Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

05.12.2019р. ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 19420 грн. (а.с. №3-6). В позовній заяві представником позивача Гайовою А.С. (діє на підставі довіреності від 28.11.2017р. - а.с. №30) заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.- № 4). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 20.01.2020р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №34). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 27.06.2013р. між [PERSON] та ПАТ "Актабанк" було укладено кредитний договір №0861734401/Т/972117, згідно якого позичальник отримав в строкове користування кредитні кошти в сумі 13000 грн., зі сплатою відсотків в розмірі 0,01% річних з кінцевим терміном повернення 26.06.2015р. На підставі договору відступлення прав вимоги №2, укладеного 23.03.2018р. між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів", до позивача перейшло право грошової вимоги до боржників зазначених у Додатку №1, в тому числі до боржника [PERSON] в розмірі 19420 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням - 8801 грн., заборгованість за відсотками - 1 грн., заборгованість за комісією - 8668 грн., штраф - 1950 грн. Відповідач всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення про відступлення права вимоги за укладеним з ПАТ "Актабанк" кредитним договором, не здійснив жодного платежу на погашення заборгованості новому кредитору, а тому позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 19420 грн., а також понесені ним судові витрати у розмірі 1921 грн. В судові засідання 19.03.2020р. та 20.05.2020р. представник позивача не з`явився, про дату та час слухання позивач повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с.№36,42). Від представника позивача Незамай А.Д. (діє на підстав довіреності від 02.12.2019р. - а.с. №39) двічі до суду надійшло клопотання, в яких представник зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводити за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. №38,44). В судові засідання 19.03.2020р. та 20.05.2020р. відповідач [PERSON] двічі поспіль не з`явився, про дату та час слухання повідомлявся шляхом направлення судової повістки за адресою проживання підтвердженою відповіддю наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 18.12.2019р. (а.с.№33). Конверти з судовими повістками були повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.№37,43). Крім того, про дату та час розгляду справи на 20.05.2020р. відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті "Судова влада" (а.с. №47). Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч.11 ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно до ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27.06.2013р. між ПАТ "Актабанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №0861734401/Т/972117 на споживчі потреби, згідно з умовами п.2.1 якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 13 000 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, комісії, в обумовлені цим договором строки (а.с. № 5-7). Відповідно до п. 2.1.1 договору відсоткова ставка за кредитом встановлюється у розмірі 0,01% річних та включається в суму щомісячного платежу. У відповідності до п.2.1.3 договору, погашення кредиту, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата комісій за супроводження кредиту здійснюється позичальником щомісячно, починаючи з місяця наступним за місяцем надання кредиту, 15 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 964 грн. 23 коп. (щомісячний платіж, який включає в себе частину заборгованості за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом, комісію за супроводження кредиту) та з кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом 26.06.2015р. Відповідно до п.3.3 кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно у валюті наданого кредиту на суму фактичної заборгованості за кожен календарний день, за методом «факт/360/де факт - це фактична кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, а «360» - умовна кількість днів у році. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. У відповідності до п.3.4 кредитного договору, сплата процентів здійснюється щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, у валюті наданого кредиту не пізніше 15 числа (включно) кожного, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Згідно п.3.4.2 кредитного договору сплата процентів здійснюється у строки/терміни, зазначені в п. 3.4. цього договору, у відповідності до п.п. 2.1.4 цього договору. Згідно з п. 4.3.4 кредитного договору позичальник зобов`язався погасити банку в повному обсязі кредит в строк, встановлений в п.п. 2.1.3 цього договору; також згідно з п. 4.3.5 сплачувати банку проценти та комісії в строки, встановлені в п.п. 2.1.3 цього договору. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі надавши кошти позичальнику, що підтверджується заявою на видачу готівки №807955 від 27.06.2013р. (а.с. №17). Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов`язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 598, ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно Протоколу електронного аукціону №UA-EA-2018-02-21-000031-а від 15.03.2018р. ТОВ "ФК «Європейська агенція з повернення боргів" визначено переможцем купівлі кредитного портфелю фізичних осіб ПАТ "Актабанк" у кількості 10640 шт. за ціною продажу лоту 3 160 375,00 грн. (а.с. № 22). Згідно до платіжного доручення №14408 від 22.03.2018р. ТОВ "ФК «Європейська агенція з повернення боргів" перераховано оплату 3 160 375грн. за придбаний кредитний портфель (а.с. № 23). На підставі договору відступлення прав вимоги №2, укладеного 23.03.2018р. між ПАТ "Актабанк" та ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів", до позивача перейшло право грошової вимоги (право вимоги) до боржників зазначених у Додатку №1 (а.с. №24-25). Відповідно до Витягу з Додатку № 1 до Договору №2 про відступлення права вимоги від 23.03.2018р, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №0861734401/Т/972117 від 27.06.2013р. на загальну суму 19420 грн. (а.с. №26). Відповідно до ч.1 ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за тілом кредиту та відсотками повністю узгоджується із матеріалами справи та відповідачем не спростований, доказів того, що після відступлення права вимоги відповідачем здійснювалося погашення заборгованості за кредитним договором суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що позивачем належними доказами підтверджено заявлені позовні вимоги в частині заборгованості за тілом кредиту 8801 грн. та відсотками 1 грн. і ці вимоги підлягають задоволенню. Водночас, вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявленої до стягнення заборгованості по комісії та штрафу, суд враховує наступне. Умовами кредитного договору №0861734401/Т/972117 встановлено, що кредитні кошти відповідачем були отримані на споживчі потреби, а тому, особливості регулювання відносин сторін у даній справі визначаються Законом України «Про захист прав споживачів» . За положеннями ч.ч. 4, 5 ст.11, ч.1, 2 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції від 02.12.2012р.) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими , якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за видачу кредиту, обслуговування кредиту, дострокове погашення кредиту тощо і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 12.09.2012р. у справі №6-80цс12, від 25.09.2013р. у справі №6-80цс13 та від 16.11.2016р. у справі №6-1746цс16. Відповідно до частини 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011р. 15-рп/2011 визначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007р. № 168 (в редакції чинній на дату укладення договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 16.11.2016р. у справі № 6-1746цс16. Згідно п.2.1.2 кредитного договору позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту у розмірі 422,50 грн., що розраховується як 3,25 % від суми кредиту вказаного в п.2.1 цього договору та включається в суму щомісячного платежу. Відповідно до п.3.5 кредитного договору нарахування комісій за супроводження кредиту здійснюється щомісячно в останній банківський день місяця, починаючи з місяця надання кредиту, на повну суму кредиту, наданого позичальнику, незалежно від фактичної від кількості днів користування кредитом в поточному місяці. Сплата комісії здійснюється щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, у валюті кредиту не пізніше 15 числа кожного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Із врахуванням наведених правових норм судом встановлено, що передбачена пунктом 2.1.2 кредитного договору щомісячна комісія за супроводження кредиту в розмірі 422,50 грн., що становить 3,25% від суми кредиту, вказаного в п.2.1.цього договору та включається в суму платежу, є незаконною, як така що не відповідає вимогам законодавства. Крім того, в самому кредитному договорі не зазначено, які саме послуги банком надаються споживачу за супроводження кредиту. Отже, нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит є незаконним, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по комісії в розмірі 8668 грн. задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 1950 грн., суд вважає, що в цій частині вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до п.5.1 кредитного договору, у разі прострочення позичальником строків погашення щомісячного платежу/частини щомісячного платежу банк має право вимагати від клієнта сплати штрафу у розмірі 150 грн. за кожний прострочений щомісячний платіж або його частину. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Згідно наданого розрахунку (а.с. №20) за порушення позичальником строків погашення щомісячного платежу станом на 23.03.2018р. нараховано штраф 1950 грн., розмір штрафу не змінювався і після укладення договору про відступлення права вимоги, наявність такого порушення, розмір штрафу не спростована відповідачем при розгляді справи, а отже виходячи з положень п.5.1. кредитного договору з відповідача на користь кредитора підлягає стягненню штраф в розмірі 1950 грн. Таким чином, стягненню з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів" підлягає заборгованість за договором №0861734401/Т/972117 від 27.06.2013р. у розмірі 10752 грн., яка складається з заборгованості по кредиту - 8801 грн. заборгованості по відсоткам - 1 грн., штраф - 1950 грн. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме в розмірі 1063 грн. 57 коп. (10752 грн. х 1921грн. : 19420 грн. = 1063,57 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial