Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач-1), [PERSON] (далі - позивач-2), [PERSON] (далі - позивач-3) звернулися до суду з позовом до Територіальної громади в особі Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області (далі - відповідач) про визнання права приватної власності на житловий будинок в порядку спадкування (далі - позовна заява або позов). Позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що [INFO] в с. Вільськ померла їхня мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до якої входить житловий будинок [ADDRESS]. Вказаний будинок померла [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO], однак не встигла за життя оформити своїх спадкових прав. Позивачі вчасно прийняли спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області, однак нотаріус Черняхівської ДНК Пилипчук В. І. постановою від 16.02.2016 відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документа та державної реєстрації житлового будинку за спадкодавцем. Тому позивачі просять визнати за ними право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON] В судове засідання позивач-1 не з'явився, подав до суду заяву від 17.05.2016 (а. с. 54), в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Позивач-2 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву від 17.05.2016 (а. с. 55), в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Позивач-3 в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву від 17.05.2016 (а. с. 53), в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання 17.05.2016 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву від 12.05.2016 (а. с. 49) про розгляд справи за їх відсутності, зазначив, що позов визнають в повному обсязі та не заперечують проти задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, передбачених ч. 4 ст. 174 ЦПК України. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі з огляду на наступне. [PERSON] померла [INFO] в с. Вільськ Черняхівського району Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.10.2014 (а. с. 9). В матеріалах справи відсутні докази складення [PERSON] за життя заповіту на житловий будинок. А значить спадкування житлового будинку за [PERSON] здійснюється за законом. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. В матеріалах справи відсутні докази зміни черговості одержання права на спадкування у порядку, визначеному положеннями ст. 1259 ЦК України. А значить спадкування за [PERSON] здійснюється у порядку черговості, визначеної положеннями ЦК України. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Наявність родинних відносин позивача-1, позивача-2 та позивача-3 із спадкодавцем підтверджується свідоцтвами про їх народження (а. с. 21-23), відповідно до яких їх матір'ю зазначена померла [PERSON] Крім того, до матеріалів справи додана копія свідоцтва про укладення шлюбу від 05.05.1984 (а. с. 22), згідно з яким дошлюбне прізвище позивача-3 - "[PERSON]". З огляду на це суд приходить до висновку, що позивачі входять до спадкоємців [PERSON] за законом першої черги. Відділом ДРАЦС Черняхівського РУЮ Житомирської області (а. с. 48) відомості про дітей, батьків, іншого з подружжя [PERSON] суду не надано. Згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] за життя була усиновлювачем, опікуном чи піклувальником, що додатково підтверджується довідкою виконкому Вільської сільської ради від 12.05.2016 (а. с. 50), а тому суд приходить до висновку про відсутність усиновлених [PERSON] осіб та не враховує їх право на спадкування, передбачене положеннями ст. 1260 ЦК України. Крім того, судом не встановлено наявність підстав для залучення до спадкування спадкоємців за правом представлення згідно зі ст. 1266 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивачі подали до Черняхівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а саме житлового будинку, однак державний нотаріус Черняхівської ДНК Пилипчук В. І. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.02.2016 (а. с. 8) у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. Згідно з довідкою від 18.02.2016, виданою виконкомом Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області (а. с. 26), на день смерті [PERSON], який помер [INFO] (свідоцтво про смерть від 15.01.2013, а. с. 24), в будинку за адресою: [ADDRESS] проживали та були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] На даний час у вказаному будинку ніхто не зареєстрований та не проживає (дані з погосподарської книги № 5 за 2001-2005 роки). Крім того, відповідно до довідки виконкому Вільської сільської ради від 18.02.2016 (а.с. 25), [PERSON], [INFO], фактично прийняла спадщину після свого чоловіка [PERSON], але оформити своє спадкове право не встигла, оскільки померла [INFO]. Тому суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] та [PERSON] були подружжям, то після смерті [PERSON] ([INFO]) головою двору стала [PERSON] В матеріалах справи відсутні докази прийняття спадщини після [PERSON] протягом строку для прийняття спадщини іншими спадкоємцями. Навпаки, відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 16.02.2016 державним нотаріусом Черняхівської ДНК Пилипчуком В. І. (а. с. 8 - на звороті), заяви від інших спадкоємців про прийняття спадщини не надходили. Даний факт підтверджується також відомостями, наданими у листах завідувача Черняхівської ДНК Пилипчука В. І. від 16.04.2016 (а. с. 43, 44), відповідно до яких згідно алфавітних книг спадкових справ за 2013-2014 роки відомості про коло спадкоємців на спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO], та [PERSON], який помер [INFO], відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. В матеріалах справи відсутні письмова згода спадкоємців [PERSON], які прийняли спадщину, на подання заяви про прийняття спадщини після спливу строку на прийняття спадщини. А тому суд приходить до висновку, що позивачі є єдиними спадкоємцями [PERSON], які прийняли спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Оскільки позивачі є єдиними спадкоємцями [PERSON] за законом, які прийняли спадщину, суд приходить до висновку, що позивачі мають право на спадщину [PERSON] по 1/3 частині кожному, без врахування положень ч. ч. 2, 3 ст. 1267 ЦК України про зміну розміру часток у спадщині. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як зазначено позивачами у позові та підтверджується матеріалами справи, до складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (далі - будинок). Станом на момент розгляду справи право власності на будинок за [PERSON] або за будь-якими іншими особами не зареєстроване, що підтверджується довідкою КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради від 28.12.2015 (а. с. 10) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 17.05.2016 (а. с. 51). Крім того, станом на момент розгляду справи право власності на земельну ділянку, на якій розташовано будинок, за [PERSON] або за будь-якими іншими особами не зареєстроване, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 17.05.2016 (а. с. 52). Згідно з довідкою КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради від 30.12.2015 (а. с. 11) загальна інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями складає 95465 грн. Відповідно до довідок, виданих виконкомом Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області від 18.02.2016, будь-яких відомостей по сільській раді, що будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], будувався самочинно, немає (а. с. 28), документи на вказаний будинок не збереглися та відновити їх неможливо (а. с. 27), згідно даних погосподарської книги № 5 за 2011-2015 роки, особовий рахунок [NUMBER], власником житлового будинку з усіма надвірними будівлями та спорудами за вказаною адресою значиться [PERSON] (а. с. 29). Також, відповідно до довідки, виданої виконкомом Вільської сільської ради від 18.02.2016 (а. с. 30), рішення про виділення земельної ділянки під забудову відсутнє, оскільки архів не зберігся. Однак в матеріалах справи наявна копія державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], відповідно до якого на підставі рішення сесії Вільської сільської ради від 10.12.1993 [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,5383 га, з якої для обслуговування житлового будинку - 0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,2883 га. З огляду на це суд приходить до висновку, що вказані вище записи у погосподарській книзі та наявність держаного акту на право приватної власності на земельну ділянку є належними і допустимими доказами належності будинку саме [PERSON], а після його смерті - [PERSON] на праві приватної власності. З огляду на це суд приходить до висновку, що будинок розміщений на земельній ділянці, наданій [PERSON] саме для будівництва будинку. А значить [PERSON] земельна ділянка використана відповідно до мети її виділення (передачі). Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 24.12.2015 (а. с. 12-14) (далі - технічний паспорт) будинок побудовано в 1960 році. Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" випискам з погосподарських книг надано сили документів, що підтверджують право власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них. З огляду на це суд приходить до висновку, що вказані вище записи у погосподарській книзі є належними і допустимими доказами належності будинку саме [PERSON], а після його смерті - [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до акту обстеження технічного стану від 11.05.2016 (а. с. 57) будинок відповідає будівельним нормам згідно ДБН79-92 та придатний для проживання. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будинок не є самочинним будівництвом у розумінні ст. 376 ЦК України та на час відкриття спадщини будинок належав [PERSON], а тому будинок відповідно до ст. 1218 ЦК України входить до складу спадщини [PERSON] Оскільки позивачі є спадкоємцями [PERSON] за законом, які прийняли спадщину, суд згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України приходить до висновку, що будинок належить позивачам з часу відкриття спадщини - з [INFO]. Враховуючи положення ч. 2 ст. 328, ст. 392 ЦК України, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.02.2016 (а. с. 8), суд приходить до висновку про неможливість отримання позивачами свідоцтва про право на спадщину за законом. Будинок є нерухомою річчю у розумінні ч. 1 ст. 181 ЦК України. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" свідоцтво про право на спадщину є одним із документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. А тому, з огляду на неможливість реєстрації позивачами права власності на належні їм частини будинку, суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачами права власності на належні їм частини будинку у порядку спадкування за законом після [PERSON] З огляду на це суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Вимоги про розподіл судових витрат позивачами у позові не заявлено. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А тому відсутні підстави для прийняття судом рішення про розподіл судових витрат між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved