Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] , звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Товариство) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 01.08.1972р. по 31.07.2009р. працював машиністом бурової установки Першотравневого кар`єру у Товаристві, в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, отримав три професійні захворювання, а саме: 1) вібраційна хвороба від загальної вібрації з церебрально-переферичним ангідостонічним синдромом ускладненим гіпертонічною хворобою 2 ст. з тенденцією до судинних кризів, полірадикулопатією переважно на попереково-крижовому рівні, з порушенням біомеханіки хребта другого-третього ст., нейродистрофією у вигляді деформуючого артрозу і періартрозу ліктьових суглобів, ПФ першого ступеня, деформуючого артрозу дрібних суглобів кистей променевозапясткових і колінних ПФ першого-другого ст.; 2) сідеросилікоз першої ст. Емфізема легень першої ступеня. ЛН першого ступеня; 3) нейросенсорна приглухуватість першого ст. Висновком МСЕК від 22.07.2009р. йому вперше було визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% та третю групу інвалідності. 22.07.2010р. при повторному огляді, йому було підтверджено втрату професійної працездатності 60 % та третю групу інвалідності, безстроково. У зв`язку з професійним захворюванням та втратою працездатності порушуються його нормальні життєві зв`язки, змінилися його образ і якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він змушений постійно проходити лікування, щоб підтримувати свій стан здоров`я. Вважає, що з вини Товариства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він відчуває постійні фізичні страждання, усвідомлення того, що стан здоров`я вже ніколи не стане кращим і бажаного одужання чи навіть покращення стану здоров`я не відбудеться. А тому, просив стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він оцінює в 200 000 грн, без утримання податку з доходу фізичних осіб та всіх інших обов`язкових податкових платежів. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності (а.с. 46). Представник відповідача, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 57). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки позивач та відповідач, про день та час розгляду справи, були повідомлені завчасно та належним чином, суд вважає, за можливим розглянути справу у їх відсутності. Ухвалою суду від 22.06.2020р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 27.07.2020р. на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого остання зазначила, що проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чинним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоров`я, а не тільки діями роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК та виписними епікризами, оскільки акт підтверджує вину позивача у настанні зазначеного професійного захворювання, а посилання останнього на вищезазначені документи як на підставу для відшкодування моральної шкоди, є безпідставним, а висновки щодо втрати нормальних життєвих зв`язків є його припущенням. Також в медичних документах не йдеться про розлади здоров`я, пов`язані з психологічним станом позивача. Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно копії трудової книжки, [PERSON] з 01.08.1972р. по 31.07.2009р. працював у Товаристві на посаді машиністом бурової установки Першотравневого кар`єру, 31.07.2009р. звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України (а.с. 14-15). Згідно акта розслідування хронічного професійного захворювання № 29, складеного 20 травня 2009 року комісією та затвердженого головним державним санітарним лікарем Тернівського району Місюра В.А. 21 травня 2009 року, місце складання: Тернівський район, м. Кривий Ріг; найменування підприємства: ВАТ «ПівнГЗК», код 00191023; у хворого [PERSON] , професія (посада): машиніст бурової установки в кар`єрі код - 8113.1; стаж роботи: загальний - 39 років 01 місяць, за цією професією - 33 роки 09 місяців, у цьому цеху - 36 років 10 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів - 36 років 10 місяців. Вказано, що висновок про наявність шкідливих умов праці: умови виробничого середовища та важкість праці машиніста бурової установки в кар`єрі Першотравневого кар`єру відносяться до ІІІ класу 2 ступені шкідливості, напруженість праці відповідає ІІІ класу 2 ступені шкідливості, атестація робочих місць 2005 р. Діагноз: 1. Вібраційна хвороба від загальної вібрації з церебрально-переферичним ангідостонічним синдромом ускладненим гіпертонічною хворобою 2 ст. з тенденцією до судинних кризів, полірадикулопатією переважно на попереково-крижовому рівні, з порушенням біомеханіки хребта другого-третього ст., нейродистрофією у вигляді деформуючого артрозу і періартрозу ліктьових суглобів, ПФ першого ступеня, деформуючого артрозу дрібних суглобів кистей променевозап`ясткових і колінних ПФ першого-другого ст. Код: Т-75.2; 2. Сідеросилікоз першої ст. (s/p, 1/1, em,со). Емфізема легень першої ступеня. ЛН першого ст. Код: J-43.8; 3. Нейросенсорна приглухуватість першого ст. ( з легким зниженням слуху) Код: Н-903. У п. 16 Акта зазначено, що професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: працюючи з 01.08.1972р. по 30.07.1976р. помічником машиніста СБШ-250, помічником бурильника свердловин на станку СБШ-250 в кар`єрі Першотравневого рудника ПівнГЗК, [PERSON] виконував роботи по обслуговуванню механізмів, вузлів, електрообладнання бурового станка під час його зупинки. При роботі бурового станка знаходився в кабіні машиніста бурового станка, слідкуючи за показниками приборів або знаходився на майданчику, слідкуючи за ротою бурового станка. Крім цього, працюючи з 30.07.1976р. по теперішній час бурильником свердловин, машиністом бурового станка, машиністом бурової установки в кар`єрі Першотравневого кар`єру ПівнГЗК та ВАТ "ПівнГЗК", [PERSON] виконував роботи по керуванню буровим станком при бурінні свердловин, ремонту, змащуванню та обслуговуванню механізмів, вузлів, електрообладнання бурової установки під час його зупинки. В процесі роботи бурової установки виникали вібрація та шум рівні яких перевищували допустимі, які виникали із-за порушення соосності двигунів та тягових механізмів, які з`єднані між собою муфтами, а також несвоєчасного вибору зусилля на забій при переході буріння гірничих порід з різними категоріями міцності. Також в процесі буріння помічник машиніста і машиніст бурової установки в кар`єрі знаходився під впливом підвищеної концентрації пилу робочої зони, що перевищувала ГДК внаслідок запиленості повітря із забою, бортів уступів. Причини виникнення професійного захворювання у п. 17 Акта зазначено: стаж роботи 36 років 10 місяців в умовах шкідливих виробничих факторів: Вібрація: - транспортно-технологічна: 105 дБ при ГДР 101 дБ. Запиленість повітря робочої зони: - пил з вмістом вільного кремнію діоксиду від 10 до 70% в концентрації 4,6 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3. Шум: - еквівалентний рівень шуму 86 дБА при ГДР - 80 дБА. У пункті 19 Акта вказано, що особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: керівництво ПівнГЗК за період роботи [PERSON] з 1972р. по 1996 р., роботодавець ВАТ «ПівнГЗК» з 1996р. по 2009р., - ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 7-10). Відповідно до копії виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги до довідки серії ДНА-02 №032520 [PERSON] , дата огляду 22.07.2009р., група інвалідності третя, огляд первинний, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 40% - по радик., 15 % - по сідерол., 5% - по тугов., з 06.07.2009р. до 01.08.2010р., у зв`язку з проф. захворюванням, дата переогляду - 01.07.2010р. Потреба у додаткових видах допомоги: санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, ВМП, ЛФК, масаж (а.с. 11). У копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 ААА № 002823 вказано, [PERSON] , дата огляду 22.07.2010р., група інвалідності третя, огляд повторний, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 40% - по вібр. хв., 15 % - по сидерол., 5% - по тугов., з 01.08.2010р. безстроково. Потреба у додаткових видах допомоги: санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, ВМП, ЛФК, масаж (а.с. 12). Згідно копії виписки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 008726 вказано, [PERSON] , дата огляду 22.07.2010р., огляд повторний, група інвалідності третя з 01.08.2010р., безстроково, причина інвалідності: професійне захворювання. Висновок про умови та характер праці протипоказана важка праця, вимушена поза, в умовах виробничого пилу, переохолодження (а.с. 13). [PERSON] неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку з професійним захворюванням, що підтверджується виписками - епікризами (а.с. 48, 49, 50, 51,52). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організаціїсвого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. З огляду на викладене суд приходить до висновку про порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", якими передбачено обов`язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, а тому наявна вина відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу беззаперечні. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначені розміру моральної шкоди суд, враховує характер отриманого професійного захворювання [PERSON] , багаторічний стаж роботи позивача на підприємстві відповідача з 01.08.1972р. по 31.07.2009р., зокрема в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 60%, третю групу інвалідності, яка встановлена безстроково, стан здоров`я, зміною способу життя позивача та його якість, біль у поясничному відділі попереку, що іррадіює в ноги, до рівня колінних суглобів, періодичні болі в шийному відділі хребта, обмеження рухів та біль в крупних суглобах, судоми в м`язах ніг, утруднену ходу, підвищення АТ, оніміння кистей рук, головний біль, задишку при незначних фізичних навантаженнях, загальну слабкість, зниження слуху, потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачу була заподіяна значна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Доводи представника відповідача, вказані в письмових поясненнях поданих до суду, про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця ПрАТ «ПівнГЗК», також доводи про те, що позивач свідомо обрав роботу протягом тривалого часу із шкідливими умовами та фактором виробничого процесу, оскільки ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов`язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» необхідно стягнути на користь [PERSON] 110 000 грн на відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідача 200 000 грн, належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Позивач звернувся до суду з позов про стягнення моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на викладене необхідно стягнути з приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь Держави судовий збір у розмірі 1 100 грн.

Outcome: partial