Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до автогаражного кооперативу «Заря» про визнання права власності на гараж, в обґрунтуванні позову зазначив що, він є членом автогаражного кооперативу "Заря", який зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Ворошиловградської міської ради народних депутатів № 284/8 від 17.10.1989 року затверджено прирізку земельної ділянки для розширення автогаражного кооперативу "Заря". На вказаній земельній ділянці розташовані гаражі кооперативу, в тому числі і той гараж, який закріплений за позивачем. Згідно довідки від 21.10.2013р. у вказаному кооперативі за позивачем закріплено гаражний бокс [NUMBER] площею 28,6 м2, 1991 року забудови. Позивач зазначив, що право встановлювальні документи на гараж, які б посвідчували право власності позивача відсутні, у зв'язку з чим він не має можливості в повному обсязі використати своє право власності, хоча збудував гараж [NUMBER] в 1991 році і з того часу відкрито та безперешкодно користувався ним безперервно більше 20 років. З огляду на вищенаведене, позивач просить суд, визнати за ним право власності на гараж [NUMBER], який розташований на території автогаражного кооперативу "Заря" за адресою [ADDRESS]. У судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачем позовні вимоги в повному обсязі було визнано. Представники третіх осіб до суду не зявились, повідомлялись належним чином. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, коли суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач є членом автогаражного кооперативу "Заря", який зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Ворошиловградської міської ради народних депутатів № 284/8 від 17.10.1989 року затверджено прирізку земельної ділянки для розширення автогаражного кооперативу "Заря" (а.с. 14). На вказаній земельній ділянці розташовані гаражі кооперативу, в тому числі і той гараж, який закріплений за позивачем. Судом, також, встановлено, що позивач є членом автогаражного кооперативу який має в володінні гаражний бокс та вніс свій членський внесок згідно з довідки яка була видана на основі списків членів автогаражного кооперативу "Заря" (а.с. 10) Крім того, при дослідженні матеріалів справи судом було встановлено, що відповідач проти визнання за [PERSON] права власності на гараж [NUMBER], якій розташований на території автогаражного кооперативу "Заря" за адресою [ADDRESS] не заперечує /а.с. 23/. Згідно ст. 19-1 Закону України "Про кооперацію" член гаражного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за гараж наданий йому в користування, набуває права власності на це майно. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: "Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання...". Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інще не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. В роз'ясненні Міністерства Юстиції України від 13.10.2011р. про "Деякі аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна" зазначено: статтею 344 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved