Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

У травні 2021 року представник заявника - адвокат Антоненко В.А., що діє в інтересах заявника [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою в якій просив встановити факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтуванні вказав, що з 2020 року [PERSON] перебуває у терапевтичному відділенні КП "Криворізька міська клінічна лікарня № 2 КМР" і станом на 2021 рік він є не транспортабельним, сам себе обслуговувати не може, потребує переміщення в "Будинок Милосердя" для постійного проживання, для чого необхідно надати паспорт. Проте [PERSON] паспорт громадянина України не отримував, мав лише паспорт СРСР, який на даний час втрачений. Зі слів Гречки встановлено, що він народився [INFO] в Софіївському районі, селі Нова Зоря. Навчався у школі в селі Андріївка з 1967 року по 1977 рік. Також навчався у СПТУ № 7 м. П`ятихатки з 1977 року по 1979 рік. Проходив військову службу в лавах Радянської армії з 1979 року по 1981 рік. Був засудженим та відбував покарання у Державній установі "Новобузький виправний центр № 103" з 1982 року по 1987 року. Після чого працював з 1987 року по1996 рік працював трактористом у колгоспі, який знаходився за адресою: Миколаївська обл., Новобузький район, село Богомази. Крім того, [PERSON] вже звертався до Саксаганського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у 2021 році для отримання паспорту, але йому відмовили і порадили звернутися до суду. Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2021 року справу передано для розгляду за підсудністю до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 13 вересня 2021 року заяву прийнято до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами окремого провадження та витребувано додаткові докази по справі. В судовому засіданні представника заявника - адвокат Антоненко В.А., заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити. Представники заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області Черниш М.М. при ухваленні рішення покладався на розсуд суду. Суд, вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки Комунального підприємства "Криворізька міська лікарня № 2 КМР" [PERSON] знаходиться на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні з 10 грудня 2020 року по даний час з діагнозом загальне переохолодження. На даний час пересуватися самостійно не може (а.с.3). Відповідно до посвідчення № 33 про взяття на облік бездомної особи, виданого Комунальною установою "Будинок нічного перебування", [PERSON] перебуває на обліку в відділенні обліку бездомних осіб, як особа, що не має постійного місця проживання і місце проживання кого зареєстрованого за місцезнаходженням КУ "Будинок нічного перебування" за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Як вбачається з відповіді Виконавчого комітету Девладівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, [PERSON] згідно господарських та паспортних книг 1974-1995 років був зареєстрований за адресою: Дніпропетровська обл., Софіївський район, село Южне та село Нова Зоря (а.с.46). Як вбачається з відповіді Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби відомості про перетинання кордону України, лінії розмежування в межах з Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територією АР Крим у період з 14.09.2016 року по 14.09.2021 року [PERSON] не виявлено (а.с.43). Відповідно до копії Форми № 1 на видачу паспорту [PERSON] отримував паспорт СРСР серії [NUMBER] від 09 березня 1978 року. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно до п.1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" в редакції від 18.01.2001 року громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України, або на момент набрання чинності вище вказаного Закону (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до пункту 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, (далі Порядок № 215), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України'", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. У пункті 44 Порядку № 215 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Підпунктом «а» пункту 7 Порядку № 215 передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; Згідно з пунктом 8 Порядку № 215 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що встановлення факту постійного проживання на території України станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року необхідно заявнику для подальшого звернення до відповідних органів Державної міграційної служби України з метою отримання паспорта громадянина України, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення зазначеного факту у судовому порядку та про задоволення заяви [PERSON] із встановленням того факту, що останній постійно проживав на території України на момент 24 серпня 1991 року.

Outcome: approved