Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме будівлю зерноскладу з 2-ома навісами та огорожею, загальною площею 1 024,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; будівлю корівника, загальною площею 1 688,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; будівлю автовагової з навісом, загальною площею 58,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; будівлю зерноскладу, загальною площею 1 049,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; будівлю верохосушилки, загальною площею 587,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 730/039-ОК10М від 23.07.2008 року заборгованість - 411 667,78 грн., на користь АТ «Альфа-Банк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій та стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 6175,02 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 15 жовтня 2019 року АТ «Альфа-Банк» є правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» в результаті припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». 23 липня 2008 року АКБ «Укрсоцбанк» та Селянське (фермерське) господарство "Відродження" уклали договір кредиту № 730/039-ОК10М. Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши позичальнику кредит. В порушення умов договору позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 18.06.2019 року має заборгованість за кредитом в сумі 411 667,78 грн. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором між кредитором та іпотекодавцем [PERSON] укладено іпотечний договір № 730/039-ОК10М/1 від 23 липня 2008 року, відповідно до якого відповідач передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме будівлю зерноскладу з 2-ома навісами та огорожею, загальною площею 1 024,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; будівлю корівника, загальною площею 1 688,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; будівлю автовагової з навісом, загальною площею 58,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; будівлю зерноскладу, загальною площею 1 049,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; будівлю верохосушилки, загальною площею 587,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На виконання умов кредитного договору та іпотечного договору позичальнику та іпотекадавця направлено вимогу-повідомлення про усунення порушень, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Зважаючи на невиконання позичальником зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками та пенею за рахунок предмета іпотеки. В судове засідання представник позивача не з`явився. У поданому 29 березня 2021 року клопотанні просить судове засідання провести без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вважає позовну заяву АТ «Альфа-Банк» необґрунтованою і позов не визнає, просить суд застосувати строки позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із порушенням строку позовної давності. Додатково суду пояснив, що 20 листопада 2009 року постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у справі №1247/09 прийняте рішення про задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості та стягнуто з Селянського (фермерського) господарства "Відродження" заборгованість по договору кредиту в сумі 223 422 грн. Ухвалою господарського суду від 14 квітня 2010р. у справі №14/149 було видано наказ на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків та стягнуто із Селянського (фермерського) господарства "Відродження" заборгованість по договору кредиту в сумі 223 422 грн. Позивач використав своє право на забезпечення своїх прав та інтересів шляхом стягнення коштів в судовому порядку і тому звернення стягнення на предмет іпотеки буде дублювати такі дії. Подавши заяву до третейського суду кредитор змінив умови виконання основного зобов`язання по договору кредиту, а тому з цього моменту почав рахуватися строк позовної давності, упродовж якого можливо здійснювати інші дії з метою захисту законних прав та інтересів банку, в тому числі і звертатися за судовим захистом шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи, що позовна заява про стягнення з позичальника заборгованості подана 14 липня 2020 року, строк позовної давності завершився. Вказаний строк позовної давності не переривався і підстави для його поновлення відсутні. Представник третьої особи Селянського (фермерського) господарства "Відродження" в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в справі судові повідомлення, причину неявки суду не повідомив. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 20 липня 2020 року позовну заяву АТ «Альфа-Банк» суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі. 26 серпня 2020 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву з додатками, в якому просить відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у відзиві і до того ж просить суд застосувати строки позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із порушенням строку позовної давності. 13 жовтня 2020 року третя особа [PERSON] надав суду письмові пояснення, за змістом аналогічні відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 20 липня 2020 року провадження у справі відкрите, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 08.09.2020 року. Від відповідача до суду 26.08.2020 року надійшов відзив з додатками на позов. Відповідач заперечив проти задоволення позову повністю. Ухвалою суду від 08.09.2020р. судове засідання у справі призначене на 10 годину 00 хвилин на 02 жовтня 2020 року було вирішено провести в режимі відеоконференції. 02 жовтня 2020р. надійшло письмове клопотання відповідача з додатками про долучення доказів до матеріалів справи. Ухвалою суду від 12.01.2021р. в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження у цивільній справі було відмовлено. Від відповідача до суду 03.02.2021 року надійшло письмове клопотання відповідача з додатками про долучення доказів до матеріалів справи. Ухвалою суду від 03.02.2021р. визнано обов`язковою явку у судове засідання представника позивача Акціонерного товариства "Альфа-Банк", підготовче судове засідання було відкладено, судове засідання призначено на 12 год. 00 хв., 24 лютого 2021 року. Ухвалою суду від 24.02.2021р. судове засідання у справі призначене на 12 годину 00 хвилин на 09 березня 2021 року було вирішено провести в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 09 березня 2021 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Відповідь на відзив представник позивача до суду не подав. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін встановив, що згідно з рішеннями загальних зборів акціонерів від 09 березня 2010 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» змінив назву на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а від 26 квітня 2018 року - на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Як встановлено зі статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк», затвердженого рішенням спільних загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» та АТ «Укрсоцбанк» від 21 листопада 2019 року та погодженого Національним банком України 26 листопада 2019 року, АТ «Альфа-Банк» є правонаступником всього майна, прав і зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» на підставі передавального акту, затвердженого рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» № 5/2019 від 15 жовтня 2019 року. 23 липня 2008 року АКБ «Укрсоцбанк» та Селянське (фермерське) господарство "Відродження" уклали договір кредиту № 730/039-ОК10М. Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши позичальнику кредит. В порушення умов договору позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 18.06.2019 року має заборгованість за кредитом в сумі 411 667,78 грн. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором між кредитором та іпотекодавцем [PERSON] укладено іпотечний договір № 730/039-ОК10М/1 від 23 липня 2008 року, відповідно до якого відповідач передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме будівлю зерноскладу з 2-ома навісами та огорожею, загальною площею 1 024,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; будівлю корівника, загальною площею 1 688,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; будівлю автовагової з навісом, загальною площею 58,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; будівлю зерноскладу, загальною площею 1 049,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; будівлю верохосушилки, загальною площею 587,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 20 листопада 2009 року постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у справі №1247/09 прийняте рішення про задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості та стягнуто з Селянського (фермерського) господарства "Відродження" заборгованість по договору кредиту в сумі 223 422 грн. Ухвалою господарського суду від 14 квітня 2010р. у справі №14/149 було видано наказ на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків та стягнуто із Селянського (фермерського) господарства "Відродження" заборгованість по договору кредиту в сумі 223 422 грн. Норми права, які застосував суд. Згідно з ч.ч. 1,2,3,4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.525, 526, абз.1 ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з ст.610, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Частиною першою статті 589 ЦК України передбачено набуття заставодержателем права звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.2 ст.590 ЦК України). У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина четверта статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Мотиви суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як було встановлено в судовому засіданні, що 23 липня 2008 року АКБ «Укрсоцбанк» та Селянське (фермерське) господарство "Відродження" уклали договір кредиту № 730/039-ОК10М. Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 18.06.2019 року Селянське (фермерське) господарство "Відродження" має заборгованість за кредитом в сумі 411 667,78 грн. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором між кредитором та іпотекодавцем [PERSON] укладено іпотечний договір № 730/039-ОК10М/1 від 23 липня 2008 року, відповідно до якого відповідач передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме будівлю зерноскладу з 2-ома навісами та огорожею, загальною площею 1 024,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; будівлю корівника, загальною площею 1 688,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; будівлю автовагової з навісом, загальною площею 58,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; будівлю зерноскладу, загальною площею 1 049,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; будівлю верохосушилки, загальною площею 587,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п.1.1 іпотечного договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань нерухоме майно. Покликання відповідача на неповідомлення відповідача про зміну кредитора як підставу відмови в позові суд до уваги не приймає, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до ст.525, 526, абз.1 ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з ст.610, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 589 ЦК України передбачено набуття заставодержателем права звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.2 ст.590 ЦК України). Пунктом 2.4.3 іпотечного договору, укладеного між сторонами, передбачено право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання. Право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання передбачено і ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку». Доводи позивача про невиконання позичальником Селянським (фермерським) господарством "Відродження" зобов`язань за кредитним договором № 730/039-ОК10М відповідачем не спростовані. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про повернення кредиту в повному обсязі. Таким чином, оскільки, Селянським (фермерським) господарством "Відродження" не виконано зобов`язання по поверненню позики, забезпеченого іпотекою, то суд прийшов до висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, відповідач подав суду заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 ЦК України. Згідно з частинами першою, п"ятою ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов"язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Умовами укладеного кредитного договору передбачено дату остаточного повернення кредиту 22 липня 2009 року, п.1.1.2 кредитного договору № 730/039-ОК10М. Разом з тим, суд встановив, що 20 листопада 2009 року постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у справі № 1247/09 прийняте рішення про задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості та стягнуто з Селянського (фермерського) господарства "Відродження" заборгованість по договору кредиту в сумі 223 422 грн. Ухвалою господарського суду від 14 квітня 2010 р. у справі №14/149 було видано наказ на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків та стягнуто із Селянського (фермерського) господарства "Відродження" заборгованість по договору кредиту в сумі 223 422 грн. Визначальним для встановлення моменту, з якого розпочинає перебіг трирічний строк на звернення з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості, є саме виникнення у кредитора права вимоги у кредитному зобов"язанні, яке є основним. Указаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 643/5761/16-ц (провадження 61-82787св18). Таким чином, оскільки звернення Банку з позовом до суду про стягнення кредитної заборгованості із Селянського (фермерського) господарства "Відродження" мало місце у квітні 2010 року, а тому звернення у липні 2020 року з позовом у цій справі про стягнення тієї ж суми кредитної заборгованості, але шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, є таким, що подане із пропуском строку позовної давності. Суд дійшов висновку, що АТ "Альфа-Банк" пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання протягом трьох років. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зі свого боку позивачем не заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності та не наведено поважних причин його пропуску. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували позицію відповідача, представником АТ "Альфа-Банк", не надано. Відповідь на відзив представник позивача до суду не подав. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов АТ "Альфа-Банк" обґрунтований, однак, позивачем дійсно пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з позовом, предметом якого є вирішення питання щодо погашення заборгованості позичальника за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому сплив позовної давності та наявність заяви відповідача про застосування позовної давності є підставою для відмови у позові. Судові витрати. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed