Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про виселення [PERSON] з кімнати №417 по вулиці Угорській, 2 у м.Львові без надання іншого житлового приміщення. Обгрунтовує позов тим, що в березні 2007 року гуртожитку для проживання сімей - будинку №2 по вулиці Угорській у м.Львові надано статус житлового будинку і передано його у власність територіальної громади м.Львова, ухвалою Львівської міської ради від 29.03.2007 №721 цей будинок прийнятий у власність територіальної громади м.Львова від виробничого об'єднання «Полярон». Рішенням виконкому Львівської міської ради від 27.06.2008 №636 внесено зміни, відповідно до який позивача зобов'язано укласти договори житлового найму з мешканцями, які зареєстровані і проживають у згаданому будинку. У квітні 2011 року при реконстукції житлового будинку №2 по вул.Угорська у м.Львові вирішено утворити 2-х містобудівні одиниці - житловий будинок і соціальний гуртожиток, який буде розміщений в правому крилі. Під час обстеження працівниками ЛКП "Житловик С" виявлено, що кімната №417 по вулиці Угорській, 2 у м.Львові самоправно зайнята відповідачем. Оскільки договір найму з відповідачем на кімнату №417 по вулиці Угорській, 2 у м.Львові не укладався, ордер йому не видавався, відповідач зареєстрований за іншою адресою, тому просить виселити [PERSON] із самоуправно зайнятої кімнати без надання іншого житлового приміщення. Відповідач позов не визнав, звернувся до суду з зустрічним позовом до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання за ним права користування кімнатою № 417 в будинку № 2 на вул.Угорській у м.Львові. Обгрунтовує зустрічний позов тим, що його батько [PERSON] після звільнення з лав [PERSON] прийнятий на роботу у ВО "Полярон", з 15.01.1973 був зареєстрований у гуртожитку на вул.Угорській, 2 у м.Львові, який перебував у власності ВО "Полярон". Зазначає, що його батько проживав та був зареєстрований у кімнаті № 823 цього гуртожитку. У 1991 році відповідач закінчив школу і переїхав проживати до батька у кімнату гуртожитку і будучи неповнолітнім вселився і проживав як член сім'ї. Крім того, після вселення у гуртожиток відповідач з 22.03.1994 по 1995 роки році став працювати на ВО "Полярон", залишаючись проживати у гуртожитку разом з батьком. В січні 2006 року у зв'язку з проведенням реконструкції гуртожитку сім'ю [PERSON] відселено у кімнату № 417. Вважає, що він як член сімї наймача набув гарантоване чинним законодавством право на користування кімнатою, в якій проживає більше 11 років, а фактично у гуртожитку більш як 26 років, тому просить визнати за ним право користування цією кімнатою №417 по вул.Угорська, 2 у м.Львові. Ухвалою від 31 травня 2017 року відкрито провадження. Ухвалою від 23 лютого 2018 року первісний позов та зустрічний позов об'єднано в одне провадження. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року внесенні зміни до відповідних Кодексів. Згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, із змінами внесеними відповідно до зазначеного Закону, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи те, що внесені зміни до ЦПК України набрали чинності 15 грудня 2017 року, суд розглядає справу за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючи згідно довіреності, підтримала первісний позов з підстав, наведених в позовній заяві, просить позов задовольнити. Зустрічний позов не визнала, просить відмовити в задоволенні за безпідставністю. Вказала, що при впорядкуванні проживаючих осіб в будинку №2 по вул.Угорська у м.Львові в грудні 2010 року складено акт, що у кімнатах 78, 79 по вул.Угорській, 2 у м.Львові зареєстрований батько відповідача [PERSON], з яким без реєстрації проживають члени його сім'ї - дружина та дочка без реєстрації. Розпорядженням голови Сихівської районної адміністрації укладено договір найму жилого приміщення з батьком відповідача [PERSON] на квартиру №78,79, котра в подальшому приватизована батьком відповідача спільно з його дочкою. Відповідач не був зареєстрованим і не проживав у спірній кімнаті, яка розташована у правому крилі, де не здійснювалось опалення з 1996 року, демонтовано систему центрального опалення. Вважає, що відповідач, який самоправно залишив особисті речі для створення враження проживання у кімнаті №417, підлягає виселенню, а здійснена ним оплата не є підставою для визнання його особою, що набула право користування цим приміщенням. Представник відповідача [PERSON], діючи згідно ордеру, в судовому засіданні первісний позов не визнав, підтримав зустрічний позов. Вказав, що первинно батько відповідача проживав та був зареєстрований у кімнаті № 823 гуртожитку по вул.Угорській, 2 у м.Львові, до якої відповідач вселився як неповнолітній член сім'ї наймача, що вказує на законність вселення відповідача. В подальшому родина [PERSON] відселена до кімнати № 417, в якій відповідач залишився проживати і проживає більше 11 років, сплачує житлово-комунальні послуги. Вважає, що оскільки відповідач вселився у гуртожиток ще у 1991 році як член сім'ї наймача, відтак набув право на користування цим житлом.. Просить відмовити у задоволенні первісного позову. Заявив клопотання про застосування наслідків пропуску позовної давності, мотивуючи тим, що батько відповідача [PERSON], квартиронаймач спірного житла помер 21.02.2013, тому Сихівська районна адміністрація, звертаючись з позовом до суду у травні 2017 пропустила трирічний строк позовної завності. Представник третьої особи Львівської міської ради [PERSON], згідно довіреності від 17.10.2018, в судовому засіданні вимоги первісного позову підтримала, просить задоволити у повному обсязі. Вимоги зустрічного позову не визнала, вказала, що відповідач [PERSON] ні в гуртожитку, ні в будинку з 2007 року не був зареєстрований, не звертався ні він, ні батько до адміністрації підприємства "Полярон", ні до Сихівської районної адміністрації з питанням реєстрації та укладення договору найму на кімнати № 823 чи № 417. Зазначає, що [PERSON] самовільно своїми речами займає кімнату № 417 на вул.Угорській, 2, у нього відсутнє спільне рішення адміністрації та профкому ВО "Полярон" та ордер на вселення в жиле приміщення. Просить врахувати, що ухвалою Львівської міської ради від 25.01.2018 № 2899 створено Центр соціальної підтримки осіб з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування і внутрішньо переміщених осіб на вул.Угорську, 2 (праве крило). Станом на сьогоднішній день у приміщенні № 417 по вул.Угорській, 2, де повинні здійснюватись будівельні роботи [PERSON] самоправно залишив свої речі з метою створення враження проживання, що в свою чергу унеможливлює втілення мікропроекту в життя, що в подальшому може призвести до негативних наслідків та припинення фінансування урядом ФРН. Вказала, що у [PERSON] відсутні правові документи на вселення в жиле приміщення № 417, відсутні докази спільного проживання з батьком, який приватизував інші кімнати, кімната № 417 ніколи не була основним місцем проживання [PERSON], оскільки він зареєстрований у [INFO], тому просить відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Представник третьої особи ЛКП "Житловик-С" [PERSON], згідно довіреності від 02.10.2018, в судовому засіданні первісний позов підтримав у повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просить відмовити за безпідставністю. Додатково пояснив, що комісією ЛКП „Житловик - С проведено обстеження кімнат по вул.Угорській, 2 у м.Львові та встановлено, що кімнату № 417 на вул.Угорській, 2 у м.Львові самовільно зайнята [PERSON] Заслухавши вступне слово учасників процесу, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного. Зясовано, що рішенням виконкому Львівської міської ради від 09.03.2007 № 139 гуртожитку Виробничого обєднання «Полярон» на вул. Угорській, 2, наданий статус житлового будинку та запропоновано Львівській міській раді прийняти даний будинок у власність територіальної громади м. Львова. Департамент житлового господарства та інфраструктури зобовязано укласти договори житлового найму з мешканцями, які зареєстровані та проживають у даному житловому будинку. Рішенням Львівської міської ради від 29.03.2007 № 721 відомчий житловий будинок №2 по вул.Угорська у м.Львові прийнято у власність територіальної громади м. Львова. Рішенням виконкому Львівської міської ради від 27.06.2008 № 636 внесено зміни до п.4 рішення виконкому Львівської міської ради від 09.03.2007 №139, відповідно до яких Сихівську районну адміністрацію зобовязано укласти договори житлового найму з мешканцями, які зареєстровані і проживають у [INFO]. Розпорядженням голови Сихівської районної адміністрації від 05.02.2009 №41 «Про присвоєння приміщенням в житловому будинку на вул.Угорській, 2 у м.Львові квартирних номерів», приміщенням у житловому будинку присвоєно окремі квартирні номери. При прийнятті вказаного розпорядження взято до уваги поетажні плани за 1973 р. Вказане рішення, прийняте є чинним. Згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 29.04.2011 № 490 «Про завершення впорядкування проживання мешканців у будинку № 2 на вул. Угорській», Сихівській районній адміністрації делеговано повноваження щодо завершення роботи з впорядкування проживання мешканців у будинку № 2 на вул. Угорській, передбачено утворення двох містобудівних одиниць (житловий будинок і гуртожиток) у вказаному будинку. Встановлено, що у квітні 2010 року проведено комісійне обстеження квартири №78,79 по вул.Угорська, 2 у м.Львові, яка розташована на 8-му поверсі і складається з двох житлових кімнат, відповідним актом зафіксовано, що у вказаній квартирі проживають батько відповідача [PERSON], котрий зареєстрований, з ним без реєстрації проживають його дружина [PERSON] і дочка [PERSON] Вказаний акт із заявою [PERSON], заявою згодою його дружини, копією паспортів, інші документи були на розгляді громадської комісії з житлових питань при районній адміністрації, надані відповідні рекомендації, прийнято розпорядження, укладений договір житлового найму з батьком відповідача. При цьому, жодних доказів про проживання станом на квітень 2010 року інших членів сім'ї [PERSON] без реєстрації, в тому числі відповідача, суду не надано. При цьому, береться до уваги, що відповідач, [INFO], з 2000 року одружений і зареєстрований у с.