Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON] , зареєстрований 20 червня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 274. В обґрунтування позову зазначала, що 20 червня 2008 року вона та [PERSON] уклали шлюб, від цього шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем у них не склалося, через різні, несумісні характери. Останні два роки відповідач постійного місця роботи не має, матеріально сім`ю він не підтримує, вихованням сина не займається, веде аморальний стиль життя, постійно кудись виїжджає. У липні 2018 року [PERSON] покинув сім`ю, з цього часу подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному. Також пояснили, що за наданий судом термін два місяці примирення подружжя не відбулося, будь-яких заходів для цього відповідач не здійснював, відносини сторін жодним чином не змінилися. Із 21 вересня 2018 року сторони постійно проживають окремо, подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача, оскільки вона проживає з іншим чоловіком та має намір створити нову сім`ю, тому категорично наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Просили суд позов задовольнити. Сплачений позивачем при подачі позову судовий збір з відповідача просили не стягувати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення йому і його представнику судових повісток, SMS-повідомлень, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд він не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Після часткового задоволення судом 20 грудня 2018 року клопотання щодо надання сторонам терміну для примирення подружжя, відповідач всупереч процесуальним обов`язкам ходом розгляду цієї справи не цікавився, жодного разу до суду не з`явився. Будь-яких пояснень з приводу вчинених ним дій щодо примирення подружжя та відносин сторін до суду не подавав. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ч. ч. 6, 9, 10 ст. 7 СК України встановлено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 20 червня 2008 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 274. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю. У липні 2018 року відповідач [PERSON] залишив сім`ю, з цього часу подружжя спільне господарство не веде, з 21 вересня 2018 року сторони припинили подружні відносини, постійно проживають окремо, спільного господарства вони не ведуть. У жовтні 2018 року [PERSON] подала до суду позов про розірвання шлюбу із [PERSON] , оскільки за викладених обставин подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На виконання вимог ст. 111 СК України з метою примирення подружжя ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2018 року за клопотанням відповідача [PERSON] сторонам надався термін два місці для примирення подружжя, оскільки останній у суді заявив про те, що сім`я, дружина та син, є сенсом його життя, він бажає, щоб син [PERSON] ріс та проживав у повноцінній сім`ї. При з`ясуванні судом фактичних обставин справи та необхідності надання подружжю терміну для примирення відповідач [PERSON] повідомив суду та підтвердив той факт, що сторони з 21 вересня 2018 року дійсно проживають окремо, подружніх відносин не підтримують та спільне господарство вони не ведуть. Позивач [PERSON] у суді пояснила, що за наданий судом термін примирення подружжя не відбулося, у їхніх із відповідачем подружніх відносинах нічого не змінилося, вона категорично наполягає на розірванні шлюбу між сторонами, подальше спільне проживання подружжя є неможливим, перебування у шлюбі суперечить її інтересам, оскільки вона має намір створити нову сім`ю з іншим чоловіком. Суд встановив, що з 21 вересня 2018 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство вони не ведуть, проживають окремо. За наданий судом термін подружжя не примирилося. Позивач наполягає на розірванні шлюбу між сторонами, оскільки подальше спільне проживання подружжя є неможливим, перебування у шлюбі суперечить її інтересам, оскільки вона має намір створити нову сім`ю. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснив, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд судом його справи протягом розумного строку. Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії", від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідач [PERSON] , будучи обізнаним про перебування у провадженні суду цивільної справи за позовом [PERSON] про розірвання шлюбу між сторонами, після поновлення судом 21 лютого 2019 року провадження у даній справі протягом тривалого часу до суду не з`являвся, ходом розгляду справи він не цікавився, про вчинені ним конкретні дії щодо примирення подружжя та його бажання зберегти шлюб суд не повідомляв. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved