Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до НАСК «Оранта», який в подальшому уточнив, про стягнення 3% річних в розмірі 1574,19 грн. за користування грошовими коштами, інфляційних втрат в розмірі 30142,22 грн. та пені 17349,97 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 17.10.2013 року сталась ДТП, в якій було пошкоджено належний йому автомобіль Міцубіші Аутлендер, д.н.з. [NUMBER]. Винною у ДТП особою визнано [PERSON]. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження на загальну суму 62105,46 грн.. Цивільно-правова відповідальність порушника застрахована в НАСК «Оранта» згідно АВ/9263809 від 16.01.2013 року. 28.05.2014 року заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва позовні вимоги позивача було задоволено в повному обсязі та стягнуто суму страхового відшкодування. Заяву про виплату страхового відшкодування позивач надіслав страховику 28.01.2014 року, однак відповіді не отримав, в зв'язку з чим вважає, що відповідач, крім суми страхового відшкодування стягнутої за рішенням суду , повинен сплатити йому 3% пічних за прострочення виконання грошового зобов'язання, інфляційні втрати та пеню. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнав повністю, просив в позові відмовити та розглядати справу без його участі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 26.1 ст. 26 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судовим розглядом беззаперечно встановлено, що 17.10.2013 року, близько 13:00 год., на автошляху Харків-Сімферополь сталась Дорожньо - транспортна пригода за участю автомобілів ЗАЗ, д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля Міцубіші Аутлендер д/н [NUMBER], який належить на праві власності позивачу. Як свідчить постанова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.12.2013 року, ДТП сталась внаслідок порушення водієм, [PERSON] п. 2.3 Правил дорожнього руху України. Вартісне значення матеріально збитку, заподіяного позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля складає 62 105,46 грн., що підтверджується висновком автотоварознавчого дослідження про оцінку вартості матеріального збитку №48/10/13 від 29.10.2013 року. Цивільна відповідальність водія транспортного засобу «ЗАЗ» д.н.з. [NUMBER] [PERSON]., відповідно до полісу обов'язкового страхування наземного транспорту №АА 6188853 терміном дії з 02.07.2011 року по 01.07.2012 року застрахована НАСК «Оранта». Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про отримання страхового відшкодування. Проте, відповідач - НАСК «Оранта» всупереч Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не здійснило виплату страхового відшкодування позивачу. 28.05.2014 року заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва позовні вимоги [PERSON] були задоволені повністю та з СК «Оранта»та стягнуто на користь позивача 49490 грн. страхового відшкодування. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормами ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за : зрушення строків розрахунків. Дана правова позиція закріплена у постанові Верховного суду України від вересня 2011 року по справі № 6/433-42/183. В п.19 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України). Позивач 28.01.2014 року надіслав страховику заяву про виплату страхового відшкодування, а також всі необхідні документи для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, що передбаченні ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яку відповідач отримав 04.02.2014 року. Відповідно до приписів п. 2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування _ :вільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з :собою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Тобто граничний строк прийняття рішення та виплати страхового відшкодування був 05.05.2014 року. Відповідачем станом на теперішній час страхове відшкодування не виплачене. Згідно ст.992 ЦК України , у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до вимог п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за кий нараховується пеня. Стаття 549 ЦК України надає поняття неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Станом на 26.05.2015 року, згідно з уточненням позовних вимог, ані рішення про виплату страхового відшкодування, яке повинно було бути ухвалене відповідачем в строк до 05.05.2014 юку, ані безпосередньо страхова виплата на здійснена, то термін прострочки виконання зобов'язань з боку відповідача на цей день складає 387 днів, а отже розмір пені за період з 05.05.2014 р. по 26.05.2015 року становить: 17349,97 грн,, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за вказаний період у розмірі 1 574,19 грн. та інфляційні трати у розмірі 30142,22 грн., що підтверджується наданим розрахунком. Виходячи з викладеного вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved