Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому зазначив, що до 17 липня 2017 року перебував у трудових відносинах із відповідачем по справі, працював машиністом тепловозу та був звільнений за п.1 ст.40 КЗпП України. На день звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з січня по липень 2017 року в загальному розмірі 39269 гривень 76копійок. Позивач просить: -стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за січень 2017 року - 1944грн 30коп, за лютий 2017 року - 5713грн 40коп, за березень 2017 року - 4036грн 29коп, за квітень 2017 року - 2395грн 51коп, за травень 2017 року - 2031грн 90коп, за червень 2017 року - 1581грн 58коп, за липень 2017 року - 21566грн 78коп, а всього - 39269 грн 76коп; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с.28). Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, надав відзив на позову заяву (а.с.33-34), в якому просив розглянути справу за його відсутності та відмовити [PERSON] в задоволенні позову в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію наступними обставинами: - місце роботи позивача знаходилось на території проведення антитерористичної операції, з огляду на що та у зв`язку з відсутністю доступу до первинних документів (зокрема, до табелів обліку робочого часу) нарахування заробітної плати з 16 березня 2017 року припинено; - в період часу з 01 березня по 17 липня 2017 року у відповідача відсутня заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] , оскільки нарахування заробітної плати за цей період не здійснювалось через відсутність первинних документів; - АТ «Українська залізниця» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин на підставі Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2; - відповідач втратив контроль над структурним підрозділом і його діяльністю після захоплення 17 березня 2017 року невідомими особами адміністративної будівлі Донецької дирекції залізничних перевезень, що дає підстави для критичного оцінювання наданих позивачем на підтвердження позовних вимог доказів. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, працював помічником машиніста тепловозу у виробничому підрозділі «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-7). 17 липня 2017 року [PERSON] звільнений із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.6-7). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип та найменування відповідача по справі на акціонерне товариство «Українська залізниця». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з січня по липень 2017 року позивач [PERSON] надав копії розрахункових листів (табуляграм) (а.с.8-14), з яких вбачається, що позивачу нараховано заробітну плату за січень 2017 року 1944грн 30 коп (сума до виплати - 1546грн 08коп), за лютий 2017 року - 5713грн 40коп (сума до виплати - 3303грн 20коп), за березень 2017 року - 4036грн 29коп (сума до виплати - 3209грн 59коп), за квітень 2017 року - 2395грн 51 коп (сума до виплати - 1904 грн 86 коп), за травень 2017 року - 2031грн 90коп (сума до виплати 1615 грн 73 коп), за червень 2017 року - 1518 грн 58коп (сума до виплати - 1207 грн 55 коп), за липень 2017 року - 21566грн 78коп (сума до виплати - 17086 грн 47коп). На виконання ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2019 року (в частині витребування доказів) відповідачем надано довідку від 05 листопада 2019 року № 1304/2 (а.с.35), з якої вбачається, що [PERSON] за січень 2017 року нараховано заробітну плату в розмірі 1944грн 30коп, до виплати належить 1546 грн 08 копійок (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів у розмірі 398 грн 22коп); за лютий 2017 року нараховано 5713 грн 40 коп, до виплати належить 4543грн 20 коп (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів у розмірі 1170 грн 20коп); за період часу з березня по липень 2017 року заробітна плата не нараховувалась (а.с.35). З індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] . Реєстру застрахованих осіб, сформованих станом на 21 січня 2020 року (а.с.59-60), вбачається, що страхувальником - регіональною філією «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (код 40150216) було нараховано [PERSON] заробітну плату в січні 2017 року в розмірі 6243грн 30 коп, в лютому 2017 року - 5713грн 40 коп, в березні 2017 року - 4036грн 29 коп; з квітня по липень 2017 року відсутні відомості про нарахування заробітної плати. Відповідно до платіжної відомості № 589 [PERSON] сплачено заробітну плату за січень 2017 року в розмірі 1546 грн 08коп (а.с.63-64). Відповідно до платіжних відомостей № 767, №1133 [PERSON] сплачено заробітну плату за лютий 2017 року в загальному розмірі 4543 грн 20коп (1240грн 00коп+ 3303грн 20коп) (а.с.65-68), що узгоджується із випискою по картковому рахунку № [NUMBER] за період часу з 01 січня 2017 року по 23 жовтня 2019 року (а.с.48). Відповідно до статті 20 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування. Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства. Відповідно до пункту 5 розділу I "Загальні положення" Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який затверджений постановою Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року № 10-1, Реєстр застрахованих осіб забезпечує, в тому числі, облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до пункту 2 розділу IV "Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них" зазначеного Положення до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме: персоніфіковані відомості про застрахованих осіб та інформація про нарахування страхових внесків, про трудовий та страховий стаж, особливі умови праці, які дають право на пільги в пенсійному забезпеченні та із загальнообов`язкового державного соціального страхування, період, який відповідно до законодавства зараховується до страхового стажу без сплати страхових внесків, кількість календарних днів перебування у трудових та цивільно-правових відносинах, проходження служби за відповідний місяць, що подаються страхувальниками у складі звітності; відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями, - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства. Згідно правового висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже, відомості про заробітну плату, що подаються роботодавцями до Реєстру застрахованих осіб, є офіційними відомостями, а тому індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) є належним доказом, що містить інформацію щодо предмету доказування у цій справі - розміру нарахованої позивачу [PERSON] заробітної плати за період часу з січня по липень 2017 року. Суд ввважає належними та допустимими доказами надані позивачем розрахункові листи (табуляграми) за січень - липень 2017 року, оскільки їх видача працівнику передбачена ст. 110 КЗпПУКраїни та ч.1 ст.30 Закону України «Про оплату праці», вказані в них відомості відповідачем не спростовані. Суд зауважує, що довідка від 05 листопада 2019 року № 1304/2, видана відповідачем, як вбачається з її змісту, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до п.п.3,4 вказаної Постанови не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження оплата простою, компенсація за невикористані дні відпустки. З досліджених судом копій розрахункових листів (табуляграм) за період часу з березня по липень 2017 року вбачається, що [PERSON] нараховувалась заробітна плата за час простою (код 340) та компенсація за невикористану відпустку (код 308), що на переконання суду свідчить про те, що в довідці від 05 листопада 2019 року № 1304/2 зазначені не всі суми, які були нараховані відповідачем позивачу [PERSON] . Інших доказів, окрім платіжних відомостей № 589, № 767, № 1133 про виплату [PERSON] заробітної плати за січень-лютий 2017 року відповідачем суду не надано. Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог - стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] заборгованості по заробітній платі за період часу з березня по липень 2017 року в загальному розмірі 31549 грн 06 коп - за березень 2017 року - 4036грн 29коп, за квітень 2017 року - 2395грн 51 коп, за травень 2017 року - 2031грн 90коп, за червень 2017 року - 1518 грн 58коп, за липень 2017 року - 21566грн 78коп. Позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з січня по лютий 2017 року задоволенню не підлягають, оскільки з досліджених доказів, а саме платіжних відомостей № 589, № 767, № 1133 та виписки по картковому рахунку № [NUMBER] суд дійшов висновку про те, що відповідачем сплачено на користь позивача заробітну плату за січень 2017 року в розмірі 1944 грн 30коп та за лютий 2017 року в розмірі 5713 грн 40 коп. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Зважаючи на те, що [PERSON] до 17 липня 2017 року перебував у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», майнові вимоги позивача щодо оплати його праці відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини. Припинення нарахування позивачу заробітної плати з 16 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю доступу до первинних документів, на яке посилається відповідач у відзиві, суперечить вимогам діючого законодавства та не приймається судом до уваги. Згідно висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця» регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, ст.ст.115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області; тривалими перервами в роботі транспорту, регламентованими умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язальної сторони за трудовим договором, якою є ПАТ «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», вони об`єктивно впливають на її обов`язки, передбачені законодавством України про працю, зокрема ст.ст.115, 116 КЗпП України та унеможливлюють їх виконання. Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності зобов`язальної сторони, якою є ПАТ «Українська залізниця регіональна філія «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» за невиконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема ст.ст. 115, 116 КЗпП України, враховуючи субсидіарне застосування ст.4 КЗпП України та ст.ст.9, 263, 617 ЦК України (а.с.36-40). Зазначений висновок свідчить про відсутність вини АТ «Українська залізниця» у невиконанні своїх обов`язків перед працівниками, проте, на переконання суду, не звільняє відповідача від обов`язку виплатити [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період час з березня по 17 липня 2017 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial