Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, у якому зазначив, що із липня 2009 року по 01.02.2016 року між ним - власником квартири [ADDRESS] у цьому ж будинку тривав цивільно-правовий спір з приводу того, що останній без будь-якого попередження і погодження із позивачем замурував вхід у квартиру [NUMBER], чим позбавив останнього як власника квартири можливості потрапити у власне житло. За словами [PERSON], в період існування даного спору він як власник приміщення фактично не отримував послуги від Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №8» Житомирської міської ради з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, з яких обраховується квартирна плата та був позбавлений можливості користуватись комунальними послугами, оскільки не міг фізично потрапити у своє помешкання, що підтверджується актом, складеним працівниками КВЖРЕП № 8. У серпні 2015 року [PERSON] звернувся з офіційним листом до відповідача з проханням про звільнення від оплати квартирної плати у зв'язку з тим, що позивач тимчасово не мав можливості отримувати послуги з утримання житла з незалежних від нього обставин, проте у даному проханні директором КП «ВЖРЕП № 8» Житомирської міської ради було відмовлено. Із таким рішенням [PERSON] не погодився та вважає, що має право не платити за послуги, які фактично не отримував. З урахуванням уточнених вимог просить суд звільнити позивача від сплати Комунальному підприємству «КВЖРЕП № 8» заборгованості по квартплаті та вивезенні твердих побутових відходів у сумі 2 585,93 грн., а також звільнити від сплати Приватному підприємству «КВЖРЕП № 8» заборгованості по квартплаті та вивезенні твердих побутових відходів у сумі 1 526,26 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та уточненнях до неї, просили їх задовольнити. Представник КП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №8" Житомирської міської ради в судовому засіданні заперечував проти позову. Послався на те, що вини комунального підприємства у неможливості позивача користуватися належною йому квартирою немає. Крім того, за словами представника, [PERSON], як власник квартири, платить відповідачу за послуги з утримання будинків й споруд та прибудинкових територій, які не залежать від фактичного проживання позивача у квартирі. Додав, що згідно із Законом України "Про житлово-комунальні послуги" позивач має право на перерахунок плати за фактично не надані послуги в разі підтвердження останнього відповідними актами-претензіями, однак таких актів [PERSON] надано не було. Суд, заслухавши пояснення [PERSON], його представника та представника КП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №8" Житомирської міської ради, вивчивши й дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Як слідує з рішення Апеляційного суду Житомирської області від 08.09.2010 у справі №22ц-2280/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном та стягнення моральної шкоди,позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 24.09.2001 року та представниками КВЖРЕП № 8 26.03.2010 року був складений акт щодо встановлення факту наявності перешкод позивачу у користуванні його квартирою. Згідно із відомостями, що містяться у даному акті, під час обстеження квартири [ADDRESS] було виявлено, що при реконструкції квартири [NUMBER], а саме тамбуру, не було домовленості з власником квартири [NUMBER] [PERSON] щодо спільного користування допоміжною площею під тамбур, та закрито дверний проріз власником квартири [NUMBER], який треба було використати для вхідних дверей квартири [NUMBER] відповідно до технічного паспорту від 21.02.2003 року. Станом на 08.09.2010 року власник квартири [NUMBER] не має доступу до власної оселі. Наведені у попередньому абзаці обставини справи були встановлені судовим рішенням у цивільній справі №22ц-2280/10, що набрало законної сили, а тому не доказуються при розгляді інших справ, у яких бере участь позивач [PERSON], відносно якого і були встановлені ці обставини, що передбачено ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Судом встановлено, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 01.02.2016 у справі №295/2492/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою була визнана мирова угода, за умовами якої позивач [PERSON] відмовився від позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою, відповідач [PERSON] за свій рахунок зобов'язався демонтувати вхідні двері в спільний тамбур та зобов'язався в подальшому не чинити перешкод позивачу в користуванні спільним тамбуром, а в свою чергу останній самостійно за свій рахунок після демонтажу дверей відповідачем [PERSON] у вхідний тамбур на власний розсуд по часу виконання робіт повинен був здійснити роботи по доступу в свою квартиру та встановленню вхідних дверей в належну йому квартиру. Згідно зі ст. 162 Житлового кодексу України власники квартир повинні своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги відповідно до умов договору з організацією, яка обслуговує будинок, а також приймати участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. Відповідно до ст. 151 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. За змістом ч. 4 ст. 319, 322 ЦК України - власність зобов'язує і власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Статтею 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є, серед іншого, приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення. Відносини споживача та постачальника житлово-комунальних послуг регламентуються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. При цьому сам по собі факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі і дана правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-2951цс15 від 20.04.2016. За положеннями ст.ст. 3 ч. 1, 27, 30, 31 ЦПК України та ст. 20 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та здійснює свій захист на власний розсуд. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши такий спосіб захисту як звільнення від сплати відповідачам заборгованості по квартплаті та вивезенні твердих побутових відходів, гр. [PERSON] у відповідності до вимог ст.ст. 3, 10, 60 ЦПК України на засадах змагальності не довів переконливими, належними та допустимими доказами порушення його прав зі сторони відповідачів та неможливість отримати послуги через дії останніх, а тому суд із урахуванням характеру спірних правовідносин та змісту позовних вимог приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed