Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] селищної ради про визначення частки майна у спільній сумісній власності, третя особа приватний нотаріус [PERSON] районного нотаріального округу Луганської області [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку, який розташований за адресою: Луганська область, смт Новоайдар, вул. Дружби (колишня назва Кірова), буд. 217 "А". 11.08.2010 р . помер [PERSON], який за життя склав заповіт, яким все своє майно заповідав [PERSON] 06.09.2016 р. померла [PERSON], яка за життя склала заповіт, яким все своє майно заповідала [PERSON] На теперішній час [PERSON] має намір успадкувати майно після [PERSON] та [PERSON], проте при зверненні до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право власності на домоволодіння яке є спадковим, не визначені частки у спільному сумісному майні спадкодавців. На підставі вищенаведеного, позивач просила суд визначити частки майна у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] селищної ради [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] районного нотаріального округу Луганської області [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечень з приводу позовних вимог до суду не надала, у вирішенні питання покладалась на розсуд суду. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку, який розташований за адресою: Луганська область, смт Новоайдар, вул. Дружби (колишня назва Кірова), буд. 217 "А", що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності №311 від 02.04.1979 р. (а.с.8). 11.08.2010 р. помер [PERSON], який за життя склав заповіт, яким все своє майно заповідав [PERSON] (а.с.9) 06.09.2016 р. померла [PERSON], яка за життя склала заповіт, яким все своє майно заповідала [PERSON] (а.с.10). На теперішній час [PERSON] має намір успадкувати майно після [PERSON] та [PERSON], проте при зверненні до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право власності на домоволодіння яке є спадковим, не визначені частки у спільному сумісному майні спадкодавців, що підтверджується копією роз`яснення приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу Луганської області [PERSON] (а.с.6). Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту порушених прав визначені у ст.16 ЦПК України. \~Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно положень ч. 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, частиною 1 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності. При цьому, зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно п. 224 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5 нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визнання) частки померлого у спільному майні. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 369 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної сумісної власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної сумісної власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження сумісною власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. \~За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, підтверджені письмовими доказами, сумніву у їх достовірності суд не має, позивач є спадкоємцем за заповітом та має намір прийняти спадщину, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Представник відповідача та третя особа проти задоволення позовних вимог не заперечували. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 16, 319, 355, 368, 370, 1220, 1222, 1226 ЦК України, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,

Outcome: approved