Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та з урахуванням остаточної заяви про збільшення позовних вимог від 06.05.2015 року просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 13 958 грн. 88 коп. Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначав, що відповідачу [PERSON] на праві власності належить двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 31.07.2001 року. Між КП "Житло-сервіс" та [PERSON] 31.07.2001 року укладено договір про участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в зазначеній квартирі. У зв'язку із неналежним виконанням відповідачами зобов'язань за договором перед позивачем утворилась заборгованість за період з 01.01.2013 року по 01.04.2015 року у сумі 10947 грн. 57 коп. Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги первісного позову підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання з'явились, проти задоволення вимог позову заперечували, подали до суду письмові заперечення на позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився, був повідомлених належним чином про час, день та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 31.07.2001 року, зареєстрованим у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 01.08.2001 року. Між КП "Житло-сервіс" та [PERSON] 31.07.2001 року укладено договір про участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території, згідно якого позивач надає послуги з обслуговування житлового будинку №26 по просп. Бажана, а відповідач [PERSON] оплачує витрати по обслуговуванню будинку, прибудинкової території та оплачує комунальні послуги. Відповідно до довідки ф.№3 від 16.09.2014 року, виданої КП "Житло-сервіс" у квартирі [ADDRESS] зареєстровано: [PERSON] ([INFO], власник), [PERSON] ([INFO], чоловік), [PERSON] ([INFO], син). Згідно зі ст.ст. 156, 162 ЖК України власник квартири зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Обовязок на власників жилого приміщення по несенню витрат на утримання будинку і прибудинкової території, сплаті комунальних послуг покладений також ст. 322 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 20, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572 та від 24.01.2006 року №45. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про те, що послуги, що надаються відповідачам, останніми отримувались, ці послуги є якісними і відповідають вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки відповідачами не доведено суду зворотнього, у той же час відповідачі неналежно виконують зобов'язання за договором перед позивачем внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.01.2013 року по 01.04.2015 року у сумі 13958 грн. 88 коп., яка підлягає стягненню. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості спожитих відповідачами послуг та вважає за можливе покласти його в основу рішення суду, оскільки відповідачами жодним чином вказаний розрахунок не спростований. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і у ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити, у той же час зустрічну позовну заяву необхідно відхилити за недоведеністю. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved