Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить припинити право власності [PERSON] на 1/25 частку у спільному майні-квартирі [ADDRESS]; визнати за ним право власності на 1/25 частину квартири [ADDRESS]; усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні його майном, квартирою [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації [PERSON] з місця проживання. В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що він є власником 24/25 частини квартири [ADDRESS]. 1/25 частка квартири, яка належить на праві власності [PERSON] становить 2,84 кв.м. є незначною і її виділити в натурі неможливо. В даній квартирі зареєстровано 3 осіб: він, колишня дружина [PERSON] та донька [PERSON] Відповідач постійно чинить йому перешкоди в користуванні і володінні його майном, псує його особисті речі, провокує на скандали, пише заяви до міліції, не може вести нормальний спосіб життя, постійно перебуває в стресовому стані, подальше спільне володіння та користування спільним майном є неможливим, з огляду на провокативну поведінку відповідача. При припиненні права власності на частку у квартирі інтереси доньки не будуть порушені. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним у заяві. Позивач додатково пояснив, що на даний час у квартирі проживає один. В спірній квартирі зареєстрована їх донька, яка незалежно від обставин справи, взаємовідносин між ними має право проживати у квартирі, права дитини в жодному випадку не будуть порушені. Окрім того, рішення про визначення місця проживання дитини немає. Ствердив, що з відповідачем на протязі тривалого часу існують вкрай напружені відносини, з боку відповідача мали місце безпідставні звернення у правоохоронні органи по надуманих причинах. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано право власності за відповідачем на 1/25 ідеальну частину квартири, що становить 2,87кв.м., така частка є незначною і не може бути виділена в натурі. Між сторонами склались неприязні стосунки, шлюб розірвано 15.09.2011 році. Не можна назвати постійним проживання в спірній квартирі відповідача та доньки, оскільки останні будучи зареєстрованими у спірній квартирі з 17.08.2004р. в такій не проживали. Відповідач до реєстрації у квартирі була зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Спірною квартирою ніколи не цікавилася, спільного господарства подружжя разом не вели. Усі витрати, пов"язані з утримання квартири несе тльки позивач. В квартиру відповідач з дитиною вселилась в кінці 2009 року, де проживала до 25.04.2010р., яку добровільно залишила та пішла проживати до своєї матері. 16.06.2011р. відповідач зламала замки у вхідних дверях квартири і почала проживати в ній. За час спільного проживання постійно провокувала позивача, її довіритель змушений був звернутись до суду. На даний час позовів про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та встановлення режиму проживання дитини в судах немає. Що стосується прав та інтересів дитини, то такі не порушені. Дитина зареєстрована в квартирі, не втратила право право на користування жилим приміщенням. З врахуванням наведеного просить позов задоволити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги заперечила та пояснила, що позивач у жовтні-листопаді 2013р. її разом з дитиною примусово виселив з квартири, іншого житла немає. На даний час проживає у своєї матері разом з дочкою. Між ними існують вкрай неприязні відносини. Поведінка відповідача, за час їх спільного проживання у спірній квартирі, була негативна, як наслідок, дитина його боїться. Відповідач сплачує аліменти, однак у розмірі, який є недостатнім для утримання дитини. Задоволення позову призвиде до порушення як її прав так і прав дитини. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечила. Зазначила, що припинення права власності її довірителя завдасть істотної шкоди як їй так і членам її сім"ї, а саме дитині. Відповідач і її дочка ніде не зареєстровані, іншого житла не мають, проживають в однокімнатній квартирі матері. Факт непроживання [PERSON] у спірній квартирі немає жодного значення, оскільки з метою зароблення коштів відповідач перебувала в Італії, а на час проведення ремонту вимушена була проживати у матері. Позиція органу опіки та піклування є чіткою, а саме, що припинення права власності завдасть істотної шкоди інтересам дитини. Вимога про зняття з реєстрації є незаконною, оскільки мати і батько мають однакові права щодо виховання дитини, яка в спірній квартирі зареєстрована, і відповідач саме як законний представник має повне право проживати в ній. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування у судовому засіданні позовні вимоги заперечив та пояснив, що у даній справі грубо порушуються права дитини. Так, незважаючи на те, що частка матері-відповідача хоча і є незначною, однак дає право проживати у квартирі. Вважає, що для збереження миру в сім"ї відповідач повинен виділити одну кімнату, підстав до задоволення позову немає та просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 червня 2013р. апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 06 лютого 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення. Визнано право власності за [PERSON] на одну двадцять п"яту ідеальну частину квартири [ADDRESS], а за [PERSON]-право власності на двадцять чотири двадцять п"ятих ідеальних її частин (а.с. 61-65). Як вбачається з довідки ЛКП «Під Зуброю» № 47 від 14.01.2014р. в квартирі [ADDRESS] зареєстровано двоє осіб: [PERSON] та [PERSON], [INFO]-дочка. Загальна площа квартири становить 71,50 кв.м і складається з 3 кімнат житловою площею 42,40 кв.м. (а.с.167) Як вбачається з висновку про вартість об'єкта оцінки, оціночна вартість об"єкту оцінки: трьох кімнатна квартира, загальною площею 71,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], без ПДВ становить 688 689грн. Оціночна вартість частини квартири для цілей оподаткування (1/25) становить 27 547,56грн. без ПДВ (а.с.236) Допитаний як свідок позивач [PERSON] суду показав, що між ним та колишньою дружиною існують неприязні стосунки. Відповідач у спірній квартирі проживала з кінця 2009р. і до квітня 2010р. У квітні 2010р. добровільно пішла з квартири та більше одного року у квартирі не проживала. 16.06.2011р. виламавши вхідні двері, без його згоди, вселилась у квартиру. Відповідач погрожує йому, постійно провокує, чинить моральний тиск, безпідставно звертається в міліцію та зводить наклепи. З дитиною були дружні стосунки, однак згодом відповідач заборонила з ним спілкуватись. Він неодноразово звертався до відділу у справах дітей про порушення своїх батьківських прав, але працівники відділу не реагували на його заяви, жодного разу не прийшли перевірити в яких умовах живе донька. В жовтні 2013р. примусового виселення не було, відповідач викликала журналістів з телебачення, вийшла на коридор, зачинив двері і більше до квартири не впустив, дитина хотіла до матері і він її пустив. Допитана як свідок відповідач [PERSON] суду показала, що у спірній квартирі хотіла проживати, проживала у ній з кінця 2009р. За час проживання позивач піднімав на неї руку у присутності дочки, змушена була втікати. Спочатку у міліцію не зверталась, хотіла зберегти сім"ю, у правоохоронні органи вперше звернулась у 2010-2011р.р. Між ними існують неприязні стосунки, дитина травмована, боїться залишатись з батьком. На даний час проживає у квартирі матері разом з дитиною. В квартирі по [ADDRESS] зареєстровано 5 осіб, реально проживають троє, вона не є власником даної квартири, іншого житла немає. На даний час виходу з ситуації немає, є лише можливість зачепитись проживати у спірній квартирі. З пояснень сторін під час розгляду справи судом встановлено, що з жовтня 2013р. відповідач [PERSON] та їх неповнолітня дочка [PERSON] у спірній квартирі не проживають, проживають у [ADDRESS]. У вказаній квартирі відповідач разом з дитиною, фактично з моменту її народження і до кінця 2009р. проживали. Позивачем не заперечується право неповнолітнього дитини [PERSON] на проживання у спірній квартирі. Встановлено, що спору щодо визначення місця проживання малолтіньої дитини у сторін немає. Під час розгляду справи судом з"ясовано, а саме роз"яснено відповідачу та його представнику право призначення у даній справі експертизи для визначення реальної ринкової вартості майна, однак від проведення такої відповідач відмовилася. Відповідно до ч.1, 2 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Однак надання у володіння зазначеної частки в натурі можливе лише за умови, що майно є неподільним у відповідності до ч.2 ст.183 цього Кодексу. Якщо надання частки в натурі є неможливим, співвласник вправі вимагати від інших співвласників матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена у натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливе; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Обов'язковою умовою припинення права особи на частку у спільному майні є попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об"єкта, який є спільним майном. Як вбачається з копії технічного паспорта, квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат, житловою площею 42,4 кв.м., кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору. Загальна площа квартири становить 71,5 кв.м. Тобто, 1/25 частка даної квартири, яка належить відповідачу [PERSON] від загальної площі квартири становить 2,86 кв.м., є незначною та не може бути виділена в натурі (а.с.11). Як встановлено судом та підтверджується наявними у матеріалах справи документами між сторонами існують тривалий час неприязні, ворожі відносини, матеріали ЖРЗПЗ від 29.09.2011р. №5971 та від 04.01.2012р. №74 про відмову в порушенні кримінальної справи підтверджують конфліктність відносин сторін. Тобто, суд враховує неприязні відносини, що склались між сторонами, роблять неможливим їх спільне проживання, оскільки таке може призвести до ще більшого загострення конфлікту між ними, негативного впливу на свідомість неповнолітньої дитини. Окрім того, з пояснень сторін у судовому засіданні встановлено, що відповідач з моменту купівлі-продажу спірної квартири в такій до кінця 2009р. не проживала, а постійно проживала у своєї матері за адресою: [ADDRESS], де до 2004року була зареєстрована. У спірній квартирі проживали квартиранти. З кінця 2009р. по квітень 2010р. проживала у спірній квартирі разом з донькою. За час спільного проживання сторін в сім"ї постійно відбувались конфлікти у присутності неповнолітньої дочки, що підтверджується неодноразовими їх зверненнями у правоохоронні органи, та у орган опіки піклування. З пояснень самої відповідач судом встановлено, що дитина боїться позивача, постійно перебуває у стресовому стані. Встановлено, що на даний час конфлік між сторонами існує саме через спільну сумісну власність. Зважаючи на наявність в даній справі трьох із підстав передбачених ст. 365 ЦК України, зокрема, частка відповідача [PERSON] у спірній квартирі становить 2,86кв.м., тобто є незначною і не може бути виділена у натурі, квартира є неподільною, спільне володіння і користування нею є неможливим із наведених вище підстав, припинення права власності відповідача на частку у квартирі не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. За змістом ст. 365 ЦК України згода особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання компенсації за його частку не вимагається, а передумовою є внесення іншим співвласником вартості частки, право на яку припиняється, на депозитний рахунок суду. Як вбачається з квитанцій №46 від 20.11.202012р. та №3 від 02.06.2014р. позивачем [PERSON] внесено на депозитний рахунок суду вартість частки, дійсна вартість на час розгляду справи відповідно до Звіту про оцінку майна від 08.05.2014р. яка становить 27 547,56грн, що є необхідною умовою для вирішення справ цієї категорії та підтверджується відповідними квитанціями (а.с.37, 130). Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що право власності [PERSON] на 1/25 частку у квартирі [ADDRESS] слід припинити, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частки спірної квартири та визнати за ним право на цю частку. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з довідки ЛКП „Під Зуброю" № 47 від 14.01.2014р. в квартирі [ADDRESS] зареєстровано двоє осіб: [PERSON]-власник та [PERSON], [INFO]-дочка. З письмових пояснень позивача від 05.06.2014р. вбачається, що 16.10.2013р. відповідач знята з реєстрації в спірній квартирі. Оскільки позивачем не представлено суду під час розгляду справи та не доказувались обстани, а саме чи є зареєстрованою на даний час відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS], суд вважає, за необхідне відмовити в цій частині позову за недоведеністю, що не позбавляє позивача при усуненні зазначених недоліків звернутись до суду з аналогічним позовом - про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом зняття з реєстрації [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Згідно вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати: 321,90грн.-судовий збір. На підставі ст.ст. 319, 358, 365, 391 ЦК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» та

Outcome: partial