Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] звернулась до ПАТ „Чернігівобленерго" в особі Чернігівських міських електричних мереж з позовом про визнання незаконним та скасування рішення комісії Чернігівських міських електричних мереж по розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією від 19.11.2013 року щодо вручення рахунку по сплаті недорахованої електричної енергії та про визнання незаконним рахунку на відшкодування збитків за безоблікове споживання електроенергії незаконним та таким, що не відповідає Методиці визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власницею домоволодіння, яке знаходиться за адресою [ADDRESS]. В липні 2013 року відповідачем проводилась перевірка споживачів електроенергії міста Чернігова, під час якої було виявлено відсутність пломб з тавром енергопостачальної організації на ввідному комутаційному пристрої та, що ввідний комутаційний пристрій встановлений іншого типу і також встановлено відсутність пломби електропостачальної організації, про що складено акт № 006930 від 12.07.2013 року. Акт був розглянутий спочатку на комісії Чернігівських МЕМ 17.07.2013 року, а потім 19.11.2013 року, де прийнято рішення вручити споживачу рахунок для оплати недорахованої електроенергії. Незаконним позивач вважає акт від 19.11.2013 року щодо вручення рахунку але без надання самого рішення комісії, крім того, штраф було нарахований без врахування раніше сплачених за цей період коштів за спожиту електроенергію, що суперечить вимогам Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією, яка затверджена постановою НКРЕ № 562 від 04.06.2006 року( далі - Методика). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 лютого 2014 року в задоволенні позову відмовлено з підстав недоведеності позовних вимог . В апеляційній скарзі позивач [PERSON] просить рішення суду першої інстанції скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та при неповному з"ясуванні обставин справи . Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність рішення відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України , обговоривши доводи скарги апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, про те з інших правових підстав. Суд першої інстанції розглядаючи позовні вимоги по суті та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б спростували законність прийнятого відповідачем рішення про вручення споживачу рахунку на оплату недорахованої електроенергії, а також правильність розрахунку розміру заподіяних споживачем збитків внаслідок безоблікового споживання електричної енергії. З таким рішенням суду першої інстанції по даній справі не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного. Із суті та змісту позовних вимог [PERSON] вбачається, що вона не погоджується з розміром нарахованої їй заборгованості за електроенергію у зв"язку з порушенням Правил користування електричною енергією, порушенням Методики розрахунку. Проте, вирішуючи спір та ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не з"ясував, у чому полягає суть порушеного права споживача та на чому ґрунтується вимога про саме такий спосіб захисту порушеного права, а , ухвалюючи рішення, залишив поза увагою положення частини 1 ст. 3 ЦПК України, ст.15 та ст.16 ЦК України, якими визначено право кожної особи звернутись до суду за захистом порушеного чи оспорюваного права або інтересу, але у спосіб, визначений законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або освоюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Під способами захисту суб"єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України, де у абзаці другому частини 2 зазначається, що крім перелічених у ч.2 ст. 16 ЦК України зазначено, що суд може захистити цивільне право чи інтерес і в інший спосіб, який встановлений договором або законом. Як правило, суб"єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Правовідносини між споживачем та Енергопостачальником регулюються Законом України „Про електроенергетику" , ЦК України, Законом України „Про житлово-комунальні послуги" та іншими нормативними актами. Можливість оскарження рішення комісії по розгляду актів про порушення Правил, а також самого акта про порушення Правил, які не встановлюють для споживача будь-яких обов"язків, а носять рекомендаційний характер сплатити нараховані збитки, в якості способу захисту прав не передбачено чинним законодавством. Отже, рішення ухвалене з невірним застосуванням норм матеріального права (ст.15,16 ЦК України) та порушенням норм процесуального права ( ст.3,213 ЦПК України), не може визнаватись законним, у зв"язку з чим, за правилами частини 3 ст.303 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, але з інших підстав ніж зазначено в рішенні. Крім того, слід зазначити, що рішення комісії по розгляду актів про порушення Правил, як і сам акт, можуть бути визнані в якості доказу, з наданням їм відповідної оцінки при вирішення іншого спору, де б оскаржувались дії чи рішення, які є обов"язковими до виконання, зокрема, при визнанні неправомірними дій відповідача, щодо відключення від електропостачання та відшкодуванні шкоди або при заявленому позові про стягнення матеріальних збитків від самовільного підключення до електромережі, при вирішенні яких суд зобов"язаний дати оцінку вищезазначеному рішенню комісії та акту про порушення Правил щодо підтвердження фату безоблікового споживання електричної енергії поза приладом обліку та щодо правильності розрахунку заборгованості. На підставі наведеного та

Outcome: partial