Долиняни. Згідно з актів ЛКП «Житловик-С» від 15 березня 2017 року, 24 березня 2017 року, 11 квітня 2017 року, 27 квітня 2017 року [PERSON] самовільно займає кімнату №417 у будинку №2 на вулиці Угорська у м.Львові. Згідно зі ст.61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем, на ім'я якого видано ордер. Згідно з ст.58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Матеріалами справи встановлено відсутність письмових звернень з боку [PERSON] стосовно закріплення за ним як спірної кімнати, так відсутні будь-які докази звернень стосовно укладення договорів найму. Зясовано, що жодних рішень про надання відповідачу кімнати №417 по вул.Угорська, 2 у м.Львові після зміни статусу будинку громадською комісією з житлових питань при виконкомі Львівської міської ради не приймалось, ордер на його вселення до даного житлового приміщення відповідачу не видавався, договір найму на спірну кімнату у відповідача відсутній. Положеннями ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Покликання представника відповідача на правомірність вселення [PERSON], тривалість його проживання і набуття жилої площі в гуртожитку не відповідають дійсним обставинам справи і свідчить про самоправне зайняття жилого приміщення. Таким чином, суду не надано жодних доказів законності перебування [PERSON] в спірній кімнаті №417, документи, що підтверджують даний факт у відповідача - відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить переконання, що оскільки відповідач на даний час самоправно та без відповідних правових підстав займає спірне житлове приміщення, жодних документів на спірну кімнату відповідачу не видавалось, а відтак відсутні правові підстави його перебування у кімнаті, а тому суд приходить висновку, що [PERSON] необхідно виселити із спірної кімнати без надання іншого житлового приміщення. Задовольняючи первісний позов, клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач звернувся за захистом порушеного права про виселення з кімнати №417 після початку будівельних робіт (на початку 2017 року) в правому крилі, які розпочаті після реєстрації Декларації про початок виконання будівельних робіт від 12.12.2016 і після зясування, що у спірній кімнаті №417 знаходяться речі відповідача. Отже, строк позовної давності не пропущений. Підстави для застосування перебігу позовної давності, відштовхуючись від дати смерті батька відповідача відсутні, оскільки батьком і сестрою відповідача приватизована інша квартира №78,79, а не кімната №417, про виселення з якої заявлено позов. Що стосується вимог зустрічного позову [PERSON] про визнання права на користування кімнатою № 417 по вул.Угорській, 2 у м.Львові. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] покликається на те, що його батько [PERSON] проживав, був зареєстрований у гуртожитку, він у 1991 році вселився до батька в гуртожиток як член сім'ї наймача. Як вбачається із матеріалів справи, батько позивача за зустрічним позовом [PERSON], [INFO] був зареєстрований в гуртожитку з 15.01.1973 року, після зміни статусу гуртожитку на житловий будинок уклав договір найму на квартиру № 78,79 по вул.Угорській, 2 у м.Львові, в подальшому приватизовував квартиру спільно з дочкою [PERSON], після смерті батька [PERSON] у лютому 2013 року одноосібним власником квартири №78,79 по вул.Угорська, 2 у м.Львові є його донька [PERSON] Як вбачається із копії паспорта, [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO], одружений в 2000 році. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] ні в гуртожитку, ні після зміни статусу гуртожитку на житловий будинок у 2007 році не був зареєстрований, він не звертався до адміністрації підприємства "Полярон", до Сихівської РА ЛМР з питаннями реєстрації та укладення договору найму кімнати № 417, доказів зворотнього суду не надано. З акту від 21.02.2018 вбачається, що в правому крилі будинку №2 по вул.Угорська, 2 у м.Львові відключене центральне опалення ще з 1996 року, демонтовані електропостачання, водопровід, каналізація, вікна, двері, підлога, перегородки з 2016 року, підрядна організація проводить будівельні роботи по реконструкції 3-4 поверхів під соціальний гуртожиток для дітей сиріт і дітей, позбавлених батьківських прав. На переконання суду, покликання представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] на постійне здійснення оплати згідно рахунків по кімнаті №417, не можуть слугували самостійною підставою для задоволення зустрічних позовних вимог. Враховуючи наведене, суду не надано жодних доказів спільного проживання [PERSON] з батьком, документів на вселення в кімнату № 417, те, що спірна кімната є основним місцем проживання, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову за безпідставністю. Крім цього, згідно ст.141 ЦПК України, на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати в розмірі 1600 грн. На підставі ст.116 ЖК УРСР,

Outcome: approved