Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

До суду 11.12.2017 року надійшов позов [PERSON], пред'явлений до Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» - правонаступник ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та партнерства», Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Таранської Аліни Миколаївни, за участю третіх осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марко Поло», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Агро Фактор», Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «СОЛІД», за яким просив: - визнати зобов'язання по договору Іпотеки від 27.12.2007 року, який укладений між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», таким, що припинив свою дію; - зобов'язати приватного нотаріуса ОМНО Таранську А.М. зняти заборону відчуження нерухомого майна - квартири №43, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Леваневського, буд. 7; - стягнути судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 27.12.2007 року між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк» та нею, [PERSON], було укладено кредитний договір №ОАВ-СП-271207-1, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 15000 дол. США зі сплатою 13,5% річних. Цього ж дня між цим ж сторонами було укладено договір іпотеки, предметом іпотеки було наступне нерухоме майно - квартира №43, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 6.4. іпотечного договору було передбачено, що він набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного розрахунку із іпотекодержателем за основним зобов'язанням. 14.11.2014 року ПАТ «БГ Банк» відступив свої вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Марко Поло», який у свою чергу набув право вимоги за кредитним договором та став Іпотекодержателем по договору Іпотеки. 05.06.2015 року ТОВ «ФК «Марко Поло» відступило свої вимоги за вказаним кредитним договором ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «СОЛІД», від імені та в інтересах якого діяло ТОВ «Компанія по управлінню активами «Домініон Капітал», який у свою чергу набув право вимоги за кредитним договором та став Іпотекодержателем по договору Іпотеки. 14.07.2015 року ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «СОЛІД» відступив свої права вимоги по кредитному договору Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Агро Фактор». Згодом, постановою Вищого Господарського суду України у справі №910/2924/15-Г від 16.03.2016 року за позовом ПАТ «БГ Банк» до ТОВ «ФК Марко Поло», треті особи - приватний нотаріус КМНО Войнарської І.А., ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «СОЛІД», ТОВ «ФК «Агро Фактор», ТОВ «Компанія з управління активами «Домініон Капітал», визнано недійсним Договір про відступлення права вимоги від 14.11.2014 року, а також застосовано наслідки недійсності правочину. Вказаним рішенням було скасовано і передачу кредитного Договору позивача. 31.10.2017 року ПАТ «БГ Банк» надала позивачу довідку про відсутність заборгованості, відповідно до якої станом на 31.10.2017 року заборгованість за кредитним договором «ОАВ-СП-271207-1 погашено повністю та цього ж дня складено акт приймання-передачі оригіналів документів, що засвідчують право власності іпотекодавця на предмет іпотеки. Отже, на думку позивача, зобов'язання за договором іпотеки мають бути визнані припиненими. Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30.12.2017 року приватним нотаріусом ОМНО Таранською А.М. зареєстровано обтяження на предмет іпотеки (відповідно до договору іпотеки від 27.12.2007 року на квартиру позивача), Іпотекодержателем зазначений ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства». Позивач вважає, що відсутні жодні підстави для існування обтяжень. Ухвалою суду від 13.12.2017 року провадження у справі було відкрито. 03.01.2018 року до суду надійшов лист приватного нотаріуса ОМНО Таранської А.М. №815/01-16, згідно якого повідомила, що згідно п. 9 ч. 1 ст. 54 Закону України «Про нотаріат» «зняття заборони» не входить до переліку нотаріальних дій, які вчиняє нотаріус, так як було виключено Законом України №5208-17 від 06.09.2012 року. На сьогоднішній день «Зняття заборони» - це реєстраційна дія, яку можуть вчиняти у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно суб'єкти та органи в сфері державної реєстрації прав. Посилалась на те, що згідно законодавчих актів нотаріус не має права проводити реєстраційні дії на підставі рішень судів, заявнику - Державній судовій адміністрації, необхідно звернутись виключно до Держаного реєстратора. Посилалась на те, що вона як приватний нотаріус є неналежним відповідачем у справі. До суду 11.01.2018 року та 16.01.2018 року надійшли відзиви представника Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» - правонаступник ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та партнерства», згідно якого зазначив, з 28.11.2014 року в ПАТ «БГ Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію; згідно до постанови правління НБУ від 26.02.2015 року №134 розпочато процедуру ліквідації банку. Згідно письмового відзиву, представник відповідача підтвердила обставини щодо визнання недійсними договори про відступлення прав вимоги (в тому числі посвідчений приватним нотаріусом КМНО Войнарською І.А.). Також зазначили, що 31.10.2017 року [PERSON] повністю виконала свої зобов'язання за кредитним договором №ОАВ-СП-271207-1 від 27.12.2007 року належному кредитору, повернула кредитні кошти, сплатила відсотки за користування ними і всі комісії та інші платежі, що виникли під час дії кредитного договору. Проте, злісне невиконання судового рішення зі сторони ТОВ «ФК «Марко Поло», абсолютне ігнорування вимог Закону приватним нотаріусом КМНО Войнарською І.А. привели до того, що унеможливило припинення обтяжень, які вносились до реєстрів на підставі договору іпотеки від 27.12.2007 року. Банк зазначив, що основне зобов'язання боржника ([PERSON].) припинено належним виконання, а отже і дія договору іпотеки також припинена. Справу просили розглядати за їх відсутності. Ухвалою суду від 15.01.2018 року за клопотання представника позивача було витребувано у Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» належним чином завірену копію або оригінал кредитної справи за кредитним договором № ОАВ-СП-271207-1 від 27 грудня 2007 року, укладеного між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та партнерства», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», та [PERSON]. 05.03.2018 року та 06.03.2018 року представником відповідача було надано до суду копії документів. що містяться в матеріалах кредитної справи позичальника [PERSON] з отримання нею кредиту за кредитним договором №ОАВ-СП-271207 від 27.12.2007 року. Також пояснено, що всі документи, що мають пряме чи опосередковане відношення до кредитних правовідносин були передані під час укладення Договору відступлення майнових прав, що був укладений 14.11.2014 року між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «ФК «Марко Поло». Ухвалою суду від 05.03.2018 року було закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання 25.04.2018 року сторони не з'явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Від позивача та представника Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» до суду надійшли заяви, згідно яких просили справу розглядати за їх відсутності. Інші учасники справа поважність причин неявки суду не повідомили, жодних клопотань до суду не заявляли. У зв'язку з викладеним та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв'язку з цим, датою складення цього судового рішення є 07 травня 2018 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 27.12.2007 року між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ОАВ-СП-271207-1, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 15000 дол. США зі сплатою 13,5% річних. Цього ж дня між цим ж сторонами було укладено договір іпотеки, предметом іпотеки було наступне нерухоме майно - квартира №43, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 6.4. іпотечного договору було передбачено, що він набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного розрахунку із іпотекодержателем за основним зобов'язанням. У подальшому, 12.11.2014 року ПАТ «БГ Банк» відступив свої вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Марко Поло», який у свою чергу набув право вимоги за кредитним договором та став Іпотекодержателем по договору Іпотеки. 05.06.2015 року ТОВ «ФК «Марко Поло» за договором про відступлення права вимоги, посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1007, відступило свої вимоги за вказаним кредитним договором ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «СОЛІД», від імені та в інтересах якого діяло ТОВ «Компанія по управлінню активами «Домініон Капітал», який у свою чергу набув право вимоги за кредитним договором та став Іпотекодержателем по договору Іпотеки. 14.07.2015 року ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «СОЛІД» відступив свої права вимоги по кредитному договору Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Агро Фактор». Зазначене підтверджується листам ТОВ «ФК «Марко Поло», ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «СОЛІД» та ТОВ «ФК Агро Фактор», адресованими позичальнику [PERSON]. Згодом, постановою Вищого Господарського суду України у справі №910/2924/15-Г від 16.03.2016 року за позовом ПАТ «БГ Банк» до ТОВ «ФК Марко Поло», треті особи - приватний нотаріус КМНО Войнарської І.А., ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «СОЛІД», ТОВ «ФК «Агро Фактор», ТОВ «Компанія з управління активами «Домініон Капітал», було визнано недійсним Договір про відступлення права вимоги від 14.11.2014 року, а також застосовано наслідки недійсності правочину шляхом зобов'язання ТОВ «ФК «Марко Поло» повернути ПАТ «БГ Банк» оригінали всіх документів, які зазначені в акті прийому-передачі документації, в тому числі матеріали кредитної справи [PERSON]. Згідно листа ПАТ «БГ Банк» від 31.10.2017 року №21/541, повідомлено, що станом на 31.10.2017 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №ОАВ-СП-271207-1 від 27.12.2007 року погашена. Проте, станом на дату надання довідки, оригінали документів по кредитному договору у ПАТ «БГ Банк» відсутні, відомості про Банк як іпотеко держателя відсутні в: Державному реєстрі Іпотек. Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Зазначено, що довідку про зняття заборони, припинення обтяжень за договором іпотеки може бути надано ПАТ «БГ «Банк» після внесення відповідних даних до державних реєстрів. З витребуваних судом копій кредитної справи за кредитним договором № ОАВ-СП-271207-1 від 27 грудня 2007 року, укладеного між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та партнерства», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», та [PERSON], судом встановлено, що у позивачки [PERSON] відсутня заборгованість за вказаним кредитним договором № ОАВ-СП-271207-1 від 27 грудня 2007 року. Згідно акту приймання - передачі оригіналів документів від 31.10.2017 року, банк передав [PERSON] оригінали документів, які засвідчують право власності Іпотекодавця на предмет іпотеки (а саме договір купівлі-продажу від 05.12.2011 року. реєстровий №18181, та технічний паспорт на квартиру [ADDRESS]). Згідно положень ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зокрема, згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України "Про іпотеку"). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України "Про іпотеку"). За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов'язання" розділу I книги п'ятої "Зобов'язальне право" ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку"). Отже, за розглядом справи, судом встановлено, що основне зобов'язання [PERSON] за кредитним договором №ОАВ-СП-271207-1, укладеним 27.12.2007 року між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», та [PERSON], є припиненим у зв'язку з належним виконанням належному кредитору. Таким чином, з урахуванням викладеного, виходячи з положень чинного законодавства, та визнання відповідачем - ПАТ «БГ Банк» факт виконання позивачкою своїх кредитних зобов'язань у повному обсязі, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та наявність підстав для визнання зобов'язання по договору Іпотеки від 27.12.2007 року, який укладений між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», та [PERSON], таким, що припинив свою дію. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (згідно ч.3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку»). Між тим, з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 06.11.2017 року, судом встановлено, що приватним нотаріусом Таранською А.М. 30.12.20007 року було зареєстровано обтяження за №6356989 на квартиру №43, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], іпотекодержателем визначено - ВАТ «Унівесральний Банк Розвитку та Партнерства». Згідно листа ПАТ «БГ Банк» від 31.10.2017 року №21/541, оригінали документів по кредитному договору у ПАТ «БГ Банк» відсутні, відомості про Банк як іпотекодержателя відсутні в: Державному реєстрі Іпотек. Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, та повідомлено, що довідку про зняття заборони, припинення обтяжень за договором іпотеки може бути надано ПАТ «БГ «Банк» після внесення відповідних даних до державних реєстрів. Отже, у позивачки існують перешкоди у знятті обтяження із вказаного іпотечного майна У відповідності до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. У відповідності до ст. 26 вказаного Закону, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про відмову в державній реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви, а також у випадку, передбаченому підпунктом "б" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування відповідного рішення та відновлюється розгляд документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону). Реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником (ст.31-1 вказаного Закону). У відповідності до ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно до п.5.1 розділу 15-1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв'язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, після припинення договору іпотеки у зв'язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Оскільки припинення іпотеки за іпотечним договором передбачає крім зняття заборони нотаріусом також і припинення обтяження (заборони) та іншого речового права - іпотеки (за виключенням договорів застави, укладених до моменту запровадження реєстрації іпотеки, по яким зареєстровано лише заборону відчуження), нотаріусам у разі зняття заборони (що не є нотаріальною дією), та подальшого припинення заборони і іпотеки в Державному реєстрі речових прав, слід дотримуватись встановлених територіальних обмежень місцезнаходження нерухомого майна, якого такі дії стосуються - в межах однієї області. Таким чином суд приходить до висновку, що у зв'язку з відсутністю у ПАТ «БГ «Банк» оригіналів договорів, які не були повернуті їм на виконання постанови Вищого Господарського суду України у справі №910/2924/15-Г від 16.03.2016 року, суд вбачає, що банк не має можливості подати заяву про зняття обтяження. З наведеного вбачається, що право на подання заяви про припинення обтяження належить лише обтяжувачу, а саме банку, чим порушує права позивача. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов'язане з позбавленням його суб'єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що позивачка не має можливості зняти обтяження зі свого майна, іпотека відносно якого є припиненою, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задовольняє їх у повному обсязі. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання даного позову позивача сплатила судовий збір на загальну суму 1280 грн., який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачки у рівних частках по 640 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved