Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління державної податкової служби у Запорізькій області, треті особи: Управління Служби безпеки України в Запорізькій області, Ліквідаційна комісія ГУМВС України в Запорізькій області, Регіональний сервісний центр МВС в Запорізькій області, Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про зняття арешту з рухомого майна, в обґрунтування якого зазначив наступне. Позивач придбав автомобіль марки „MAZDA 3", реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER] , з електронних торгів, проведених 13.03.2019 року ДП „Сетам". Зазначений транспортний засіб було реалізовано у примусовому порядку під час здійснення виконавчого провадження відносно боржника [PERSON] , якому належав вищезазначений транспортний засіб. На теперішній час щодо вищезазначеного транспортного засобу застосовані обтяження у вигляді арешту майна, накладені на підставі постанови б/н від 25.04.2008 року про арешт рухомого майна з забороною відчуження чи реєстрації дізнавачем ОБКОП УСБУ Прозоровим В.Н. та постанови б/н від 22.08.2008 року ст. слідчим з особливо важливих справ СУ Незамай Я.О. про арешт майна з забороною відчуження чи реєстрації. Посилаючись на те, що зазначені обтяження перешкоджають вільно володіти належним йому майном, позивач просить суд скасувати арешти зазначеного майна. Ухвалою суду від 12.07.2021 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позову, на виконання якої 02.08.2021 року позивачем подано заяву про усунення недоліків позову. Ухвалою суду від 03.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. 17.08.2021 року від третьої особи Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області в особі Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Запорізькій області надійшли письмові пояснення на позов, відповідно до яких підтверджено наявність обтяжень належного позивачу транспортного засобу, які було накладено у рамках кримінальної справи, відповідно до положень КПК України. 20.08.2021 року від відповідача Головного управління державної податкової служби у Запорізькій області надійшов відзив на позов, за змістом якого підтверджено наявність обтяжень належного позивачу транспортного засобу, які було накладено у рамках кримінальної справи, відповідно до положень КПК України, скасування якого не входить до повноважень відповідача. 27.08.2021 року від третьої особи АТ КБ «ПриватБанк» надійшли письмові пояснення на позов, у яких зазначено, що позивач придбав на публічних торгах вищезазначений транспортний засіб, який належав [PERSON] , які відбулися в порядку примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання боржником перед кредитором - АТ КБ «ПриватБанк», тому представник не заперечує проти задоволення даного позову. 06.09.2021 року від представника ГУМВС України в Запорізькій області надійшли письмові пояснення на позов, у яких зазначено, що арешт на майно позивача, про яке йдеться у позові, було накладено в ході досудового розслідування, який може бути скасовано судом одночасно із ухваленням судового рішення у кримінальному провадженні, відповідно до положень КПК України, тому представник заперечує проти задоволення позовних вимог. 09.09.2021 року від третьої особи Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшли письмові пояснення на позов, у яких зазначено, що транспортний засіб „MAZDA 3", реєстраційний номер [NUMBER] був придбаний позивачем під час реалізації належного боржникові [PERSON] майна у виконавчому провадженні № 55479264 з виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом, про стягнення заборгованості на користь АТ КБ „ПриватБанк", та який перебував у заставі останнього, на підставі відповідного договору, у зв`язку з цим представник не заперечує проти задоволення позовних вимог. 13.09.2021 року від третьої особи Управління Служби безпеки України в Запорізькій області надійшли письмові пояснення на позов, у яких зазначено, що вирішення питання про скасування арешту майна позивача підлягає в порядку, визначеному КПК України, з тих підстав, що арешт на транспортний засіб було накладено в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні, у якому вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2009 року, ухваленому, в тому числі, відносно [PERSON] , належний останньому на час ухвалення судового рішення транспортний засіб конфісковано в дохід держави, у зв`язку з цим представник заперечує проти позовних вимог у повному обсязі. Інших заяв по суті справи не надійшло. Представник позивача подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні у повному обсязі. Представник Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився, у письмових поясненнях на позов просив розглянути справу у його відсутність. Представник ГУМВС України в Запорізькій області у судове засідання не з`явився, у письмових поясненнях на позов просив розглянути справу у його відсутність. Представник АТ КБ „ПриватБанк" у судове засідання не з`явився, у письмових поясненнях на позов просив розглянути справу у його відсутність. Інші сторони у справі у судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Відповідно ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 09.01.2018 року було відкрито виконавче провадження № 55479264 (а.с. 18) з виконання виконавчого напису № 8558, виданого 09.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ „ПриватБанк" заборгованості у розмірі 464 274,94 гривень (а.с. 17). Відповідно до протоколу № 392536 від 13.03.2019 року позивач став переможцем електронних торгів ДП «СЕТАМ», проведених при примусовому виконанні ВП № 55479264, на яких придбав автомобіль марки „MAZDA 3", реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER] , який належав боржникові [PERSON] , та набув право власності на вказаний автомобіль, на підставі Акту державного виконавця про проведені електроні торги від 22.08.2019 року (а.с. 11-14). Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Порядок і особливості продажу арештованого майна на електронних торгах визначений Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №2831/5 від 29.09.2016. Згідно п. 4 розділу Х Порядку, після повного розрахунку переможця за придбане майно (у тому числі сплати винагороди за організацію та проведення електронних торгів) на підставі протоколу про проведення електронних торгів та платіжного документа, що підтверджує сплату додаткової винагороди за організацію та проведення електронних торгів (у випадку, якщо майно реалізувалося за ціною, вищою стартової), виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги. Державний виконавець додатково затверджує акт про проведені електронні торги у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Відповідно до п. 6 розділу Х Порядку підписаний та скріплений печаткою приватного виконавця або затверджений начальником відділу державної виконавчої служби акт виконавець видає або надсилає переможцеві електронних торгів не пізніше наступного робочого дня з дня його затвердження. Згідно п. 8 розділу Х Порядку, акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. Дослідженими судом доказами, які долучено до матеріалів справи, які, оцінивши в сукупності, суд вважає належними та допустимими, підтверджено, належність на праві власності позивачу майна, зазначеного у позові - автомобіля „MAZDA 3", реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER] . Згідно з чинним законодавством право власності на автомобілі підлягає державній реєстрації, процедура якої урегульована Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998. Разом тим, встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру транспортних засобів стосовно зареєстрованих транспортних засобів, відносно автомобіля „MAZDA 3", реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER] , застосовані обтяження на підставі постанови б/н від 25.04.2008 року про арешт рухомого майна з забороною відчуження чи реєстрації, винесеної дізнавачем ОБКОП УСБУ Прозоровим В.Н., та постанови б/н від 22.08.2008 року. винесеної ст. слідчим з особливо важливих справ СУ Незамай Я.О., про арешт майна з забороною відчуження чи реєстрації (а.с. 23). На підставі аналізу наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених у позові, які підтверджують набуття позивачем у встановленому законом порядку зазначеного у позові транспортного засобу, а також підтвердження доводів позову про те, що застосування арешту до придбаного позивачем майна, перешкоджає реалізації останнім права власності на належне майно. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналась 17 липня 1997р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі „Ятрідіс проти Греції" зазначив, що володіння майном повинно бути законним. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. За встановлених обставин суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо наявності підстав для скасування арешту належного йому майна. Оцінюючи доводи третіх осіб в обгрунтування пояснень проти позову, суд виходить з наступного. Встановлено, що придбаний позивачем автомобіль марки „MAZDA 3", реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER] , в ході проведення прилюдних торгів, спрямованих на реалізацію у ВП № 55479264 належного боржникові [PERSON] майна, був придбаний останнім шляхом отримання кредитних коштів від АТ КБ „ПриватБанк", на підставі Кредитного договору від 28.09.2007 року (а.с.19-20). Відповідно до укладеного між АТ КБ „ПриватБанк" та [PERSON] договору застави рухомого майна № ZPGMAK16020439 від 28.09.2007 року, автомобіль марки „MAZDA 3", реєстраційний номер [NUMBER] , передано у заставу Банку, в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором (а.с. 21-22). Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Поряд з цим, встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2009 року [PERSON] , [INFO] , було засуджено ч.ч. 2,3 ст. 311, ч. 4 ст. 321 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна (а.с. 25). У даному кримінальному провадженні було застосовано арешт автомобіля „MAZDA 3", реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується листом УСБУ в Запорізькій області від 06.09.2019 року № 59/С-346/22 (а.с. 73), а також листом СУ ГУНП в Запорізькій області від 11.11.2019 року вих. № 10628/6-2019 (а.с.75), вимоги про скасування якого є предметом даного позову. Разом з тим, встановлено, що зазначений транспортний засіб в УСБУ в Запорізькій області як тимчасово вилучене, арештоване майно та речовий доказ не обліковується, що підтверджується відповідним листом від 21.10.2019 року № 59/С-460/22 (а.с. 74). Зі змісту наданої суду довідки Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 09.04.2021 року вих. № 29011/10, встановлено, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавче провадження з приводу виконання вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2009 року в частині конфіскації автомобіля марки „MAZDA 3", реєстраційний номер [NUMBER] , який належав [PERSON] , на виконанні не перебуває та не перебувало. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 643/3614/17, спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на спірне майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення. Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтями 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом не встановлено об`єктивних даних щодо звернення до виконання вироку суду від 06.10.2009 року в частині конфіскації майна, належного засудженому [PERSON] , в межах строків, визначених ст. 80 КК України, або переривання таких строків, а також сторонами у справі суду не надано доказів, які б давали підстави про наявність об`єктивних перешкод у користування позивачем належним йому майном. За таких обставин, доводи третіх осіб щодо наявності підстав для подальшого застосування арешту транспортного засобу у межах вищезазначеного кримінального провадження суд вважає необгрунтованими. На час розгляду справи відповідачами не надано будь-яких даних, з урахуванням яких можливо було б дійти висновку про врегулювання спору між сторонами. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Таким чином, обрані позивачем способи захисту його права власності суд вважає такими, які передбачені законом і відповідають йому. Поряд з викладеним, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах „Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), „Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та „Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі „Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). У зв`язку з викладеним, враховуючи, що наявність арешту (обтяження), накладеного на зазначене у позові майно, порушує право власності позивача, яке у встановленому законом порядку не скасовано, внаслідок чого обмежує його права, та відсутність підстав для його обтяження в подальшому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування арешту майна - автомобіля „MAZDA 3", реєстраційний номер [NUMBER] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved