Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 12 лютого 2011 року вона була переведена на посаду заступника директора Петропавлівського навчально-виховного комплексу (далі - НВК), а відповідач [PERSON] працює директором НВК. В кінці серпня 2013 року відповідач поширив недостовірну інформацію, що вона начебто планувала вчинити викрадення матеріальних цінностей зі школи. За його вказівкою був складений акт про те, що у підсобному приміщенні (сараю) і на горищі школи виявлені та оприбутковані матеріальні цінності, доступ до яких мала лише вона. На думку позивачки, це означає, що вона сховала дані матеріальні цінності і вчинила замах на викрадення матеріальних цінностей на суму 2490 гривень, що дискредитує її як людину та посадову особу. Крім того, 04 вересня 2013 року у відділі освіти Саратської районної державної адміністрації в присутності завідуючого відділом [PERSON], [PERSON] та інших осіб відповідач заявив, що позивачка мала намір вчинити викрадення зазначених матеріальних цінностей. Дана інформація не відповідає дійсності. Матеріали, які були виявлені комісією, зберігалися на протязі двох років і доступ до сараю та горища мали всі працівники. Розповсюдженням недостовірної інформації щодо неї відповідач завдав їй моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона змушена була звертатися до різних інстанцій, доказувати свою невинуватість, унаслідок чого змінився звичайний спосіб її життя, вона морально страждала. Посилаючись на ці обставини, позивачка, з урахуванням уточнених позовних вимог від 24 березня 2014 року (а.с.93-94), просила визнати недостовірною інформацію, поширену відповідачем в серпні 2013 року на території Петропавлівської школи та 04 вересня 2013 року в приміщенні відділу освіти Саратської районної державної адміністрації про те, що "завідуюча дитячим садком [PERSON] мала намір викрасти матеріальні цінності на суму 2490 гривень з господарського приміщення дитячого садка села Петропавлівка Саратського району" та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у сумі 20 000 гривень. Під час розгляду справи позивачка та її представник [PERSON] підтримали позов та просили його задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON], позов не визнали, посилаючись на те, що недостовірну інформацію щодо позивачки у серпні 2013 року на території школи та у приміщенні відділу освіти 04 вересня 2013 року відповідач не поширював і моральної шкоди позивачці не завдав. Відповідач пояснив, що 21 червня 2013 року його покликали працівники дошкільного навчального закладу (ДНЗ) і показали підсобне приміщення, від якого у завгоспа не було ключа. Ключ зберігався у позивачки, яка на той час була на лікарняному. Він зірвав замок і разом з завгоспом [PERSON] та робітниками [PERSON] та [PERSON] зайшли до цього приміщення, де серед інших речей виявили нове металопластикове вікно, двері б/у, пральну машинку-автомат б/у, труби різного діаметру. На горищі знайшли пачку нової пластикової вагонки, дерев'яні бруски та рейки. В цей же день був складений акт на виявлення матеріальних цінностей та акт на їх оприбуткування. Акт на оприбуткування він надав в бухгалтерію відділу освіти Саратської РДА з метою оприбуткування даних матеріальних цінностей. 04 вересня 2013 року у приміщенні відділу освіти Саратської районної державної адміністрації проводилась тарифікація і начальник відділу освіти [PERSON] повернув йому даний акт для належного оформлення. При обговоренні цього акту відповідач висловив своє судження: "Якщо б виявлене майно не оприбуткували, то це була б крадіжка". При цьому він мав на увазі себе, як директора Петропавлівського НВК, а не заступника директора [PERSON] Заслухавши позивачку та її представника, заперечення відповідача та його представника, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Згідно довідки № 223 від 04 березня 2014 року Саратської районної державної адміністрації, рішенням Саратської районної ради від 11 лютого 2011 року № 45-VI Петропавлівська школа була перейменована на Петропавлівський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад (ясла-садок)". Відповідач [PERSON] працює на посаді директора, а позивачка [PERSON] - на посаді заступника директора з дошкільної освіти Петропавлівського НВК (а.с.80, 76). Наказом № 62 від 12 червня 2013 року у Петропавлівському НВК була створена комісія по прийманню та списанню матеріальних цінностей (а.с.77). Наказом № 63 від 12 червня 2013 року по Петропавлівському НВК було вирішено провести інвентаризацію майна, що пропонується до списання, скласти акти на списання майна (а.с.78). Як зазначено в акті без дати, у підсобному приміщенні та на горищі дитячого навчального закладу Петропавлівського НВК, доступ до яких мала лише заступник директора [PERSON], були виявлені: металопластикове вікно 1 шт. - 900 грн., одна пачка пластикової вагонки - 600 грн., бруски 2 шт. (3м х 15 см х 5 см) - 60 грн., рейки 7 шт. 3 м х 2см х 7см - 70 грн., водогінні труби 1,5 д. 2 шт. х 4м - 200 грн., 1д. 2шт. х 4 м- 160 грн., 3/4 д. 2 шт. х 3 м - 100 грн.; двері б/у - 200 грн., пральна машинка б/у - 200 грн., на загальну суму 2490 гривень. Акт підписаний [PERSON], [PERSON], [PERSON] та затверджений директором НВК [PERSON] [PERSON] даний акт не підписала (а.с.15). Згідно акту (без дати) комісії Петропавлівського НВК по прийманню та списанню матеріальних цінностей у складі: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вищевказані матеріали були оприбутковані (а.с.7). Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює завгоспом Петропавлівського НВК. В червні 2013 року в НВК проводився ремонт і необхідно було навести порядок в одному з сараїв, який знаходився на території дитячого садка. Ключ від цього приміщення зберігався у позивачки [PERSON], яка була на лікарняному. Тому [PERSON] в присутності свідка, а також робітників [PERSON] та [PERSON] зірвав замок і вони зайшли до сараю, де серед інших речей виявили нове металопластикове вікно, двері б/у, пральну машинку-автомат б/у, труби різного діаметру. На горищі знайшли пачку нової вагонки, дерев'яні бруски та рейки. Про це був складений акт, який підписала вона, а також [PERSON] та [PERSON] Виявлені матеріальні цінності були оприбутковані та використані на ремонт приміщень та облаштування ігрового майданчика дитячого садка. Відповідач не говорив про те, що позивачка мала намір викрасти зазначене майно. Свідок [PERSON] пояснила, що працює кухарем у Петропавлівському дитячому садку. Їй відомо, що у червні 2013 року в сараї було виявлено металопластикове вікно і ще якісь матеріальні цінності. По дитячому садку ходили чутки про те, що [PERSON] хотіла дані цінності викрасти, але хто конкретно це говорив, свідок не знає. Свідок [PERSON] показала, що у червні 2013 року вона виконувала обов'язки заступника директора Петропавлівського дошкільного навчального закладу [PERSON] На території дитячого садка знаходився сарай, в якому необхідно було навести порядок. Однак, ключа від цього сараю у свідка не було, ключ зберігався у [PERSON], яка на той час хворіла. Тому вони звернулись до директора НВК [PERSON], який в присутності завгоспа [PERSON], робітників [PERSON] та [PERSON] зірвав замок. В сараї серед інших речей виявили нове металопластикове вікно, двері б/у, пральну машинку-автомат б/у, труби різного діаметру. На горищі знайшли пачку нової пластикової вагонки, дерев'яні бруски та рейки. Про це був складений акт. Відповідач [PERSON] не говорив, що [PERSON] намагалась це майно викрасти. Свідок [PERSON] пояснила, що в червні 2013 року завгосп [PERSON] пропонувала їй підписати акт про виявлені в сараї дошкільного навчального закладу матеріальні цінності. Свідок акт не підписала, тому що в акті було зазначено, що доступ до сараю мала лише [PERSON] Свідок не чула, щоб [PERSON] казав, що [PERSON] намагалась виявлені матеріальні цінності викрасти. Ключ від цього сараю зберігався у [PERSON], яка у разі виникнення потреби давала його іншим працівникам ДНЗ. Металопластикове вікно та двері, які знайшли в сараї, поставили у пральню дитячого садка. Свідок [PERSON] показав, що 04 вересня 2014 року у відділі освіти Саратської РДА проводилась тарифікація і головний бухгалтер відділу освіти [PERSON] показала йому акт про оприбуткування матеріальних цінностей по дошкільному навчальному закладу Петропавлівського НВК. Даний акт він одразу ж повернув директору Петропавлівського НВК [PERSON] для дооформлення. Це питання було вирішено в робочому порядку буквально за 2 хвилини. Відповідач у відділі освіти не говорив, що позивачка [PERSON] мала намір вкрасти ці матеріальні цінності. Відповідач також не звертався до відділу освіти з поданням про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за виявлені порушення. На підставі наданих актів, дані матеріальні цінності були оприбутковані бухгалтерією відділу освіти Саратської РДА. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює головним спеціалістом відділу освіти Саратської РДА. В серпні 2013 року їй подзвонила завідуюча дитячим садком Петропавлівського НВК [PERSON] і поскаржилась, що на горищі та в сараї дитячого садка знайшли матеріальні цінності, про які вона забула, але її обвинувачують у тому, що вона їх сховала. Свідок порадила [PERSON] звернутися до міліції, щоб провели розслідування та розібралися в ситуації. 04 вересня 2013 року свідок була присутня на тарифікації у відділі освіти Саратської РДА. На цьому засіданні відповідач [PERSON] не говорив, що [PERSON] намагалась викрасти матеріальні цінності. Свідок [PERSON] підтвердила, що 04 вересня 2013 року у відділі освіти відповідач [PERSON] не говорив, що [PERSON] мала намір викрасти матеріальні цінності. [PERSON] сказав, що якщо б не склали б акт про оприбуткування, то це була б крадіжка. Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази у відповідності до ст. 60 ЦПК. Досліджені судом докази підтверджують, що 21 червня 2013 року в сараї, ключ від якого зберігався у позивачки, та на горищі дошкільного навчального закладу Петропавлівського НВК, були виявлені матеріальні цінності на загальну суму 2490 гривень, про що був складений відповідний акт. Також був складений акт на оприбуткування виявлених матеріальних цінностей, які бухгалтерією відділу освіти Саратської райдержадміністрації були оприбутковані. Твердження позивачки про те, що відповідач [PERSON] в серпні 2013 року на території Петропавлівської школи та 04 вересня 2013 року в приміщенні відділу освіти Саратської районної державної адміністрації поширив недостовірну інформацію про те, що "завідуюча дитячим садком [PERSON] мала намір викрасти матеріальні цінності на суму 2490 гривень з господарського приміщення дитячого садка села Петропавлівка Саратського району" спростовуються поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Пояснення свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що в червні 2013 року відповідач в їх присутності кричав: "Воровка", суд оцінює критично, тому що свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спростували як зазначені пояснення, так і факт присутності свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] при виявленні матеріальних цінностей та складанні відповідних актів. Крім того, свідок [PERSON] підтвердив, що в нього склались неприязні стосунки з директором НВК [PERSON] через те, що останній звільнив його з роботи і він скаржився на директора до відділу освіти Саратської РДА. Відповідно до ч.1, 3 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз'яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Оскільки факт поширення відповідачем в серпні 2013 року на території Петропавлівської школи та 04 вересня 2013 року в приміщенні відділу освіти Саратської районної державної адміністрації недостовірної інформацію про те, що "завідуюча дитячим садком [PERSON] мала намір викрасти матеріальні цінності на суму 2490 гривень з господарського приміщення дитячого садка села Петропавлівка Саратського району" не знайшов об'єктивного підтвердження, то у задоволенні позову належить відмовити. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п. 19 його постанови N 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно з частиною другою статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Судом встановлено, що 04 вересня 2013 року у відділі освіти Саратської РДА при обговоренні складеного акту відповідач сказав: «Якщо б не оприбуткували би, то це була б крадіжка». Дане висловлювання відповідача є оціночним судженням, його оцінкою ситуації з виявленими матеріальними цінностями та їх оприбуткуванням, а тому ці твердження відповідача не підлягають спростуванню. Крім того, як у первісній позовній заяві, так і в уточненій позовній заяві позивачка не заявляє вимоги щодо зазначеного висловлювання відповідача.

Outcome: dismissed