Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить визнати трудовий договір, укладений між Відокремленим підрозділом Вагонна дільниця станції Київ-пасажирський ДТГО "Південно-Західна залізниця" та нею про прийняття на посаду провідника пасажирських вагонів таким, що укладений на невизначений строк, визнати наказ в.о. начальника вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО "Південно-Західна залізниця" Шенькарука Є.І. про припинення трудового договору № 980/ос від 16.06.2014 року незаконним, поновити її на роботі на посаді провідника пасажирських вагонів у вагонній дільниці станції Київ-Пасажирський ДТГО "Південно-Західна залізниця" з 16.06.2014 року, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.06.2014 року і по день поновлення її на роботі, та стягнути з відповідача на її користь 10000 грн. моральної шкоди. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що вона працювала на Південно-Західній залізниці у Відокремленому підрозділі Вагонна дільниця станції Київ-пасажирський на посаді провідника пасажирських вагонів на контрактній формі трудового договору. Останній контракт було укладено терміном на 3 роки з 22.12.2010 року по 22.12.2013 року. 16.06.2014 року наказом № 980/ос виконуючого обов'язків начальника Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський Шенькаруком Є.І. вона була звільнена з роботи на підставі п. 4 ст. 36 КЗпП України по закінченню строку трудового договору. Наказ про своє звільнення вважає незаконним, оскільки відповідно до ст.39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору ( пункти 2 і 3 ст. 23) трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Таким чином, з 23.12.2013 року вона працювала на постійній основі і умови контракту до неї не повинні застосовуватись. В результаті незаконного звільнення їй не було нараховано середньомісячну заробітну плату, тому при поновленні її на роботі відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу. У зв'язку з незаконним звільненням та вимушеністю доводити це в суді, вона зазнає моральних страждань. Моральну шкоду вона оцінює в 10000 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] повністю підтримала заявлені нею в позовній заяві вимоги і просила їх задовольнити. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги викладені в позовній заяві і пояснив, що оскільки строк дії контракту у позивачки закінчився 22.12.2013 року, проте в цей день позивачка не була звільнена відповідачем з роботи, а продовжувала працювати до 16.06.2014 року. Тому звільнення позивачки з роботи 16.06.2014 року є незаконним, так-як відповідно до ч.1 ст.39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору ( пункти 2 і 3 ст.23) трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Тому просив позовні вимоги позивачки задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ДТГО "Південно-Західна залізниця" Андрощук Я.П. в судовому засіданні не визнав позовних вимог позивачки і пояснив, що відповідно до ст.15ч.3 Закону України "Про залізничний транспорт", працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються на підприємства пасажирського залізничного транспорту загального користування за контрактною формою трудового договору. Дана норма закону застосовується, зокрема, і до провідників пасажирських вагонів. Оскільки контракт має строковий характер, то однією з основних підстав його припинення є закінчення строку (п.2 ст. 36 КЗпП). Останній раз контракт з позивачкою був укладений на період з 22.12.2010 року по 22.12.2013 року. Посилання позивачки на те, що після закінчення строку дії контракту трудові відносини між нею та відповідачем фактично тривали, і тому з 22.12.2013 року вона працювала на постійній основі є безпідставні, оскільки ще до закінчення строку дії контракту, а саме 31.07.2013 року, позивачка була звільнена з роботи за прогул. З часу звільнення, і до фактичного поновлення позивачки на роботі, 16.06.2014 року, відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва, позивачка у відповідача не працювала. В той же день, коли наказом по підприємству позивачка була поновлена на роботі на виконання рішення суду, іншим наказом вона була звільнена з роботи по закінченню строку трудового договору. Звільнена з роботи позивачка була правомірно, доказів щодо заподіяння моральної шкоди позивачка суду не надала, тому просив відмовити позивачці у задоволенні позову. Вислухавши пояснення позивачки у справі та її представника, пояснення представника відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. В матеріалах справи є копія контракту від 22.12.2010 року, укладеного між сторонами, відповідно до якого позивачка [PERSON] була прийнята на роботу в Вагонну дільницю станції Київ-Пасажирський на посаду провідника пасажирських вагонів, і строк дії контракту з 22.12.2010 року по 22.12.2013 року ( а.с. 98-99 ). Відповідно до ч.3ст.21 КЗпП України, контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов"язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі достроково, можуть встановлюватися угодою сторін. В матеріалах справи є копія наказу відповідача № 980/ос, від 16.06.2014 року, про звільнення позивачки [PERSON] з роботи на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України, по закінченню строку трудового договору ( а.с. 53 ). Відповідно до ч.1ст.39-1 КЗпП України, на яку посилається позивачка на обґрунтування своїх позовних вимог, якщо після закінчення строку трудового договору ( пункти 2 і 3 ст. 23) трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що після закінчення дії контракту трудові відносини у неї з відповідачем продовжувались включно до 16.06.2014 року, і тому трудовий договір у неї вважається продовженим на невизначений термін, і звільнення її з роботи з посиланням на умови контракту є незаконним. Проте в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження той факт, що після закінчення строку трудового договору трудові відносини між сторонами фактично продовжувались. В судовому засіданні встановлено, що до закінчення строку дії контракту, а саме 31.07.2013 року, позивачка була звільнена з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул. Рішеннями Шевченківського районного суду м. Києва від 9 грудня 2013 року, та апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2014 року ( копії яких є в матеріалах справи а.с.87-92, 93-95), позивачка була поновлена на роботі на посаду провідника пасажирських вагонів у Відокремленому підрозділі Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський ТТГО «Південно-Західна залізниця з 14 січня 2013 року. Рішення судів було виконано відповідачем примусово 16.06.2014 року, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження, від 5.06.2014 року, відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, і було видано наказ №979/ос ( копія якого є в матеріалах справи а.с. 60 ), про поновлення [PERSON] на посаді провідника пасажирського вагону з 14.01.2013 року. І в той самий день, коли відповідач виконав рішення судів про поновлення позивачки на роботі, ним було видано інший наказ № 980/ос про звільнення позивачки [PERSON] з роботи на підставі п.2ст.36 КЗпП України, по закінченню строку трудового договору ( а.с. 53 ). Копією з трудової книжки позивачки також підтверджується, що поновлена вона була відповідачем на роботі, на виконання рішення судів, та звільнена з роботи, в один і той самий день, 16.06.2014 року ( а.с. 100 ). З часу винесення судами рішень про поновлення [PERSON] на роботі, остання у відповідача не працювала, про що пояснили в судовому засіданні як представник відповідача так і сама позивачка [PERSON] Оскільки фактичні трудові відносини між сторонами не продовжувались, тому не можна вважати, що дія раніше укладеного між сторонами договору вважається продовженою на невизначений строк. На час поновлення позивачки на роботі в неї вже закінчився строк дії контракту, тому в день поновлення позивачки на роботі відповідач правомірно видав інший наказ про її звільнення з роботи по закінченню строку трудового договору. Видати ж наказ про звільнення позивачки з роботи в день закінчення дії контракту відповідач не міг, оскільки на той момент позивачка вже була звільнена з роботи з інших підстав. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає необхідним відмовити позивачці у задоволенні позову про поновлення на роботі, оскільки ці її вимоги є безпідставними. Оскільки інші позовні вимоги позивачки є похідними від поновлення на роботі, то в їх задоволенні їй також слід відмовити.

Outcome: dismissed