Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , подавши 18 квітня 2019 року позовну заяву у новій редакції, у якій мотивував свої вимоги таким. 29 грудня 2015 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 29 грудня 2015 року, відповідно до умов якої [PERSON] отримав строковий кредит у розмірі 13593 грн 46 коп. на строк 36 місяців, з 29 грудня 2015 року по 31 грудня 2018 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі, в обмін на зобов`язання відповідача про повернення кредиту, сплати відсотків у розмірі 1,5% на місяць (18% на рік) на суму залишку заборгованості по кредиту. Відповідач підтвердив свою згоду про те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими АТ КБ "ПРИВАТБАНК" Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, про що є підпис у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі. Відповідач не надав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором. так, 28 жовтня 2017 року було здійснено останній платіж в рахунок погашення заборгованості у розмірі 533 грн 50 коп. Станом на 17 лютого 2019 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 11249 грн 14 коп. Позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 грудня 2015 року у розмірі 11249 грн 14 коп., з яких: 5623 грн 51 коп. - заборгованість за кредитом; 1360 грн 13 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3149 грн 16 коп. - заборгованість за пенею, штраф 1116 шгрн 34 коп. відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, а також стягнути судові витрати в розмірі 1921 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіславши заяву про розгляд справи за відсутності представника, позов підтримував, просив його задовольнити, проти винесення заочного рішення чи рішення в порядку спрощеного позовного провадження не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. 10 липня 2019 року подав заяву, у якій просив відмовити у задоволенні позову, надавши довідку банку про те, що заборгованість перед банком відсутня. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 29 грудня 2015 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем [PERSON] було укладено генеральну угоду про реструктиризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукта кредитних карт, згідно якої заборгованість по договору з дати підписання генеральної угоди складає 14394 грн 47 коп. (а.с. 6). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 29 грудня 2015 року, укладеного між банком та клієнтом - [PERSON] , встановлено, що станом на 17 лютого 2019 року заборгованість складає 11249 грн 14 коп., яка складається з: 5623 грн 51 коп. - тіло кредиту; 2360 грн 13 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3149 грн 16 коп. - нарахована комісія; 1116 грн 34 коп. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. (а.с. 4). Згідно довідки виданої АТ КБ "ПРИВАТБАНК" встановлено, що [PERSON] було надано кредитну картку [NUMBER] строком дії до 08/19 (а.с. 57). Згідно виписки з карткового рахунку [NUMBER] за період з 29 грудня 2015 по 17 лютого 2019 року встановлено, що боржник [PERSON] користувався коштами кредитної картки (а.с. 58). Відповідно до квитанцій від 28 травня 2019 року встановлено, що [PERSON] сплачено на рахунок банку кошти у розмірі 12084 грн 34 коп. та 1921 грн (а.с. 99). Відповідно до вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України суд бере до уваги надану відповідачем довідку АТ КБ "ПРИВАТБАНК"№ 153857КВ020F0UDV від 08 липня 2019 року, згідно з якою встановлено, що [PERSON] станом на 08 липня 2019 року заборгованості перед АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не має (а.с.107). Між сторонами виникли правовідносини щодо виконання договірних зобов`язань, а саме виконання умов договору позики. Сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, а саме: договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, яких може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором, або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Отже, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості: за кредитом, за процентами за користування кредитом, пенею та штрафу, є такими, що ґрунтуються на положеннях Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів Банку, відповідно. Факт сплати судових витрат позивачем підтверджується платіжним дорученням №PROM9B6QYY від 29 січня 2019 року про сплату судового збору в сумі 1 921 грн. Проте, як встановлено судом з довідки, наданої банком, станом на 08 липня 2019 року [PERSON] заборгованості перед АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не має. Враховуючи викладене, зважаючи на відсутність заборгованості [PERSON] перед АТ КБ "ПРИВАТБАНК" станом на час розгляду спарви, а також зважаючи на те, що [PERSON] сплачено на користь позивача витрати на відшкодування судового збору у розмірі 1921 грн., тому суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову АТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Outcome: dismissed