Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Ріпкинської районної ради Чернігівської області, зазначивши, що 19.05.2010 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого позивач придбав 3/5 частини об"єктів нерухомості, які складаються з основної будівлі, загальною площею 180, 9 кв/м та гаражів, загальною площею 124,4 кв/м., розташованих по [ADDRESS]. В 2016 році позивач, з метою відчуження нерухомого майна, звернувся за консультацією до нотаріуса, після чого з"ясував, що він не може розпорядитися своїм майном, у зв"язку з тим, що придбана ним будівля, в 1992 році значилась як житловий будинок з прибудовою і верандою, а в нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу від 19.05.2010 року, нерухоме майно значиться як нежитлове приміщення. Таким чином позивач, посилаючись на ст.ст.217, 229, 328 ЦК України, ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", просить: 1) визнати недійсним договір купівлі-продажу від 19.05.2010 року, укладений між ним та Ріпкинською районною радою, в частині придбання ним 3/5 частин основної будівлі та гаражу, розташованих по [ADDRESS]; визнати за позивачем право власності на 3/5 частини житлового будинку, загальною площею 180,9 кв/м та гаражу, загальною площею 124,4 кв/м, розташованих по [ADDRESS]. Під час судового розгляду позивач подав до суду уточнену заяву до відповідачів - Ріпкинської районної ради і Ріпкинської селищної ради, а також третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Ріпкинського районного нотаріального округу Чернігівської області Мишко М.А. і Центру надання адміністративних послуг Ріпкинської районної державної адміністрації, в якому просив: 1) визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.10.2009 року, видане на підставі рішення виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради, у відповідності до якого 3/5 частини об"єкта нерухомості по [ADDRESS], належить Ріпкинській районній раді Чернігівської області; 2) визнати недійсним рішення виконкому Ріпкинської селищної ради від 26.08.2009 року - про визнання права власності на 3/5 частини об"єкта нерухомості, розташованого по [ADDRESS], за Ріпкинською районною радою Чернігівської області; 3) визнати недійсним договір купівлі-продажу укладений 19.05.2010 року між [PERSON] та Ріпкинською районною радою щодо купівлі позивачем 3/5 частин основної будівлі, загальною площею 180,9 кв/м та гаражу, загальною площею 124,4 кв/м, розташованих по [ADDRESS]; 4) визнати за позивачем право власності на 3/5 частини житлового будинку, загальною площею 180,9 кв/м та гаражу, загальною площею 124,4 кв/м, розташованих по [ADDRESS]. Після уточнення позивачем своїх вимог, судом було змінено процесуальний статус третьої особи, а саме залучено до участі у справі, в якості відповідача, приватного нотаріуса Мишко М.А. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги, викладені в позовній заяві. При цьому [PERSON] пояснив, що укладення договору купівлі-продажу, з його сторони було вільним, сумнівів в законності угоди у позивача не виникало, зі змістом договору [PERSON] був ознайомлений під час підписання документів та отримання консультації у нотаріуса. Всі істотні умови договору сторонами були виконані, зокрема, покупець сплатив кошти за придбане майно, а продавець, в особі Ріпкинської районної ради, передав [PERSON] об"єкт нерухомості. Право власності на придбану частину будівлі та гаражі, було зареєстровано в Чернігівському МБТІ. Представник позивача в судовому засіданні вказав на дотримання сторонами угоди всіх передбачених законом процедур її укладення та реєстрації за позивачем права власності на нерухоме майно. В той же час, представник позивача зазначив, що посадовими особами місцевого самоврядування, їх колегіальними органами, а також Чернігівським МБТІ, ще до укладення з [PERSON] оспорюваного договору, не було дано належної оцінки правовій природі виниклих правовідносин, що мало своїм наслідком невірне тлумачення норм закону, які підлягали застосуванню та, на момент розгляду справи судом, обмежує право власника майна розпорядитися об"єктами нерухомості, а саме частиною житлового будинку. Разом з цим, в судовому засіданні позивач ускладнився пояснити, які саме перешкоди та якого характеру, виникли у нього після прийняття рішення про розпорядження належним йому майном та які неправомірні дії відповідачів призвели до порушення законних прав та інтересів позивача. Представник відповідача, в особі Ріпкинської районної ради, в судовому засіданні позов не визнав. Представник відповідача, в особі Ріпкинської селищної ради, в судове засідання не з"явився, надіславши клопотання про розгляд справи за його відсутності. Приватний нотаріус Мишко М.А. в судове засідання на з"явилась, надіславши письмові заперечення на позов, в яких вказала, що процедура посвідчення договору, укладеного між [PERSON] та Ріпкинською районною радою, була повністю дотримана, сторони були обізнані про всі істотні умови угоди купівлі-продажу та виконали її. Таким чином, передбачених законом підстав для визнання договору, або окремих його частин, недійсними, не встановлено. Представник Центру надання адмінпослуг Ріпкинської РДА в судовому засіданні вказала на обгрунтованість вимог позивача. Заслухавши пояснення сторін та державного реєстратора Центру надання адмінпослуг Ріпкинської РДА, дослідивши матеріали цивільної та інвентаризаційної справ, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні сторони не оспорювали той факт, що 19.05.2010 року між [PERSON] та Ріпкинською районною радою було укладено та виконано договір купівлі-продажу 3/5 частин об"єктів нерухомості, а саме основної будівлі, загальною площею 180,9 кв/м та гаражів, загальною площею 124,4 кв/м., розташованих по [ADDRESS]. Таким чином, у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, наведені вище обставини не підлягають доказуванню. Як слідує з пояснень державного реєстратора Центру надання адмінпослуг Ріпкинської РДА, згідно даних сформованих і переданих з Чернігівського МБТІ, за [PERSON], станом на 31.12.2012 року, було зареєстровано право власності на 3/5 частин основної будівлі, згідно договору купівлі-продажу від 19.05.2010 року № 914. Викладене підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26850677 від 28.07.2010 року. Частиною 1 ст.229 ЦК України, на яку посилається позивач, передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Разом з цим, вказаною нормою закону визначено, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як слідує з пояснень позивача, придбана ним частина приміщення використовується в якості житлового приміщення. З повідомлення приватного нотаріуса Мишко М.А. вбачається, що нею, 19.05.2010 року посвідчено договір купівлі-продажу 3/5 частин об'єктів нерухомості за реєстровим № 914, у відповідності до якого, територіальна громада сіл, селищ Ріпкинського району, в особі Ріпкинської районної ради, продала [PERSON], 3/5 частини об'єктів нерухомості, що складаються з частин основної будівлі, які на плані зазначені літерами "А-1", "А1-1", "а-1", загальною площею 62,9 кв/м. та гаражу, який на плані позначено літерами "Б-1", "б1-1", "б2", б-3-1, загальною площею 124,4 кв/м. Вказані об"єкти нерухомості розташовані в [ADDRESS] Як зазначила відповідач Мишко М.А., законодавством, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин, а саме п.62 розділу 2 "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", ч.1 ст.55 глави 5 розділу 3 Закону України "Про нотаріат", угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. З метою посвідчення договору купівлі-продажу об'єктів нерухомості нотаріусом були витребовані та долучені до справи документи: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, зокрема 3/5 часток об'єкту основної будівлі, які на плані зазначені літерами "А-1", "А1-1", "а-1", загальною площею 62,9 кв/м та гаражу, позначеного на плані літерами "Б-1", "б1-1", "б2", б-3-1, загальною площею 124,4 кв/м, видане 15.10.2009 року виконавчим комітетом Ріпкинської селищної ради, на підставі рішення № 110 виконкому селищної ради від 26.08.2009 року; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, зокрема 3/5 часток об'єкту нерухомості № 24140310, виданий 15.10.2009 року КП Чернігівське МБТІ, за реєстраційним № 28538183, зпис № 126 в книзі 3; витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 25575602, виданий 15.03.2010 року КП Чернігівське МБТІ за реєстраційним № 28538183, запис № 126 в книзі 3; довідка № 01-14/994 від 17.05.2010 року відділу Держкомзему у Ріпкинському районі про те, що згідно даних ДЗК, площа земельної ділянки по [ADDRESS], становила 0,08 га. і кадастровий номер земельній ділянці на той час присвоєний не був; довідка № 79 від 18.05.2010 року ДП "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" Чернігівської регіональної філії Ріпкинського відділення, про те, що земельна ділянка по [ADDRESS], не приватизована та договір оренди цієї ділянки не реєструвався; рішення 26 сесії 5 скликання Ріпкинської районної ради від 29.01.2010 року "Про перелік об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ Ріпкинського району, що підлягають приватизації у 2010 році", в тому числі кінофікація та гараж групи об'єкта "Ж" по [ADDRESS] балансоутримувачем якої значився відділ культури і туризму Ріпкинської РДА, а спосіб приватизації був зазначений як аукціон; протокол № 1 аукціону, проведеного 12.05.2010 року та затвердженого головою Ріпкинської районної ради щодо продажу кінофікації (основної будівлі літ. "А-1", "А1-1", "а-1"), загальною площею 62,9 кв/м, розташованої в [ADDRESS]; протокол № 2 аукціону, проведеного 12.05.2010 року затвердженого головою Ріпкинської районної ради щодо продажу кінофікації (основна будівля літ. "Б-1", "б1-1", "б2", б-3-1), загальною площею 124,4 кв/м. по [ADDRESS]; рішення 28 сесії 5 скликання від 14.05.2010 року Ріпкинської районної ради "Про затвердження протоколів аукціону з продажу нерухомого майна; угода № 3 на продаж майна від 03.03.2010 року за якою Ріпкинська районна рада доручила ТОВ "ЛОТ", продаж на аукціоні лоту №1 - прибудованого приміщення, загальною площею 62,9 кв/м. та лоту №2 гаражу на 5 боксів, загальною площею 124,4 кв/м., розташованих в [ADDRESS]; договір про організацію продажу майна, що перебуває у державній власності № 598 від 17.12.2009 року; оголошення в газеті про проведення аукціона; довідка № 01-39/76 від 19.05.2010 року Ріпкинської районної ради про те, що 3/5 частин основної будівлі, площею 62,9 кв/м. та гараж площею 124/4 кв.м., по [ADDRESS] у оренді і користуванні третіх осіб не перебувають і знаходяться на балансі відділу культури і туризму Ріпкинської РДА; довідка № 112 від 17.05.2010 року про те, що на балансі відділу культури і туризму райдержадміністрації знаходяться об'єкти нерухомого майна кінофікації, які знаходяться в [ADDRESS]. Всі вказані вище документи ідентифікували предмет договору як 3/5 частин об'єкта нерухомості, що складаються з частини основної будівлі, позначеної на плані літерами "А-1", "А1-1", "а-1", загальною площею 62,9 кв/м та гаражу, що позначено літерами "Б-1", "б1-1", "б2", б-3-1 загальною площею 124,4 кв/м., а не 3/5 частини житлового будинку, які належали територіальній громаді сіл, селищ Ріпкинського району. Посвідчення договору купівлі-продажу було здійснено відповідно до норм діючих на той час Цивільного кодексу України, Закону України "Про нотаріат", "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", інших законів та підзаконних нормативних актів. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що процедура продажу на аукціоні нерухомого майна і посвідчення договору купівлі-продажу, були проведені в порядку, визначеному законодавством України. Крім того, вказані вище обставини визнаються сторонами, отже вони не підлягають доказуванню. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні вимог про визнання недійсним договір купівлі-продажу, укладеного 19.05.2010 року між [PERSON] та Ріпкинською районною радою. Суд відхиляє твердження позивача та його представника про незрозумілість [PERSON] суті укладеної угоди та її правових наслідків. Позивач є повнолітньою особою, він не позбавлений і не обмежений в дієздатності, має достатній життєвий досвід. [PERSON] тривалий час з дня укладення, виконання, посвідчення і реєстрації договору купівлі-продажу та набутих ним речових прав, не звертався до нотаріуса або суду з метою тлумачення умов договору чи зміни його умов. На момент розгляду справи судом позивач не висловлював наміру повернути продавцеві майно, придбане за договором від 19.05.2010 року. Матеріали інвентаризаційної справи, досліджені в судовому засіданні, підтверджують наступні факти та обставини. Так, з висновку техніка Чернігівського МБТІ від 24.09.1992 року, адресованого виконавчому комітету Ріпкинської селищної ради народних депутатів, вбачається, що на підставі рішення Ріпкинської селищної ради та комісії з питань відновлення прав реабілітованих від 03.07.1992 року, проведено розрахунок ідеальних долей домоволодіння, яке збереглося та належало [PERSON]. Із вказаного документа вбачається, що ідеальна частка домоволодіння, належного [PERSON], становить 2/5 частини, в тому числі будинок, позначений літ."А" і веранда, позначена літ."а". Районній кінофікації, станом на 24.09.1992 року, належало 3/5 частини домоволодіння, а саме - прибудова до будинку і гаражі позначені літ. "Б", "б", " б-2", "б-3". З реєстраційного посвідчення № 181 від 24.09.1992 року, вбачається, що Ріпкинській райкінофікації належало 3/5 частини житлового будинку з прибудинковими спорудами по [ADDRESS]. Свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданим виконавчим комітетом Ріпкинської селищної ради 24.09.1992 року, підтверджується, що [PERSON] належало 2/5 частини житловго будинку з прибудинковими порудами по [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], виданого Ріпкинською районною державною нотаріальною конторою 21.10.1992 року та зареєстрованому в Чернігівському МБТІ 22.10.1992 року, спадкоємцями 2/5 частин житлового будинку по [ADDRESS], являлись у рівних долях доньки померлого - [PERSON] і [PERSON]. За змістом вказаного правовстановлюючого документу, житловий будинок, який позначений на плані літ. "А" , мав площу 73,4 кв/м., вцілому. Повідомленням техніка Чернігівського МБТІ, адресованого Киїївській Десятій державній нотаріальній конторі, підтверджується, що житловий будинок по [ADDRESS], був збудований до 1917 року, а прибудови, позначені на плані як "А-1", "Б-1", "б-1", "б-2", "б-3-1", буле зведені на законних підставах райкінофікацією. Вказані прибудови складають 3/5 частини домоволодіння, вцілому. Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Десятою Київською держнотконторою 19.09.2001 року, підтверджується, що спадкоємцем 2/15 частин жилого будинку № [ADDRESS], після смерті [PERSON], став її чоловік - [PERSON]. Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Десятою Київською держнотконторою 28.08.2001 року, підтверджується, що спадкоємцем 1/15 частин жилого будинук № [ADDRESS], після смерті [PERSON], стала її донька - [PERSON]. За змістом двох вказаних вище правовстановлюючих документів, об"єктом спадкування був житловий будинок, позначений на плані літ."А-1", житловою площею 72,4 кв/м. Згідно договору дарування, посвідченого Ріпкинською райдержнотконторою 04.06.2002 року та зареєстрованому в Чернігівському МБТІ 17.06.2002 року, [PERSON] подарувала [PERSON] 1/15 частину житлового будинку № [ADDRESS], з надвірними будівлями, зокрема гаражами, позначеними на плані літ. "Б-1", "б1-1", "б2-1", "б3-1", прибудовою "А1-1". Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченим Ріпкинською райдержнотконторою 01.07.2002 року та зареєстрованому в Чернігівському МБТІ 18.07.2002 року, підтверджується, що [PERSON] успадкував після смерті [PERSON], 1/5 частину житлового будинку № [ADDRESS], з надвірними будівлями, зокрема гаражами, позначеними на плані літ. "Б-1", "б1-1", "б2-1", "б3-1", прибудовою "А1-1". Рішенням виконкому Ріпкинської селищної ради № 110 від 26.08.2009 року, Чернігівському МБТІ було доручено оформити свідоцтва про право власності за територіальними громадами сіл, селищ Ріпкинського району, в особі Ріпкинської районної ради, свідоцтво про право спільної власнорсті на об"кт нерухомості - бувшу кінофікацію, а саме основну будівлю "А-1", загальною площею 62,2 кв/м та гаражів "Б-1", "б1-1", "б2-1", "б3-1", загальною площею 124,4 кв/м., згідно з переліком об"єктів, затвердженого рішенням 11 сесії 5 скликання від 18.12.2007 року. Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 24140353 підтверджується, що станом на 15.10.2009 року, власником 2/15 частин об"єкта нерухомості по [ADDRESS], на праві приватної власності, значився [PERSON]; власником 4/15 цього ж майна, на праві приватної власності, значився [PERSON]; власником 3/5 частин цього ж майна, на праві комунальної власності, значились територіальні громади сіл, селищ Ріпкинського району, в особі Ріпкинської районної ради. Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 25575602 від 15.03.2010 року, власниками нерухомого майна у тих же частках, на тих же самих правових підставах, значились [PERSON], [PERSON] і територіальні громади сіл, селищ Ріпкинського району, в особі Ріпкинської районної ради. Згідно Витягу з Реєстру прав власності № 26850677 від 28.07.2010 року, власником 3/5 частин об"єкта нерухомості, а саме будинку № [ADDRESS], значиться [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Мишко М.А. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що співвласниками об"єкту нерухомості, придбаного [PERSON], являються також фізичні особи - [PERSON] і [PERSON], а виділення реальних часток цього об"єкту співвласникам, не здійснювалось. Свої суб"єктні права на об"єкт нерухомості, всі його співвласники реалізували на підставі: 1) рішення Ріпкинської селищної ради та комісії з питань відновлення прав реабілітованих від 03.07.1992 року; 2) рішення 11 сесії 5 скликання Ріпкинської селищної ради від 18.12.2007 року; 3) рішення виконкому Ріпкинської селищної ради № 110 від 26.08.2009 року. Скасування судом рішень органу місцевого самоврядування може вплинути на права та обов"язки інших співвласників - фізичних осіб, які на законних підставах отримали у приватну власність частки об"єкту нерухомості. Підтвердженням цього, є Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009, щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.19, ст.144 Конституції України, ст.25, ч.14 ст.46, ч.1 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", яке є обов"язковим для застосування на всій території України. Цим рішенням було констатовано, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Крім того, вказаним рішенням КСУ визначено, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування, є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні вимог позивача про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.10.2009 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради, у відповідності до якого 3/5 частини об"єкта нерухомості по [ADDRESS], належить Ріпкинській районній раді Чернігівської області, а також визнання недійсним рішення виконкому Ріпкинської селищної ради від 26.08.2009 року - про визнання права власності на 3/5 частини об"єкта нерухомості, розташованого по [ADDRESS], за Ріпкинською районною радою Чернігівської області. Разом з цим, вимога позивача про визнання за ним права власності на 3/5 частини об"єкта нерухомості, як житлового будинку, підлягає задоволенню. Так, сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів підтверджується, що основну частину об"єкта нерухомості, розташованого по [ADDRESS], який належав [PERSON], було зведено до 1917 року і цей об"єкт використовувався в якості житлового будинку. Вказаний факт підтверджується не скасованими та не зміненими свідоцтвами про право на спадщину за законом, отриманими спадкоємцями [PERSON]; свідоцтвами про право на спадщину за законом, отриманими спадкоємцями [PERSON]; свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, отриманим спадкоємцем [PERSON], а також договорами дарування часток нерухомого майна. Частиною 1 ст.379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно ст.380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Таким чином, вимога [PERSON] про визнання за ним права власності на частину житлового будинку, придбаного за договором купівлі продажу від 19.05.2010 року, підлягає задоволенню.

Outcome: partial