Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

[PERSON] 25.04.2016р. прийнята на роботу до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" (далі ДП "Укрінтеравтосервіс") на посаду провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи юридичного управління, про що генеральним директором підприємства видано наказ № 96-вк. 05.08.2020 р. [PERSON] звільнено з роботи, за власним бажанням, внаслідок порушення власником або уповноваженим органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, згідно пункту 3 статті 38 КЗпП України на підставі наказу генерального директора підприємства № 236-вк від 02.08.2020р. На день звільнення ДП "Укрінтеравтосервіс" заборгувало [PERSON] заробітну плату в сумі 177886,93 грн. заробітної плати. На письмову вимогу [PERSON] провести повний розрахунок ДП "Укрінтеравтосервіс" належним чином не відреагували. Тому, [PERSON] заявила позов, за яким з урахуванням наступних змін, просила стягнути з ДП "Укрінтеравтосервіс" заборгованість по заробітній платі в означеному розмірі, суму індексації заробітної плати, компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із його несвоєчасною виплатою, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи, в сумах на день ухвалення рішення за спором. Ухвалою суду від 05.02.2020р. розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. В задоволенні заяви відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. Виконуючий обов`язки генерального директора ДП "Укрінтеравтосервіс" надіслав відзив, за яким просив вимоги [PERSON] залишити без задоволення, за необґрунтованістю доказами. Позивач в судовому на вимогах позову наполягала, надала пояснення, що зводяться до викладеного в її заявах. Представник відповідача в суд не з`явився, в задоволенні чергової заяви про відкладення судового засідання судом йому відмовлено. Вислухавши позивача, дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову за таких підстав. Так, на вимогу суду відповідачем надано довідку про те, що станом на 18.02.2020 року в ДП "Укрінтеравтосервіс" облікована заборгованість із заробітної плати, належної до виплати позивачу, в сумі 177886,93 грн., в тому числі вихідна допомога в сумі 132858,19 грн. Тим, самим відповідачем фактично визнано порушення прав позивача на належну оплату праці, а тому позов в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню на підставі ст.ст. 24, 31, 32 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 44, 94, 115, 116 КЗпП України. Відповідно до частини першої та другої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Останньою нормою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належної працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Верховний Суд України в п.20 постанови Пленуму від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснив, що суд установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Доказів на те, що несвоєчасний розрахунок з позивачем відбувся не з вини відповідача, суду не надано. Отже, з відповідача на підставі наведених норм закону підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення цього рішення. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Абзацом 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку, визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Як зазначено в абз.4 п.2 розділу ІІ Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за за попередні два місяці роботи. Відповідно до п.8 розділу ІV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки від 25.02.2020 № 1/03-04-229, наданої суду відповідачем, середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 2306,25 грн. Період з дня звільнення позивача до дня проведення розрахунку, а саме: з 05 серпня 2019 року по 12 листопада 2020 року включає 321 робочих дні. Отже, сума середньомісячного заробітку, що підлягає виплаті позивачу становить 740 306 грн. 25 коп. (2306 грн. 25 коп. х 321). Відповідно ст. ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Доводи відповідача про те, що на спірні правовідносини не поширюються вимоги Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» є надуманими. Позивачем не заявлялись вимоги про стягнення компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою середнього заробітку за час затримки розрахунку, а тому посилання відповідача на відповідну правову позицію Верховного Суду є безпідставним. Разом з тим, розрахунок компенсації позивачем здійснено не вірно. Суд визнає правильним розрахунок компенсації, що наданий відповідачем, оскільки він виконаний в повній відповідності до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. N159. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 248,07 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати. Що стосується інших вимог позову, то в їх задоволенні суд вважає за необхідне відмовити оскільки факти (доводи) на яких вони засновані не знайшли свого підтвердження доказами. За наведених рішень, обов`язок понести витрати у справі суд покладає на відповідача відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі вказаних в рішенні норм закону,

Outcome: partial