встановлено, що для одержання виконавчого напису нотаріусу повинні подаватися саме нотаріально посвідчені кредитні угоди, що передбачають сплату грошових сум, в оригіналі разом з документами, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Наведене підтверджується постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Отже, нотаріус та відповідач, звертаючись із заявою про вчинення виконавчого напису, наведені вище обставини не з`ясували. Враховуючи викладене, заперечення позивача щодо виконавчого напису та позицію відповідача у справі, суд дійшов висновку про доведеність вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання. Стаття 12 ЦПК України визначає принцип змагальності цивільного судочинства. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу позовних вимог, а відповідач, як на підставу своїх заперечень, з врахуванням засад законності, розумності і справедливості, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо відшкодування судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 362 грн. (908 + 454). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Представником позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії наступних документів: 1) договір № б/н/21 про надання правничої (правової) допомоги від 02.03.2021 року, укладеним між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» та [PERSON] ; 2) додаток № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги № б/н/21 від 02.03.2021 року, складеного 02.03.2021 року, яким зазначено гонорар (винагороду) послуг у розмірі 5 000 грн.; 3) акт виконаних робіт за договором про надання правничої (правової) допомоги № б/н/21від 02.03.2021 року, складеного 19.03.2021 року на суму 6 000 грн.; 4) витяг з рішення засновника від 17.07.2018 року про рекомендовані ставки адвокатського гонорару; 5) свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Калініну С.К. серії ПТ № 2212 від 26.06.2018 року; 6) ордер серії ВІ № 1026164 від 19.03.2021 року про надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Калініним С.К., виданий АО «Калінін і партнери»; 8) меморіальний ордер № @2PL522480 від 02.03.2021 року про оплату [PERSON] за послуги згідно з договором № б/н/21від 02.03.2021 року. З вищезазначених документів вбачається, що загальний час, витрачений адвокатом на надання позивачу послуг становить 16,5 годин, загальна вартість наданих послуг становить 5 000 грн. Однак, суду не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати позивачем коштів в розмірі 5 000 грн., зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, незалежно від того готівковий чи безготівковий розрахунок це був. Стороною підтверджено перерахування коштів за надані послуги лише в розмірі 1500 грн. У відзиві на позовну заяву відповідачем висловлені заперечення щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та підтверджені належними доказами витрати на професійну правничу (правову) допомогу на суму в розмірі 1 500 грн.

Outcome: partial