Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 грн., у зв`язку з отриманим каліцтвом на виробництві. Обґрунтовує позов тим, що він відбував покарання у Державній установі «Львівська виправна колонія № 48». Під час відбування покарання працював на виробництві навісних та гаражних замків, зачищав недоліки. Так, 09.03.1999 під час виконання роботи на виробництві у ВК № 48 із зачищення навісних та гаражних замків на шліфувальному верстаті розламалось шліфувальне коло, осколок влетів йому у ліве око, завдавши проникаючого поранення ока. Внаслідок отриманої травми лівого ока на виробництві він зазнав каліцтва, втратив працездатність. 04.03.2020 йому призначено інвалідність 3 групи безтерміново, у зв`язку із травмою лівого ока, отриманої на виробництві у ВК № 48. Зір на ліве око не можливо відновити навіть оперативним шляхом. Вважає, що діями ДУ «Львівська виправна колонія № 48» йому завдана моральна шкода, яка пов`язана з фізичним болем від травми отриманої на виробництві, повною втратою зору на ліве око, не призначенням інвалідності, стражданням через безробіття, неможливість влаштуватись на роботу, у зв`язку з чим змушений звернутись до суду. В подальшому відповідною заявою від 09.10.2020 уточнив позовні вимоги, просить встановити факт отримання травми на виробництві 09.03.1999, зобов`язати Державну установу «Львівська виправна колонія № 48» скласти акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві та стягнути з Держави - Україна моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. у зв`язку з отриманим каліцтвом. Ухвалою суду від 17.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите загальне позовне провадження. 27.07.2020 від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позов не визнає, працездатність позивача не була втрачена в повному обсязі, останній міг вживати пошуку роботи (не пов`язаної із роботою на висоті, з рухомим транспортом, підняттям вантажів, як зазначено у довідці МСЕК). У зв`язку з викладеним просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. 28.08.2020 від представника відповідача Державної установи «Львівська виправна колонія №48»надійшов відзив на позовну заяву. Дійсно, [PERSON] засуджений вироком Залізничного районного суду м.Львова від 05.03.1997, відбував покарання у ДУ «Львівська виправна колонія №48» і 09.03.1999 мав місце випадок щодо травмування засудженого [PERSON] , позивача у справі. На підставі наказу № 46 проведено розслідування з даного факту та складено висновок, згідно якого встановлено, що засуджений, який працював слюсарем в інструментальному цеху 09.03.1999 самовільно відчинив заточувальну дільницю і без дозволу адміністрації цеху виконував роботи по зачищуванні деталей на заточувальному верстаті, який для даних робіт не призначений, встановивши на ньому попередньо зачисний круг. Внаслідок розриву круга засуджений [PERSON] отримав травму (ушкодження лівого ока). При цьому встановлено, що позивач використовував обладнання без дозволу адміністрації цеху і виконував роботу, яку йому не доручали, самовільно проникнув на дільницю заточування. Тому дана травма не кваліфікується як нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Просить відмовити у позові як безпідставному та необгрунтованому. 04.09.2020 представником позивача подано відповідь на відзив Державної казначейської служби України, який долучений до матеріалів справи 11.09.2020 представником позивача подано відповідь на відзив Державної установи «Львівська виправна колонія №48», який долучено до матеріалів справи. 05.11.2020 представником відповідача Державної установи «Львівська виправна колонія №48» подано заперечення на збільшені позовні вимоги. Ухвалою суду від 06.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні уточнений позов підтримав у повному обсязі. Пояснив, що травму ока отримав 09.03.1999 саме на виробництві, відбуваючи покарання у ДУ «Львівська виправна колонія № 48». Вказав, що під час відбування покарання він постійно залишався у другу зміну і завжди працював без нагляду. Вказав, що він на робочому місці був у захисних окулярах, під час роботи розколовся наждачний круг, частинка потрапила йому в око. Після травмування ока його направили спочатку у санчастину, а зранку відвезли у лікарню, де провели операцію і врятували око. Через місяць його виписали з незадовільним станом, при цьому дали скерування для огляду в МСЕК в лікарню, де знаходився в очному відділенні Стрижацької лікарні. На даний час йому призначено інвалідність 3 групи, що підтверджують копії медичних документів, долучені до матеріалів справи. Просить визнати факт отримання травми на виробництві 09.03.1999, зобов`язати Державну установу «Львівська виправна колонія № 48» скласти акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві. Вважає, що керівництво колонії залучало його до праці, при цьому порушуючи техніку безпеки, тому вважає, що проведене розслідування нещасного випадку не відповідає дійсності, показання свідків є спотворені. Також за час його перебування у лікарні йому не надавалась жодна медична допомога. Після звільнення з місць позбавлення волі він не зміг працевлаштуватись через хворе око, тому просить стягнути з Держави - Україна моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. у зв`язку з отриманим каліцтвом. Представник відповідача ДУ «Львівська виправна колонія (№ 48)» - адвокат Школьна А.В., діючи згідно ордеру на надання правничої допомоги (а.с.43), в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях. Додатково пояснила, що 09 березня 1999 року засуджений [PERSON] залишився на роботу у другу зміну, близько 17.30 год. самовільно відчинив заточувальну станцію і без дозволу адміністрації цеху виконував роботи по зачищуванні деталей на заточувальному верстаті, який для даних робіт не призначений. Внаслідок відриву круга засуджений отримав травму (травматичне пошкодження лівого ока). Згідно проведеного розслідування зазначено, що оскільки засуджений [PERSON] використовував обладнання без дозволу адміністрації цеху і виконував роботу, яку йому не доручали, самовільно проникнувши в дільницю заточування, то дана травма не кваліфікується як нещасний випадок пов`язаний із виробництвом. Відповідно до розділу 1 підрозділу 1 пункту 8 Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою КМУ № 623 від 10.08.1993 не беруться на облік і не складаються акти за формою Н-1 на нещасні випадки, що стались зокрема з особами, які відбувають покарання за вироком суду в установах кримінально-виконавчої системи і навмисно заподіяли шкоду своєму здоров`ю, а також при використанні ними без дозволу адміністрації устаткування, механізмів, інструментів і матеріалів, виведенні їх з ладу або порушені ними встановленого режиму утримання. Наведене свідчить прл те, що відсутні підстави для видачі позивачу акта за формою Н-1, оскільки засуджений самовільно, без дозволу адміністрації використовував роботи по зачищуванні деталей на заточувальному верстаті, який в свою чергу для даних робіт не призначений, що призвело до отримання ним ушкодження лівого ока. Просить у позові як безпідставному та необгрунтованому відмовити. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, з невідомих для суду причин, хоча про розгляд справи належним чином був повідомлений. Суд, із урахуванням вимог ч.1 ст. 223 ЦПК України, за згодою сторін, присутніх у судовому засіданні, ухвалив розглядати справу за відсутності представника відповідача, сповіщеного належним чином. Заслухавши вступні слова позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 10.04.2019 позивач [PERSON] змінив прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". [PERSON] відбував покарання у Державній установі "Львівська виправна колонія (№48)" за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 05.03.1997, працював у вказаній установі на виробництві навісних та гаражних замків, зачищав їх недоліки. З матеріалів справи вбачається, що 09.03.1999 мав місце випадок травмування засудженого [PERSON] . Відповідно до розділу 1 підрозділу 1 пункту 1 Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 623 від 10.08.1993 (діючого на момент виникнення спірних правовідносин), розслідуванню підлягають травми, гострі професійні захворювання та отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом та блискавкою, ушкодження внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, поводі, урагани тощо), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори (надалі -нещасні випадки). За результатами розслідування на облік беруться нещасні випадки, які сталися: - під час виконання трудових обов`язків (у тому числі під час відряджень), а також дій в інтересах підприємства без доручення власника; - на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи встановлені перерви; - протягом часу, необхідного для приведення в порядок знаряддя виробництва, засобів захисту, одягу перед початком або після закінчення роботи, а також для особистої гігієни; - під час проїзду на роботу або з роботи на транспорті підприємства або сторонньої організації, яка надала його згідно з договором (заявою), а також на власному транспорті, який використовувався в інтересах виробництва; - під час аварій (пожеж тощо), а також під час їх ліквідації на виробничих об`єктах; - під час подання підприємством шефської допомоги; - на транспортному засобі, стоянці транспортного засобу, в порту заходу судна, на території вахтового селища з працівниками, які перебували на змінному відпочинку (провідник, працівник рефрижераторної бригади, шофер-змінник, працівники морських і річкових суден, а також ті, що працюють за вахтово-експедиційним методом); - у робочий час при прямуванні пішки, на громадському, власному транспортному засобі, або який належить підприємству чи сторонній організації, з працівником, робота якого пов`язана з переміщенням між об`єктами обслуговування; - під час прямування пішки або на транспортному засобі до місця роботи чи назад за разовим завданням власника або уповноваженого ним органу без оформлення посвідчення про відрядження. Відповідно до розділу 1 підрозділу 1 пункту 7 даного Положення, нещасні випадки, що сталися з працівниками на території підприємства або в іншому місці роботи під час встановлення перерв (технологічних, санітарно-оздоровчого призначення, для приймання їжі та інших), розслідуються відповідно до цього Положення. Якщо в ході розслідування буде встановлено, що перебування потерпілого на території підприємства в неробочий час, у вихідні та святкові дні не пов`язане з дорученням власника або уповноваженого цим органом, чи з особистої необхідності (одержання зарплати, відвідування медичного закладу або зборів, нарад тощо), то такі нещасні випадки не беруться на облік. Згідно пунктів 15, 15 підрозділу 2 розділу 1 вказаного Положення, власник підприємства, одержавши повідомлення про нещасний випадок, наказом призначає комісію з розслідування у складі керівника (спеціаліста) служби охорони праці підприємства (голова комісії), керівника структурного підрозділу або головного спеціаліста. Призначена комісія з розслідування зобов`язана протягом трьох діб з моменту події установити зокрема обставини і причини нещасного випадку, визначити відповідальних за це осіб, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам. Згідно п. 25 згаданого Положення, нещасні випадки з особами, які відбувають покарання за вироком суду в установах кримінально-виконавчої системи, що сталися під час виконання робіт на підприємствах суспільного виробництва під керівництвом посадових осіб цих підприємств, розлідуються і беруться на облік підприємствами. В розслідуванні повинні брати участь представники зазначених установ. Посадові особи підприємства, які здійснюють керівництво роботами із залученням громадян з установ кримінально-виконавчої системи, повинні призначатися письмовим наказом (розпорядженням) власника цього підприємства. Відсутність такого наказу (розпорядження) не звільняє підприємство від відповідальності за нещасний випадок, його своєчасне розслідування та облік. Встановлено, що 10.03.1999 начальником Державної Установи "Львівська виправна колонія № 48" Вигнанцем Б.В. видано Наказ №46 про створення комісії з розслідування нещасного випадку. (а.с.54) В результаті проведеного розслідування складено висновок, з якого вбачається, що комісією досліджувались письмові пояснення, документи і встановлено, що засуджений [PERSON] , який працює слюсарем в інструментальному цеху 09.03.1999 самовільно відчинив заточувальну дільницю і без дозволу адміністрації цеху виконував роботи по зачищуванні деталей на заточувальному верстаті, який для даних робіт не призначений, встановивши на ньому попередньо зачисний круг. Внаслідок розриву круга засуджений [PERSON] отримав травму (ушкодження лівого ока). Так як засуджений [PERSON] використовував обладнання без дозволу адміністрації цеху і виконував роботу, яку йому не доручали, самовільно проникнувши на дільницю заточування, дана травма не кваліфікується як нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. (а.с.55) Суд вважає, що відповідачем ДУ "Львівською виправною колонією №48" вчинено ряд необхідних дій для з`ясування причин отриманих травм, їх характеру та ступеню, відповідно до діючого на той момент законодавства відповідачем скликана відповідна комісія, яка розслідувала причини виникнення отриманих травм, відібрані письмові пояснення від засудженого [PERSON] , свідків, скеровано травмованого на лікування, під час якого він всебічно обстежений шляхом лабораторно-інструментальних досліджень та виписаний в задовільному стані. Встановлені комісією висновки за результатами розслідування є обгрунтованими та такими, що здійснені згідно Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях. На переконання суду, комісією виявлено та підтверджено факт самовільного перебування засудженого [PERSON] на території заточного відділення в 2-гу зміну (неробочий час), без нагляду майстра, без доручення керівника установи. Також комісією з`ясовано шляхом допиту, що засуджений самовільно вирішив заточити інструмент на верстаті, який для цього не призначений, як наслідок зачисний круг розірвало і [PERSON] отримав трамву ока. Отже, комісією правомірно не взято даний випадок на облік та не кваліфіковано отриману травму, як нещасний випадок пов`язаний із виробництвом. Жодних сумнівів у правдивості опитаних комісією осіб у суду не виникає. Також судом враховано, що позивач [PERSON] відбував покарання у Державній установі "Львівська виправна колонія (№48)", а не знаходився у трудових відносинах з роботодавцем. Встановлено, що позивачу 19.02.2020 встановлено третю групу інвалідності по загальному захворюванню. Дата огляду МСЕК - 03.03.2020 (а.с.7,8) Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що комісія 09.03.1999 визнала нещасний випадок з позивачем таким, що не пов`язаний із виробництвом, тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, які є похідними, також слід залишити без задоволення. Позивач при визначенні розміру моральної шкоди покликається на фізичні, душевні, психічні страждання, яких він зазнав, в тому числі через тривалість і неможливість працевлаштуватись внаслідок каліцтва. Натомість, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність факту заподіяння відповідачем шкоди. Відмовляючи у позові, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed