Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

26 червня 2019 року заявник, [PERSON] , звернулась до суду із даною заявою, в якій\~ вказує, що 02 квітня 2014 року її сина, [PERSON] призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період та направлений для проходження військової служби в військову частину [NUMBER] (93-тя окрема механізована бригада Збройних сил України). В період з 11.08.2014 року по 29.08.2014 рік брав участь в боях за захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в зоні проведення бойових дій на сході України. 29 серпня 2014 року [PERSON] виконував бойове завдання між населеними пунктами Іловайськ-Старобешеве Донецької області та потрапив під мінометний та артилерійський обстріл зі сторони незаконних збройних формувань Російської Федерації, в результаті якого отримав несумісні з життям осколкові поранення голови, тулуба та кінцівок з ураженням внутрішніх органів. В результаті отриманих травм, [INFO] в м. Харцизьк, м. Іловайськ Донецької області [PERSON] помер. Заявник [PERSON] вважає, що факт збройної агресії Російської Федерації є загальновідомим фактом, визнаним на національному та міжнародному рівні, про що свідчать, зокрема: ЗУ «Про санкції», ЗУ «Про особливості державної політики на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», Розпорядження КМУ від 11.09.2014 року № 829-р «Про пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів», Мінський протокол від 05.09.2014 року, Мінський меморандум від 19.09.2014 року\~ і «Комплекс\~ заходів щодо виконання Мінських угод» від 12.02.2015 року, Резолюціями Генеральної асамблеї ООН від 19.12.2016 року, 19.12.2017 року,\~ Резолюція «Продовження очевидних грубих і невиправлених порушень Російською Федерацією міжнародних норм і принципів ОБСЕ» та «Викрадені і незаконно утримувані громадяни України на території Російської Федерації» від 08.07.2015 року. Враховуючи викладене, [PERSON] прохає суд встановити факт загибелі її сина внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Ухвалою суду від 02 липня 2019 року заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою суду від 25 липня 2019 року відкрито провадження по даній справі. Заявник, [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник заінтересованої особи, Міністерства соціальної політики України, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду пояснення, в якому прохав суд розглянути справу без його участі.\~ Представник Російської Федерації, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, розглянувши матеріали справи,\~ вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] (т.1 а.с.24). Постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України» «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків" №337-VIII від 21 квітня 2015 року було схвалено текст Заяви Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків". З аналізу даної заяви вбачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. Крім цього в заяві зазначено, що 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради Міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас, відбулось створення і озброєння нерегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово-Морських Сил України. В подальшому лідер партії "Русское единство" проголосив себе головою Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та закликав президента Російської Федерації "забезпечити мир і спокій в Криму". У відповідь на цей заклик Президент Російської Федерації звернувся до Ради Федерацій Федеральних зборів Ради Федерації, яка своєю постановою від 1 березня 2014 року, надала згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя. Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Респубілки Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної Республіки Крим до складу Російської Федерації, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації, що підтверджується Резолюцією Генеральної Ради ООН 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України". 17.03.2014 Верховна Рада Автономної Республіки Крим, розпущена постановою Верховної Ради України від 15.03.2014 № 891-VІІ, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 самозвані представники Верховної Ради Автономної Республіки Крим підписали з президентом Російської Федерації "Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів". 21.03.2014 владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя". Згідно зі ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VІІ від 15.04.2014 року, із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації» від 15.09.2015 року № 685-VІІІ Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року. Незаконно анексувавши Республіку Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні формування проголосили створення так званих "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року). Згідно з постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України» «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків", від 21.04.2015 №337-VIII зазначені події на сході України відбувалися за наступними обставинами. Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб організували проведення фіктивних референдумів про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації батальйон "Восток", а також були задіяні такі озброєні групи найманців як "Русский сектор" та "Оплот". За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України. 11.05.2014 року на окупованій території Донецької і Луганської областей відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної Республіки" та "Донецької Народної Республіки". Однак, такий референдум, як і проголошені утворення, а саме так звані "Луганська Народна Республіки" та "Донецька Народна Республіка" не були визнані ані національним законодавством, ані міжнародною спільнотою. На засіданні Ради Безпеки ООН, яке відбулося 29.08.2014 року, в зв`язку з агресією Російської Федерації проти України, делегація України заявила: «Росія розпочала безпосереднє воєнне вторгнення на материкову частину України із застосуванням своїх регулярних збройних сил». Нерегулярні збройні формування, задіяні Російської Федерацією у агресивній війні проти України, систематично підкріплювалися російськими найманцями з числа звільнених у запас військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації та постачанням зброї і військової техніки, включаючи танки, артилерійські системи, протитанкові засоби та сучасні зенітно-ракетні комплекси. Це підтверджувалося численними затриманими військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації. Підтвердженням окупації Російської Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької областей, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ Російської Федерації. За оперативною інформацією Інформаційно-аналітичного центру РНБОУ 23.10.2016 року, проросійські бойовики вели активні бойові дії на Донецькому напрямку. Так бойові дії в авдіївській промзоні з короткими перервами тривали 6,5 годин. Окупанти активно застосовували міномети, гармати, танки. Загальна кількість випущених боєприпасів з важкого озброєння-понад 100. Зокрема, на Світлодарській дузі, в Зайцевому, Новгородському відбулися потужні ворожі обстріли з мінометів та БМП. Виходячи із змісту статті «У Зайцевому бойовики із забороненої 120-мм міни розтрощили житловий будинок» від 24.10.2016 року, вбачається, що у Зайцевому прямим влучанням ворожої 120-мм міни знищено будинок місцевих жителів. Район населеного пункту Зайцеве, який розташований неподалік міста Горлівка, був одною з гарячих точок конфлікту на Донбасі. Ворог, як завжди, гатив по українських військових з різного озброєння: мінометів різних калібрів, станкових та ручних противотанкових гранатометів та стрілецької зброї. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року № 1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Україною, за наслідками військової агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до абз.2 Постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України» Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян" від 04 лютого 2015 року №145-VІІІ зазначено, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки. Також Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 року № 129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Ради Європи, Парламентської Ради НАТО, Парламентської Ради ОБСЄ, Парламентської Ради ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором. Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «d» та «g»статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Ради ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року. Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій. Резолюцією Парламентської Ради Європи від 09 квітня 2014 року рішуче засуджено дозвіл Російської Федерації Росії на застосування військової сили в Україні, російську військову агресію та подальшу анексію Криму, що є явним порушенням міжнародного права. Резолюцією Європарламенту (2014/2965 (RSP)) від 15 січня 2015 року щодо ситуації в Україні рішуче засуджено агресивну та експансіоністську політику Росії, що становить загрозу цілісності та незалежності України, а також потенційну загрозу для самого Європейського Союзу, включаючи незаконну анексію Криму та ведення неоголошеної гібридної війни проти України, у тому числі інформаційної війни, поєднуючи кібервійни, використання регулярних та нерегулярних збройних сил, пропаганда, економічного тиску, енергетичного шантажу, дипломатії та політичної дестабілізації, підкреслює, що такі дії є порушенням міжнародного права. Резолюція Парламентської Ради Європи «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» від 25 червня 2015 року визнає, що військові дії на частині територій Донецької та Луганської областей України є агресією зі сторони Російської Федерації. При вирішенні даної справи суд встановив, що факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно із нормами Цивільного процесуального кодексу України. Як вбачається з ч.3 ст.82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до наказу військового комісара Кобеляцького РВК Полтавської області від 02.04.2014 року № 25 [PERSON] , [INFO] призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби в військову частину [NUMBER] (т.1 а.с.25). [PERSON] в період з 11.08.2014 року брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції (т.1 а.с.88). Наказом командира військової частини польова пошта [NUMBER] № 998 від 01.11.2014 року особовий склад військовослужбовців 1 механізованого батальйону та зведеної роти, в тому числі [PERSON] визнано такими, що безвісті зникли або перебувають у полоні (т.1 а.с.93). 02 вересня 2014 року до Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи доставлено труп невідомої особи. Експертизу трупа проведено в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 42014080370000087. Із дослідницької частини експертизи вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що вранці 29.08.2014 року під час пересування в колонні між населеними пунктами Іловайськ-Старобешево Донецької області незаконні військові формування застосувавши артилерію, міномети та стрілецьку зброю з метою провокації віськового конфлікту здійснили обстріл колони зведених підрозділів ЗСУ, національної гвардії України та добровольчих підрозділів, внаслідок чого загинуло 50 військовослужбовців, тобто вчинили терористичний акт. За результатами проведеної експертизи встановлено, що на тілі виявлені багато численні осколкові поранення голови, тулуба та кінцівок, сліди термічного впливу на м`які тканини. Дані пошкодження є прижиттєвими, утворились безпосередньо перед смертю та знаходяться\~ в прямому причинному зв`язку з її настанням, кваліфікуються як тяжкі, небезпечні для життя в момент їх заподіяння. Багаточисленний характер, морфологічні особливості та локалізація пошкоджень свідчить про дію наступних факторів: дія тупих твердих предметів, володіючих великою кінетичною енергією; вибухова хвиля; дія високої температури. З урахуванням вище викладеного та обставин випадку, в даному конкретному випадку вказані пошкодженні могли виникнути в результаті дії осколків вибухнувших боєприпасів ( артилерійські снаряди, міни та ін.), в тому числі фугасного типу, а також від комбінованої дії таких з вторинними снарядами (т.1 а.с.89-92). Із лікарського свідоцтва про смерть № 3287 вбачається, що [INFO] настала смерть невідомого чоловіка. Смерть настала поблизу м. Іловайськ, в зоні дії АТО. Ушкодження внаслідок військових дій від вибухів та осколків (т.2 а.с.34). Під час проведеної судової молекулярно-генетичної експертизи встановлено, що невстановленою особою чоловічої генетичної статі ( біологічний зразок трупу № 3287), генетичні ознаки тіла якої встановлено під час проведення молекулярно-генетичної експертизи у висновку експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області № 366 від 30.09.2014 року по кримінальному провадженню № 42014080370000087 від 31.08.2014 року є [PERSON] , [INFO] \~ [PERSON] може бути біологічною матір`ю невстановленої особи чоловічої статі (біологічний зразок трупа № 3287). Ймовірність даної події складає 99,99 % ( т.2 а.с.47-54). 06 квітня 2015 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, видано свідоцтво про смерть [PERSON] . Дата смерті [INFO] . Місце смерті місто Харцизьк, місто Іловайськ (т.1 а.с.122). Із витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку з захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв вбачається, що травма та причина смерті солдата [PERSON] , 1983 року народження «Множинні осколкові поранення голови, тулуба та кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів», яка стала причиною його смерті [INFO] , що підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть № 3287 від 23.09.14 року, виданого Запорізьким обласним бюро судово-медичної експертизи пов`язані з захистом батьківщини (т.1 а.с.123). Із витягу з наказу Командира військової частини польової пошти [NUMBER] № 106 від 05.05.2015 року вбачається, що смерть [PERSON] настала під час виконання обов`язків військової служби при участі в антитерористичній\~ операції в районі виконання бойових завдань за призначенням (т.1 а.с.124). Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що заподіяні [PERSON] поранення\~ пов`язані з виконанням обов`язків військової служби. Надані суду докази підтверджують факт загибелі [PERSON] і встановлюють причинний зв`язок між його смертю та проходженням військової служби на території України, що межує з територією, тимчасово окупованою в результаті збройної агресії Російської Федерації. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що в результаті саме збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, [PERSON] , отримав поранення, в результаті яких настала його смерть, та внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено право [PERSON] на життя і здоров`я, передбачене ст.27 Конституції України, ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Згідно ч.2ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON] загинув, при виконанні обов`язку військової служби на території Донецької області, яке сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та те, що встановлення даного факту заявнику необхідно для визначення статусу як жертви міжнародного збройного конфлікту, тобто як особи, яка перебувала під захистом конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює винекнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права, суд вважає, що заяву [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved