Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили визнати за ними в рівних частках, по 1/2 частині за кожним, право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, загальною площею 131 кв.м, житловою площею 81,20 кв.м., з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначили, що згідно довідки Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області № 693 від 23 вересня 2014 року за записами погосподарської книги Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області за 2011 -2015 роки головою домоволодіння за адресою: [ADDRESS], значився їх батько [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті вони та дружина померлого [PERSON] у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, проте свідоцтво про право на спадщину не отримали, оскільки за життя [PERSON] право власності на житловий будинок в КП «Харківське районне БТІ» зареєстровано не було. [INFO] померла їх мати [PERSON] Після смерті матері вони також звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, що підтверджують право власності та державну реєстрацію спадкового майна. Зазначені обставини змусили звернутися їх до суду. Позивачі [PERSON] та [PERSON], належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Представник відповідача - Циркунівької сільської ради Харківського району Харківської області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Сільський голова Самойлова Т.В. надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за відсутності представника відповідача, проти задоволення позову не заперечувала. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON], а [INFO] син [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в 1982 році в період шлюбу побудували житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Право власності на вказаний житловий будинок в КП «Харківське районне БТІ» зареєстровано не було, що підтверджується інформацією КП «Харківське районне БТІ» за № Ч-111 від 22 вересня 2014 року. За довідкою Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області № 693 від 23 вересня 2014 року згідно записів погосподарської книги Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області за 2011 -2015 роки головою домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок 0809-01), значиться [PERSON] Згідно зі ст.22 КпШС України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. В період будівництва житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому набули право спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини вказаного будинку. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] та сини [PERSON], [PERSON], шляхом подання до Першої державної нотаріальної контори Харківської області заяв про прийняття спадщини в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що підтверджується копією спадкової справи №157/2013. [INFO] померла [PERSON] Спадщину після її смерті прийняли сини [PERSON], [PERSON], шляхом подання до Першої державної нотаріальної контори Харківської області заяв про прийняття спадщини в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що підтверджується копією спадкової справи № 763/2014. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], та матері [PERSON], померлої [INFO], позивачам Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області було відмовлено через відсутність документів, що підтверджують право власності спадкодавців на вище зазначений житловий будинок та рекомендовано звернутися до суду. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268- 1270 ЦК. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставінаказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З огляду на наведене, а також враховуючи наявність запису у погосподарській книзі на ім'я [PERSON], що підтверджує право приватної власності на спадкове майно, прийняття позивачами спадщини після смерті батьків в порядку ст. 1269 ЦК України, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: approved