Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач - [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до відповідача - Департаменту освіти, науки та молоді Миколаївської обласної державної адміністрації, в обгрунтування якого вказав, що 12.11.2013 р. між ним та відповідачем був укладений контракт, за яким були продовжені трудові відносини з ним як з директором Комунального Закладу "Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів - центр загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації", строком до 12.11.2023 року. Наказом № 1106-к від 01.10.2015 р. позивача було звільнено з займаної посади за ч. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання без поважних причин обов"язків, покладених на нього трудовим договором. Позивач не погодився із звільненням та вважає незаконним наказ № 1106-к від 01.10.2015 р. через те, що він добросовісно виконував свої трудові обов"язки і не допускав їх систематичного невиконання без поважних причин, тому він вважає своє звільнення за п.3 ст. 40 КЗпП України незаконним і таким, що було проведено із порушенням трудового законодавства. Крім цього, позивач зазначає, що оспорюваний ним наказ не містить конкретних трудових обов"язків, які він не виконував без поважних причин. Посилаючись на викладене, позивач просить: - визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення № 1106-к від 01.10.2015 р.; - поновити його на роботі на посаді директора Комунального Закладу "Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів - центр загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації" та стягнути на його користь оплату вимушеного прогулу. Ухвалами Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17.06.2016 р. та 22.09.2017 р. до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору були притягнені Державна фінансова інспекція в Миколаївській області та Миколаївська обласна рада. У судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги у повному обсязі з вищевикладених підстав, та просили його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову та пояснила, що до свого звільнення позивач раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, зокрема, наказом № 170-к від 02.02.2015 р. йому була оголошена догана. Після проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності комунального закладу були виявлені грубі порушення у використанні комунального майна та фінансової дисципліни, за що відповідачем було вирішено звільнити позивача з займаної посади за ч.3 ст. 40 КЗпП України. Також представник відповідача вказала, що звільнення позивача було проведено відповідно до діючого законодавства. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Державної фінансової інспекції в Миколаївській області у судове засідання по справі не з"явився, у своїх письмових поясненнях вказав, що у ході проведеної виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності КЗ "Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів - центр загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації", були виявлені порушення, за наслідком чого був складений акт ревізії та рекомендовано Департаменту освіти, науки та молоді вирішити питання щодо відповідності [PERSON] займаній посаді. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Миколаївська обласна рада заперечувала проти позову з тих підстав, що позивач обгрунтовано був звільнений із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього обов"язків. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши надані ними письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Частина перша статті 3 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судовим розглядом встановлено, що сторони по даній справі перебували у трудових відносинах, і 12.11.2013 р. між позивачем - [PERSON] та Департаментом освіти, науки та молоді Миколаївської обласної державної адміністрації в особі його директора - [PERSON] був укладений контракт, зі строком дії з 12.11.2013 р. по 12.11.2023 р. (а.с. 7-12). Відповідно до вказаного контракту, з [PERSON] були продовжені трудові відносини на посаді директора КЗ "Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ст. - центр загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації". За цим контрактом [PERSON] мав здійснювати керівництво закладом та у мажах повноважень, установлених законодавством, Статутом навчального закладу та цим контрактом, вирішувати всі питання поточного керівництва навчальним закладом, організовувати навчально-виховну діяльність та забезпечувати виконання завдань, поставлених перед закладом тощо (п. 1.1 та 2.1. Контракту). Серед обов"язків позивача, відповідно до п. 3.1 Контракту, були визначені: - проведення навчально-виховного процесу на рівні державних стандартів якості освіти; - дотримання чинного законодавства, використання засобів щодо удосконалення управління закладом, зміцнення трудової дисципліни; - ефективне використання комунального майна, збереження і зміцнення матеріально-технічної бази закладу за рахунок затвердженого кошторису. Із копії Статуту КЗ "Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ст. - центр загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації" вбачається, що він є загальноосвітнім навчальним закладом І-ІІІ ступенів для дітей із соціально незахищених верств населення, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, та є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області, інтереси яких у межах повноважень, визначених законодавством України, представляє Миколаївська обласна рада. Органом управління Комунальним закладом є Миколаївська обласна державна адміністрація - Орган управління (розділ І Статуту). Управління закладом здійснюється Органом управління, а безпосереднє керівництво - директором, який несе відповідальність за стан та діяльність закладу (п. 9.1. Статуту). Розпорядженням № 151-р від 28.04.2016 р. Департамент освіти, науки та молоді Миколаївської обласної державної адміністрації був перейменований в Департамент освіти і науки Миколаївської обласної державної адміністрації (а.с. 98-99). Частина третя статті 21 КЗпП України визначає, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права та обов"язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов"язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Стаття 147 КЗпП України визначає, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Із матеріалів справи вбачається, що наказом № 170-к від 02.02.2015 р. позивачу - [PERSON] була оголошена догана за неналежне виконання службових обов"язків. Даний наказ позивачем не оспорюється, а відтак в силу положень ст. 11 ЦПК України, його правомірність судом не досліджується. Зі змісту цього наказу (а.с. 67) вбачається, що він був винесений за результатами службового розслідування, та на підставі наказу № 54 від 02.02.2015 р. "Про результати службового розслідування у комунальному закладі "Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ст. - центр загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації". Із наявних у справі службової записки за результатами службового розслідування (а.с. 44-63) та акту (а.с. 36-43), вбачається, що 20.01.2015 р. у даному навчальному закладі було проведено день відкритих дверей за участю представників ЗМІ. Під час його проведення було виявлено, що приміщення сауни, яка розташована на території закладу, не використовується за призначенням дітьми-спортсменами, в ній виявлені предмети, несумісні з вихованням дітей, зокрема, порожні пляшки від спиртних напоїв. Крім цього, під час спілкування з представниками ЗМІ [PERSON] було повідомлено про випадки згвалтування серед вихованців інтернату, що в подальшому не знайшло своє підтвердження. Також були виявлені порушення щодо виплати коштів на особисті потреби дітей ("кишенькові"), організації харчування дітей, забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування одягом та взуттям, та порушення обліку та використання благодійної допомоги та інше. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, в тому числі, у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. З урахуванням положень ст. 147 КЗпП України звільнення за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами є заходом стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (ч. 2 ст. 149 КЗпП України). В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 р. з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз"яснено, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У пункті 22 цієї ж Постанови зазначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Таким чином, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. За такого працівник може бути звільнений з роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (ст. 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі. Судовим розглядом встановлено, що наказом № 1106-к від 01.10.2015 р. позивач був звільнений з посади за систематичне невиконання без поважних причин покладених на нього трудових обов"язків, за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Із копії вказаного наказу вбачається, що він був винесений за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності, яка проводилась у КЗ "Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ст. - центр загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації" за період з 01.01.2012 р. по 01.04.2015 р., яка виявила порушення використання комунального майна та фінансової дисципліни на загальну суму 1 350,39 тис.грн. Із наявного у справі листа Державної фінансової інспекції в Миколаївській області № 14-03-14-14/42-25 від 04.09.2015 р. вбачається, що плановою виїзною ревізією фінансово-господарської діяльності КЗ "Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ст. - центр загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації", були виявлені такі порушення: - порушення порядку списання кредиторської заборгованості по депонованим виплатам, строк позовної давності яких минув та не перераховано до обласного бюджету прострочених виплат на загальну суму 15,09 тис. грн.; - відсутність контролю за дотриманням ст.ст. 89,90 Бюджетного Кодексу України, зокрема щодо видатків з обласного бюджету на утримання закладу у випадку, якщо не менше 70 % кількості учнів є жителями населених пунктів області, а фактична кількість таких учнів не перевищувала в середньому 55 %; - безпідставна виплата працівникам закладу надбавок на суму 424,67 тис.грн., та на утримання понаднормативних штатних одиниць вихователів на суму 592,67 тис.грн.; - не забезпечення директором закладу як опікуном дітей, позбавлених батьківського піклування, отримання аліментів дітьми на свій особистий рахуноку відділенні банку на суму 146,7 тис.грн.; - безпідставне завищення розміру батьківської плати за перебування дітей у закладі, на загальну суму 12,4 тис. грн.; - порушення при використанні комунального майна - приховане використання земельної ділянки під вирощення соняшника без погодження органу управління - Департаменту освіти і науки; - інші порушення. Із наявного у матеріалах справи договору про спільну діяльність підприємств від 01.06.2015 р., вбачається, що він був укладений між Мішково-Погорілівською загальноосвітньою санаторною школою-інтернатом І-ІІІ ст. (далі- Підприємство І) з однієї сторони, та КЗ "Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ст. - центр загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації" (далі- Підприємство ІІ), від імені якого діяв [PERSON] За цим договором земельна ділянка площею 25 га, яка перебувала на балансі Підприємства ІІ передавалася для вирощування соняшника Підприємству І, яке мало право розпоряжатися отриманим врожаєм на власний розсуд. Зі змісту договору вбачається, що Підприємство ІІ за цим договором не отримувало будь-якої вигоди. Між тим, пунктом 10.3 Статуту комунального закладу визначено, що заклад має право безоплатно передавати належне йому майно іншим суб"єктам спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області тільки на підставі рішення Органу управління. Передача закладом в оренду майна, що належить йому на праві оперативного управління,здійснюється у порядку, затвердженому власником (п. 10.5 Статуту). Аналізуючи зміст договору про спільну діяльність від 01.06.2015 р., суд робить висновок, що він суперечить вимогам п. 10.3 Статуту, оскільки за цим договором земельна ділянка, яка перебувала у користуванні КЗ "Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ст. - центр загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації", від імені якого діяв [PERSON] , без відома та погодження Органу управління - Миколаївської обласної державної адміністрації. Доводи позивача та його представників про те, що цей договір не є договором оренди, на думку суду не мають правового значення, а тому до уваги не приймаються. На думку суду, викладені в листі Державної фінансової інспекції в Миколаївській області № 14-03-14-14/42-25 від 04.09.2015 р. факти переконливо свідчать про неефективне використання позивачем комунального майна та матеріально-технічної бази закладу, що є порушення позивачем п. 3.1 Контракту. Крім цього, п. 2 Постанови КМУ № 1673 від 29.11.2006 р. визначено. що підставою для розгляду питання про відповідність займаній посаді керівників центральних і місцевих органів виконавчої влади, бюджетних установ або розірвання контракту з керівниками суб'єктів господарювання державного сектору економіки є недотримання ними фінансового та бюджетного законодавства, а також незабезпечення виконання в установлені строки законних вимог органів державної контрольно-ревізійної служби. Органам державної контрольно-ревізійної служби у випадках, передбачених абзацом першим цього пункту, забезпечити внесення Кабінетові Міністрів України, міністерствам, іншим центральним та місцевим органам виконавчої влади пропозицій щодо розгляду питання про відповідність керівників займаним посадам. Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади вжити заходів для внесення відповідних змін до контрактів з керівниками суб'єктів господарювання, що належать до сфери їх управління. З урахуванням того, що раніше до позивача вже застосовувались заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани за наказоми № 170-к від 02.02.2015 р., суд вважає, що відповідач мав підстави для звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання ним без поважних причин покладених на нього обов"язків, оскільки позивач раніше вже притягувався до дисциплінарної відповідальності. Таке звільнення в силу положень ст. 43-1 КЗпП України не потребувало згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Судом встановлено, що відповідачем був дотриманий порядок звільнення, визначений ст. 149 КЗпП України, зокрема: було витребувано письмове пояснення від позивача, яке наявне у матеріалах даної справи; враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких він вичнений та попередню роботу позивача. Стягнення було оголошено позивачу та вручена копія відповідного наказу під розписку. Доводи позивача та його представників про те, що позивач був двічі притягнутий до дисциплінарної відповідальності за одне й те ж саме порушення трудової дисципліни, свого підтвердження судовим розглядом не знайшли, оскільки судом встановлено, що позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за різні порушення трудової дисципліни. Висновки суду з цього приводу викладені вище. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed