Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебувають у шлюбі з 21.09.2013 року. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. У період шлюбу 26.09.2014 року між ТОВ "Фінансова компанія "Столиця" та відповідачкою був укладений Договір про участь у фонді фінансування будівництва, за умовами якого повна вартість об"єкту інвестування у будівництво двокімнатної квартири [NUMBER] становила 565226, 00 грн. 26.09.2014 року відповідачка за рахунок коштів, що належали особисто позивачу, у сумі 528240, 00 грн. та решти коштів у розмірі 36986, 00 грн., що були спільними коштами подружжя, повністю внесла кошти на будівництво квартири та отримала свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва, яким підтверджується 100 % внесення коштів інвестором та закріплення за ним об"єкту інвестування, а саме квартири [ADDRESS]. На даний час будівництво квартири не завершено, введення об"єкту будівництва в експлуатацію у вказаний у договорі строк не відбудеться. Відповідачка звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу між сторонами, не визнаючи права позивача на будівництво квартири, стала висловлювати свій намір провести відступлення права вимоги на об"єкт інвестування на користь іншої особи, а тому позивач звертається до суду з даним позовом, оскільки вважає, що значна частина коштів, сплачена за об"єкт інвестування, є його особистими коштами. Так, його батьком 24.03.2014 року були подаровані особисто позивачу грошові кошти у розмірі 528240, 00 грн. для придбання житла, що були отримані від продажу у цей день належної йому квартири. Таким чином, із загальної вартості об"єкту інвестування кошти у розмірі 528240, 00 грн. є особистими коштами позивача, а грошові кошти у розмірі 36986, 00 грн. є спільними коштами подружжя, а тому частка в об"єкті інвестування повинна бути визначена наступним чином: частка позивача - 93/100, частка кожного із подружжя - по 7/100 часток. На підставі викладеного позивач просить суд визнати за ним майнові права на частку в об"єкті незавершеного будівництва у розмірі 193/200 проінвестованої квартири [ADDRESS] згідно договору про участь у фонді фінансування будівництва № 53 від 26.09.2014 року; визнати за відповідачкою майнові права на частку в об"єктів незавершеного будівництва у розмірі 7/200 частин про інвестованої квартири [NUMBER]; визнати за позивачем майнове (речове) право на отримання в натурі об"єкта інвестування 193/200 часток квартири [NUMBER]; визнати за відповідачкою майнове (речове) право на отримання в натурі об"єкта інвестування 7/200 часток квартири [NUMBER]. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.09.2014 року по 07.12.2015 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. У період шлюбу між ТОВ "ФК "Столиця" та [PERSON] був укладений Договір про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до якого повна вартість об"єкту інвестування становить 565226, 00 грн. 26.09.2014 року позивачкою були внесені кошти у розмірі 573704, 39 грн., після чого вона отримала Свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва виду "А". Для придбання вказаної квартири її батьки надали їй фінансову допомогу у розмірі 20000, 00 доларів США, що були отримані її матір"ю від продажу успадкованого майна. Це було 15.09.2013 року, у день вінчання. У березні 2014 року відповідач [PERSON] приніс додому грошові кошти у розмірі 16000, 00 доларів США та зазначив про те, що ці кошти були передані його батьками для придбання ними квартири. Крім того, мати позивачки, у зв"язку із тим, що грошових коштів на придбання квартири не вистачало, додатково надала їй грошові кошти у розмірі 3000, 00 доларів США, що були нею позичені у знайомого, а також у розмірі 25000, 00 грн., що були подаровані матір"ю позивачки на річницю вінчання. Також позивачка вказує про те, що при внесенні коштів 26.09.2014 року відповідачем [PERSON] була підписана заява про те, що він дає згоду на укладення нею Договору про участь у фонді фінансування будівництва та підтверджує, що грошові кошти, що будуть витрачатися з метою отримання у власність об"єкта інвестування, є їх спільною сумісною власністю, а отриманий об"єкт інвестування також буде об"єктом спільної сумісної власності, як такий, що набувається ними під час шлюбу. Враховуючи те, що частина грошових коштів на придбання житла була подарована батьками позивачки, вона вважає, що кошти у розмірі 284000, 00 грн. є її особистими коштами, інша частина - спільними коштами подружжя. На підставі викладеного позивачка [PERSON] просить суд визнати за нею майнові права на ? частини про інвестованої квартири [ADDRESS] відповідно до Договору № 53 про участь у фонді фінансування будівництва від 24.09.2014 року; визнати за [PERSON] майнові права на ? частину про інвестованої квартири. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі, а також заперечували проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON], зважаючи на їх безпідставність та необґрунтованість. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні подали заяву про зміну предмету зустрічного позову, відповідно до якої просили суд визнати особистою приватною власністю [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS]; визнати спільною сумісною власністю подружжя ? частину квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на ? частини квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], а також стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по справі. Також відповідачка та її представник у судовому засіданні категорично заперечували проти задоволення основного позову, зважаючи на його безпідставність. Представник третьої особи на початку судового розгляду справи позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги не визнав. У подальшому представник у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки, її представника, представника третьої особи, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.09.2013 року по 07.12.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням суду про розірвання шлюбу (а.с. 47, 78). У період шлюбу у сторін по справі народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.75). 26.092014 року, у період шлюбу, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Столиця" та [PERSON] був укладений Договір № 53 про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до якого повна вартість об"єкту інвестування - двокімнатної квартири [ADDRESS], становить 565226, 00 грн. (а.с. 5-13). 26.09.2014 року відповідачкою [PERSON] на рахунок ТОВ "Фінансова компанія "Столиця" були внесені грошові кошти у розмірі 573704, 39 грн., з яких 565226, 00 грн. - 100 % вартості об"єкту інвестування, 8478, 39 грн. - винагорода Управителя), після чого відповідачкою було отримано Свідоцтво № 53.1 про участь у фонді фінансування будівництва виду "А" (а.с. 14-15). 24.03.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. було проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.124). Згідно із ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об′єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 Сімейного Кодексу України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім′ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім′ї. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач [PERSON] вказує про те, що грошові кошти у розмірі 528240, 00 грн. є його особистими коштами, подарованими батьками йому для придбання спірного житла і лише частина коштів у розмірі 36986, 00 грн. є спільними коштами подружжя. Подаровані йому кошти були отримані батьками від продажу належної їй квартири. З письмових матеріалів справи вбачається, що 24.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] що належала на праві власності [PERSON] (а.с.45-46). Продаж квартири був здійснений 500705, 00 грн. Як стверджує позивач, у той же день батько подарував йому грошові кошти у розмірі 528240, 00 грн. саме на придбання спірної квартири. Згідно із ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Частиною 5 статті 719 ЦК України визначено, що договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п"ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Вказана вимога також зазначена і у роз"ясненнях Міністерства юстиції України від 16.03.2011 року. На момент дарування грошових коштів [PERSON] розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян становив 850, 00 грн., відповідно сума подарованих коштів значно перевищувала 50-кратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а тому вказаний договір повинен бути укладений у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Крім того, відповідно до п. 1 ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 року до валютних цінностей також відноситься валюта Україна (гривня). Згідно із ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. У роз"ясненнях Міністерства юстиції України від 16.03.2011 року щодо договору дарування також зазначено, що договір є недійсним, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), також у разі недотримання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору та письмової форми. Також слід зазначити і про те, що відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім"ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 Сімейного кодексу України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як вбачається з письмових матеріалів справи, 26.09.2014 року позивач [PERSON] при внесенні грошових коштів за Договором від 26.09.2014 року підписав заяву про те, що він дає згоду на укладення [PERSON] вказаного Договору, а також підтвердив, що грошові кошти, що будуть витрачатися з метою отримання у власність об"єкта інвестування, є їх спільною сумісною власністю, а отриманий об"єкт інвестування також буде об"єктом спільної сумісної власності як такий, що набувається ними під час шлюбу. При цьому позивачем також було заявлено, що такий правочин відповідає інтересам сім"ї, а також про згоду на те, щоб умови Договору визначалися відповідачкою самостійно (а.с.39). Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім"я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжя за іншими зобов"язальними правовідносинами тощо. З урахуванням вимог діючого законодавства та встановлених судом обставин можна дійти переконливого висновку про те, що грошові кошти, передані батьком позивача на придбання квартири, були передані йому саме для придбання квартири на молоду сім"ю, яка мала проживати у цій квартирі разом з дитиною. Що стосується суми грошових коштів, що була передана позивачу батьками, то слід зазначити, що пояснення позивача та покази свідків у цій частині є суперечливими. Так, позивачем у позовній заяві зазначається про те, що батько подарував йому кошти у розмірі 528240, 00 грн., що були отримані ним після продажу квартири. У своїх поясненнях у судовому засіданні позивач вказував про те, що батько подарував йому кошти у розмірі 37200, 00 доларів США. Як вбачається з Договору купівлі-продажу квартири від 24.03.2014 року, продаж квартири, що належала на праві власності батьку позивача, здійснений за 500705, 00 грн. Але з наведеного вбачається, що грошові кошти, надані батьком позивачу, перевищують розмір грошових коштів, отриманих від продажу квартири. При цьому допитаний в якості свідка [PERSON] (батько позивача) пояснив, що подарував своєму сину [PERSON] грошові кошти у розмірі 37200, 00 доларів США на придбання квартири, що були отримані ним після продажу квартири у березні 2014 року. Також він подарував частину коштів у розмірі 20000, 00 доларів США, отриманих від продажу квартири, другому своєму синові. Також свідок зазначив про те, що, незважаючи на те, що вартість квартири у Договорі зазначена у гривнях, за продаж ним було отримано суму у розмірі 62000, 00 доларів США. Свідок наполягав на тому, що грошові кошти він подарував особисто своєму сину, а не всій його сім"ї. Свідок [PERSON] (мати позивача) у судовому засідання пояснила, що вони разом з чоловіком продали належну їм квартиру по вул. Братиславській у березні 2014 року і частину коштів у розмірі 37200, 00 доларів США подарували своєму сину [PERSON] для придбання квартири, але жодних письмових договорів не укладали. Допитаний судом свідок [PERSON] (брат позивача) пояснив, що після продажу квартири батьки подарували його брату [PERSON] грошові кошти у розмірі 37200, 00 доларів США, а йому подарували 20000, 00 доларів США. Кошти були подаровані їм для придбання квартир. Але слід зазначити, що жодних належних доказів на підтвердження того, що батьки подарували вказані кошти особисто позивачу, суду надано не було. Крім того, відсутні будь-які підтверджуючі письмові докази щодо укладення договору дарування грошових коштів. Щодо посилання позивача у своїх поясненнях та пояснень свідків щодо отримання грошових коштів за продаж квартири у доларах США, то слід зазначити наступне. Станом на 24.03.2014 року Національним банком України був встановлений курс долара США відносно гривні 10, 11 грн. за 1 долар США. Виходячи з встановленого курсу валюти, 62000, 00 доларів в еквіваленті становить суму 626820, 00 грн., що значно перевищує суму, за яку було здійснено продаж квартири, згідно договору, а тому суд критично оцінює покази свідків у цій частині. Враховуючи викладене вище та вимоги діючого законодавства, суд приходить до переконливого висновку про те, що будь-які кошти, що були подаровані позивачу, були передані на сім"ю позивача для придбання житла для всієї сім"ї, у тому числі дружини і дитини, оскільки на той час (березень 2014 року) сторони вже перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому відокремлювати їх один від одного підстав не було. Що стосується посилання відповідачки [PERSON] у своїх зустрічних позовних вимогах та запереченнях щодо позову на те, що частина коштів була подарована її батьками, а тому частки у спільній власності не можуть вважатися рівними, то судом встановлено наступне. Дійсно, з письмових матеріалів справи вбачається, що 30.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку [ADDRESS] з розстрочкою платежу (а.с.74). Вартість частини житлового будинку, згідно договору, становить 98122, 00 грн. Крім того, 30.07.2013 року між вказаними особами також був укладений Договір купівлі-продажу ? частини земельної ділянки, що розташована у с. Небрат Бородянського району Київської області. Вартість частини земельної ділянки, згідно договору, становить 7014, 00 грн. (а.с. 72). 30.07.2013 року між зазначеними вище сторонами також був укладений Договір купівлі-продажу ? частини земельної ділянки, що розташована у с. Небрат Бородянського району Київської області (а.с. 73). Вартість частини земельної ділянки, згідно договору, становить 31475, 00 грн. Загальна вартість проданого майна, що належало [PERSON] (матері відповідачки), становить 136611, 00 грн. У своїх поясненнях відповідачка [PERSON] вказувала про те, що її батьки подарували їй у день вінчання 15.09.2013 рок грошові кошти у розмірі 20000, 00 доларів, що були отримані від продажу належного матері майна, для придбання спірної квартири. Крім того, її мати у подальшому отримувала у борг у свого знайомого грошові кошти у розмірі 3000, 00 доларів, які також передала дочці, і ще 25000, 00 грн. були подаровані її батьками на річницю вінчання. Допитана судом в якості свідка [PERSON] (мати відповідачки) пояснила, що у день вінчання дочки вона разом з чоловіком подарувала їй грошові кошти у розмірі 20000, 00 доларів, що були отримані нею після продажу успадкованого майна. Крім того, у подальшому передала дочці ще кошти у розмірі 3000, 00 доларів США, що були нею позичені у знайомого, а також подарували разом з чоловіком на річницю вінчання кошти у розмірі 25000, 00 грн. Кошти були подаровані особисто дочці для придбання у подальшому квартири. Свідок [PERSON], допитаний у судовому засіданні, пояснив, що у вересні 2014 року до нього звернулась [PERSON] із проханням позичити гроші у сумі 3000, 00 доларів. Він погодився і передав їй кошти, які були їй необхідні для того, щоб допомогти дочці придбати квартиру, оскільки наявних у них коштів не вистачало. Але, враховуючи викладене вище та вимоги діючого законодавства, посилання на які міститься у даному судовому рішенні, суд вважає, що грошові кошти, подаровані батьками відповідачки для придбання спірної квартири, були передані [PERSON] саме для придбання житла для всієї родини, а не особисто відповідачки, оскільки на той час вона перебувала у зареєстрованому шлюбі і у сторін по справі мала народитися дитина. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем за основним позовом та позивачкою за зустрічним позовом не надано суду жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження того, що будь-які грошові кошти були подаровані їх батьками особисто їм, не надали на підтвердження жодних письмових договорів дарування коштів. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач за основним позовом та позивачка за зустрічним позовом, як на підстави для задоволення позову, зокрема щодо дарування батьками коштів, які вважають особистою приватною власністю, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах. Враховуючи досліджені судом докази та норми діючого законодавства, суд приходить до висновку, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана сторонами по справі у період перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому є їх спільним майном, що підлягає поділу на загальних підставах, а саме у рівних частках за кожним із подружжя. Враховуючи те, що суд визнає спірну квартиру спільним майном подружжя, то приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню і за нею та відповідачем за зустрічним позовом повинно бути визнано право власності по ? частині квартири за кожним. При цьому суд не задовольняє основні вимоги [PERSON], виходячи з наступного. На момент подачі позову до суду право власності на спірну квартиру не було зареєстровано, а тому у своїх позовних вимогах [PERSON] просив суд визнати за сторонами майнові права на частки в об"єкті незавершеного будівництва. Але під час розгляду справи була здійснена державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS], але позивачем не було подано заяви про зміну підстав та предмету позову, що позбавляє суд можливості задовольнити його позовні вимоги. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 5737, 06 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial