Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернулась до Івано-Франківського міського суду з позовом до Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "Елітфіто" (надалі - «Відповідач»), в якому просила стягнути із Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "Елітфіто" заборгованість із заробітної плати в розмірі 28 387, 60 грн. та середній заробіток за час затримки проведення розрахунку в розмірі 1810,52 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що Відповідачем протиправно не виплачено Позивачу належних сум при звільненні, не проведено остаточного розрахунку на день подачі цієї позовної заяви, у зв`язку з чим [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Представником Позивача подано суду заяву, в якій він просить справу розглядати без його участі та підтримав позовні вимоги, а також не заперечує проти винесення заочного рішення. Представником Відповідача подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши доводи Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. [PERSON] наказом директора ПП "Науково-виробнича фірма «Елітфіто» 16.07.2020 року прийнято на роботу на підприємство ПП "Науково-виробнича фірма «Елітфіто» на посаду фасувальник відділу виробництва. З позовної заяви вбачається, що з травня 2021 року ПП "Науково-виробнича фірма «Елітфіто» позивачу не виплачується заробітна плата, що підтверджується довідкою про заборгованість. 01.07.2021 року позивач звернулася із заявою до ПП "Науково-виробнича фірма «Елітфіто» з проханням звільнити її з займаної посади за власним бажанням з 15.07.2021 року. Як зазначено в позовній заяві, в порушення норм КзпП, роботодавцем ні в день звільнення, ні по даний час, позивачу не видано копію наказу про звільнення ні по даний час, не внесено належні записи про звільнення позивача до трудової книжки та не проведено розрахунок ( виплату всіх сум, що належать працівнику від підприємства). З 16.07.2021 року по день пред"явлення даного позову позивач на підприємстві не працює. Середній заробіток позивача за час затримки проведення розрахунку на день пред"явлення позову становить 1810,52 грн. ( а.с.6). Відповідно до довідки про заборгованість від 15.07.2021 року, виданої ПП "Науково-виробнича фірма "Елітфіто", [PERSON] з 16.07.2020 року працює на даному підприємстві, займає посаду Фасувальник відділу виробництва і станом на 15.07.2021 року нарахований борг підприємства склав 28 387,60 грн., з них: заробітна плата 21 550,00 грн., компенсація не використаної відпустки 6 837, 60 грн. ( а.с.8). Відповідно до частини 4 та 7 статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами (стаття 94 Кодексу законів про працю України). Строки виплати заробітної плати визначено статтею 115 Кодексу законів про працю України. Зокрема, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КзпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Доказів, які б спростовували обставину невиплати Позивачу суми повної заборгованості по заробітній платі в розмірі 21 550,00 грн., суду не надано. У зв"язку з цим суд вважає позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 21 550,00 грн. обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача компенсації невикористаної відпустки в сумі 29 733, 63 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 1810,52 грн., Суд зауважує на тому, що у відповідності до ст. 117 КзПП України середній заробіток за вечь час затримки по день фактичного розрахунку виплачується у разі невиконання підприємством вимог ст. 116 КзпП України ( невиплата всіх сум, що належать працівнику на день звільнення). В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що [PERSON] звільнено з Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "Елітфіто" станом на час розгляду справи ( за її заявою від 01.07.2021 року). Будь-яких позовних вимог з цього приводу Позивачем за даним позовом не пред"явлено. У зв"язку з цим, Суд на даний час не вбачає підстав для стягнення на користь Позивача з Відповідача суми середнього заробітку за ст. 117 КзпП України та суми за невикористані відпустки. У зв"язку з цим, в задоволенні позовних вимог про стягнення сум середнього заробітку в розмірі 1810, 52 грн. та сум невикористаної відпустки в розмірі 6 837,60 грн. слід відмовити. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115, 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст. 23 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial