Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], посилаючись на те, що [INFO] помер його батько [PERSON], у встановлений законом строк він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак ортимав відмову оскільки у відповідача є частка члена колгоспного двору в даному будинку. Також позивач вказує, що відповідач відмовилася від своєї частки у спадщині на його користь і 16.12.2013р. він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку. Позивач посилається на п.11 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995р., згідно якого при вилученні земельної ділянки, на якій знаходиться належний громадянину жилий будинок…, право приватної власності на них припиняється, якщо вилучення землі проведено відповідно до законодавства і вирішено питання про надання власнику відповідної компенсації та відшкодування завданих збитків. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу слухати без її присутності, щодо позовних вимог не заперечує, на стягнення компенсації за частку у вказаному майні не претендує. Представник третьої особи - Сутковецької сільської ради в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.05.1987 року виконавчим комітетом Ярмолинецької ради народних депутатів видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS], яким засвідчено, що даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON]. Згідно довідки виконкому Сутковецької сільської ради від 20.01.2014р. №68 вул.Жданова в с.Сутківці Ярмолинецького р-ну була перейменована на вул.Мічуріна. Згідно довідки виконкому Сутковецької сільської ради від 06.02.2014р. №130 станом на 15.04.1991 року в колгоспному дворі за адресою [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова двору [PERSON], дружина [PERSON] Вказане підтверджується і довідкою виконкому Сутковецької сільської ради від 03.12.2013р. №875, згідно якої в період з 01.04.1990 по 01.07.1990р. в колгоспному дворі по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали вищевказані особи. Дані обставини в судовому засіданні представником позивача не заперечуються. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 22.04.1957р. (копія якого міститься в спадковій справі, заведеній після смерті [PERSON]) зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON],актовий запис №14, прізвище дружини змінено на [PERSON]. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах про захист права приватної власності" до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України "Про власність", застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена колгоспного двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Тобто, в разі віднесення господарства до колгоспного двору кожен його член має право на частину майна двору в рівних частках. Враховуючи викладені норми закону та свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] від 18.05.1987 року, за яким даний будинок з господарськими будівлями та спорудами належить колгоспному двору, до складу якого входила і відповідач, суд приходить до висновку, що кожному з членів колгоспного двору: [PERSON] та [PERSON] станом на 15 квітня 1991 року належали на праві сумісної власності по 1/2 частині вказаного будинковолодіння. [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 06.01.2011р., актовий запис №2 від 06.01.2011р.). Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини 01.07.2011р., тобто у межах шести місяців з часу відкриття спадщини, що повністю узгоджується з вимогами ч.1 ст.1270 ЦК України. Відповідач [PERSON] 01.07.2011р. звернулася до нотаріуса з заявою про те, що вона відмовляється від належної їй частки спадщини на користь позивача. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах про захист права приватної власності" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні застосовуються з 1 липня 1990 року. Згідно ст.ст.1216-1218 Цивільного кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, [PERSON] станом на 15 квітня 1991 року та на момент смерті [INFO] був власником, як член колгоспного двору, ? частини будинковолодіння за адресою [ADDRESS] і відповідно його спадщина складає 1/2 частину даного будинковолодіння. Оскільки відповідач, яка згідно ст.1261 ЦК України, також має право на спадкування за законом у першу чергу, як той з подружжя, який пережив іншого, відмовилась від спадщини на користь позивача (копія заяви [PERSON] від 01.07.2011р., яка міститься в спадковій справі, заведеній після смерті [PERSON]), суд вважає, що позов підлягає задоволенню щодо визнання за позивачем права власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] на ? частину будинковолодіння за адресою [ADDRESS]. Судом також встановлено, що 16.12.2013р. приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку 0,2500 га в [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, яке зареєстровано у спадковому реєстрі 16.12.2013р. за №55489381. Представник позивача у позові посилається на п.п.а п.11 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 та в судовому засіданні вказує, що вилучення даної земельної ділянки відбулося таким чином, що позивач набув її (успадкував) законним шляхом і питання про надання власнику відповідної компенсації з відповідачем вирішено. Однак, дану вимогу суд вважає необґрунтованою з наступних підстав. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житловово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід враховувати, що: а) при вилученні земельної ділянки, на якій знаходиться належний громадянину жилий, дачний (садовий) будинок, гараж, інші будівлі, право приватної власності на них припиняється, якщо вилучення землі проведено відповідно до законодавства і вирішено питання про надання власнику відповідної компенсації та відшкодування завданих цим збитків. Спори щодо виду компенсації суд вирішує з урахуванням інтересів сторін і конкретних обставин справи. Відповідно до п.б ст.141 ЗК України вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом, є підставою припинення права користування земельною ділянкою. Стаття 149 ЗК України визначає порядок вилучення земельних ділянок. Відповідно до ч.1 даної статті земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Ч.2 ст.149 ЗК України передбачає, що вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Оскільки земельна ділянка 0,2500 га (цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку) за адресою [ADDRESS] належала спадкодавцеві - [PERSON] на праві власності згідно державного акту серії ЯИ № 110177 від 12.01.2010р. (копія якого міститься в спадковій справі, заведеній після смерті [PERSON]), а позивач успадкував дану земельну ділянку в порядку, передбаченому законом, суд вважає, що норми ЗК України, Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 щодо вилучення земельних ділянок не поширюються на вказані правовідносини. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Оскільки позов задоволено частково (на1/2), то згідно ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача половину судового збору, сплаченого ним.

Outcome: partial