Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 листопада 2017 року о 05 год. 30 хв. водій [PERSON] на автодорозі Тернопіль-Львів-Рава Руська, 61 км +900м Золочівського району Львівської області керувала автомобілем марки «Газ 3110» д.н.з. [NUMBER], не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки і стан транспортного засобу в зимовий період, не поміняла літню резину коліс на зимову, внаслідок чого виїхала на зустрічну смугу руху, у зв'язку з чим зіткнулась з зустрічним автомобілем [NUMBER], що призвело до ДТП та механічних пошкоджень автомобілів. Даними діями [PERSON] порушила вимоги п. 12.1 ПДР та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2018 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Позивач є власником автомобіля [NUMBER]. Під час зіткнення його автомобіль отримав технічні ушкодження. Вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача внаслідок зазначеної ДТП становить 170 462,11 грн. Окрім цього, [PERSON] поніс ще додаткові матеріальні збитки, а саме: дефектовка авто - 540 грн., перевірка геометрії авто - 300 грн., послуги евакуатора - 1750 грн., вартість звіту про оцінку і визначення вартості матеріального збитку - 1500 грн., поштові витрати - 141,12 грн., а всього 4 231,12 грн. [PERSON] зазначає, що відповідач [PERSON] спочатку зобов'язалась відшкодувати завдані внаслідок ДТП збитки, проте кошти так і не надійшли. Відповідальність відповідача застрахована у ПАТ «СК» «Здорово». З огляду на це, позивач звернувся за відшкодуванням до даної страхової компанії в телефонному режимі, де йому повідомили, що жодних виплат по страховому випадку вони здійснити не можуть, оскільки у них відсутня Страхова ліцензія з 01.02.2018 року та порадили звернутись до суду. На думку позивача, законодавством України визначено, що потерпілому належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Тобто, позивач на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність. З урахуванням вищевикладеного, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 174 693,23 грн. на відшкодування завданої йому матеріальної шкоди. Ухвалою суду від 11 травня 2018 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та визначено, що справа буде розглядатися в порядку загального позовного провадження. Також відповідачу було запропоновано протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази. На виконання вимог даної ухвали відповідачем було надано суду відзив на позов (а.с. 89-91). У відзиві вказано, що [PERSON] позовні вимоги визнає частково, їх розмір буде уточнений під час розгляду справи. Під час ДТП вона керувала автомобілем «Газ 3110» д.н.з. [NUMBER]. Відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «СК» «Здорово» на підставі полісу №АК/2808768 строком дії на період часу від 10.03.2017 року до 09.03.2018 року. Отже, між відповідачем та страховою компанією виникли договірні зобов'язання, визначені статтями 979, 980, 988 ЦК України. Відповідно до вимог чинного законодавства України, страхове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика, з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». [PERSON] зазначає, що позбавлення даної страхової компанії ліцензії не зупиняє її обов'язку щодо виконання своїх зобов'язань згідно з укладеними ним договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно полісу ліміт відповідальності становить 100 000,00 грн. Таким чином, страховик має відшкодовувати шкоду завдану під час ДТП в розмірі ліміту 100 000,00 грн., а решта суми має відшкодовуватись за рахунок винуватця ДТП. Згодом, позивачем було надіслано на адресу суду відповідь на відзив (а.с. 122-123), зміст якого є аналогічним позовній заяві. Ухвалою суду від 31 травня 2018 року заяву відповідача задоволено та залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватне акціонерне товариство Страхову компанію «Здорово» (а.с. 116). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач та його представник [PERSON] позов визнали частково в сумі 1821,16 грн., що складається з транспортування автомобіля евакуатором в сумі 1750,00 грн. та витрати за надіслання електронного повідомлення про дату проведення огляду транспортного засобу для визначення матеріального збитку в сумі 71,16 грн. Надали пояснення, аналогічні викладені у відзиві. Також представник відповідача звернула увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, в якій вказано, що матеріальний збиток завданий під час ДТП має нести страхова компанія, а не винна у ДТП особа. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Здорово» повноважного представника в судове засідання не направило, про причини неявки суд не повідомило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялося завчасно та належним чином. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини п'ятої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивач являється власником автомобіля марки Volkswagen, моделі Tiguan, легковий седан-В, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 40). Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2018 року, справа №127/126/18, визнано винною [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень на користь держави. Дана постанова набрала законної сили 02.02.2018 року. Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що 27 листопада 2017 року о 05 год. 30 хв. водій [PERSON] на автодорозі Тернопіль-Львів-Рава Руська, 61 км +900м. Золочівського району Львівської області керувала автомобілем марки «Газ 3110» д.н.з. [NUMBER], не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки і стан транспортного засобу в зимовий період, не поміняла літню резину коліс на зимову, внаслідок чого виїхала на зустрічну смугу руху, у зв'язку з чим зіткнулась з зустрічним автомобілем [NUMBER], що призвело до ДТП та механічних пошкоджень автомобілів. Тобто своїми діями [PERSON] порушила вимоги п. 12.1 ПДР та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. (а.с. 9) Частиною шостою статті 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Отже, вина відповідача у вчиненні ДТП доведена вищевказаною постановою суду. В зв'язку з потраплянням автомобіля позивача в дорожньо-транспортну пригоду та отриманням пошкоджень, [PERSON] був змушений викликати евакуатора для транспортування його автомобіля. Факт виконання даних послуг підтверджується актом виконаних робіт №17 від 27 листопада 2017 року (а.с. 12). Зі змісту даного акту вбачається, що ФОП [PERSON] надав послуги з транспортування автомобіля позивача з села Ясенівці Золочівського району Львівської області в село Микулинці Теребовлянського району Тернопільської області. Вартість послуги склала 1750 грн. Суд звертає увагу, що дана сума визнається відповідачем, тобто вона не заперечує щодо її присудження до стягнення. Як пояснив позивач в судовому засіданні, відразу після вчинення ДТП було повідомлено ПАТ «Страхова компанія «Здорово» про страховий випадок, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у вказаній страховій компанії, на місце вчинення ДТП виїжджав представник страхової компанії, яка провела огляд автомобіля та за наслідками огляду повідомила, що всі необхідні документи вона спрямувала до центрального офісу ПАТ «Страхова компанія «Здорово», а тому для здійснення страхового відшкодування позивачу необхідно звертатися до страхової компанії. В подальшому, позивач звернувся за відшкодуванням шкоди до ПАТ «Страхова компанія «Здорово» в телефонному режимі, де йому повідомили, що жодних виплат по страховому випадку вони здійснити не можуть, оскільки у них відсутня Страхова ліцензія з 01.02.2018 року та порадили звернутись до суду. Маючи на меті звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди позивачем замовлено здійснення оцінки завданого автомобілю матеріального збитку під час дорожньо-транспортної пригоди. З цією метою [PERSON] надіслав 30 листопада 2017 року, на адресу [PERSON] та ПАТ «СК» «Здорово», електронні повідомлення про необхідність з'явитися 06.12.2017 року о 11.00 год. за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, село Великі Гаї, вул. Об'їздна, 23, де буде проводитись огляд автомобіля [NUMBER] для визначення суми матеріального збитку після ДТП (а.с. 14, 15). Факт оплати даних електронних повідомлень підтверджено фіскальними чеками від 30.11.2017 року (а.с. 14, 15). Витрати за електронні повідомлення [PERSON] становили 69,96 грн. та 71,16 грн. Однак, 06.12.2017 ні представник страхової компанії, ні [PERSON] до місця проведення огляду пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу не з'явилися. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що не вважала за необхідне приймати участь при огляді автомобіля позивача, оскільки сподівалася, що всі дії щодо визначення вартості матеріального збитку будуть вчинені страховою компанією. При цьому, відповідач зазначила, що позовні вимоги, в частині стягнення 71,16 грн. на поштове відправлення за надіслання їй електронного повідомлення, вона визнає. Зі звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер [NUMBER], складеного 13 грудня 2017 року ФОП [PERSON], слідує, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті пошкодження його КТЗ при ДТП, з урахування ПДВ і без урахування ВТВ, станом на 6 грудня 2017 року становить 170 462,11 грн. (а.с. 16-55). Зі вказано звіту також вбачається, що датою оцінки є 6 грудня 2017 року. Також, 6 грудня 2017 року було здійснено огляд автомобіля позивача в результаті чого складено протокол огляду колісного транспортного засобу (а.с. 56-58). В даному протоколі вказані всі виявленні пошкодження транспортного засобу [PERSON] Посилання представника відповідача на те, що вказаний звіт є недопустимим доказом, оскільки експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, судом до уваги не приймається, оскільки відповідач та страхова компанія повідомлялися про день, час та місце проведення даної оцінки та запрошувалися на її проведення, проте не з'явились, позбавивши себе права висловити свої зауваження щодо огляду та оцінки матеріального збиту. Крім того, суд звертає увагу на те, що заперечуючи щодо розміру матеріального збитку визначеного у звіті, відповідачем не надано суду жодного доказу в спростування розміру збитку, при цьому клопотань про призначення у справі експертизи, щодо визначення розміру матеріального збитку стороною відповідача не заявлялося, хоч таке право їм неодноразово роз'яснювалося. Також суд звертає увагу, що протокольними ухвалами суду від 31.05.2018р., 27.06.2018р. задоволено клопотання відповідача та витребовувалось у ПАТ «СК «Здорово» матеріалів страхової справи та документи, якими визначено розмір завданих внаслідок ДТП збитків за полісом № АК/2808768 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.03.2017, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27.11.2017 (а.с. 117, 128). Однак, жодних відповідей чи документів, суду надано не було. При цьому, суд враховує, що на даний час, належний позивачу транспортний засіб - автомобіль Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер [NUMBER] відновлено за його рахунок. Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] судом встановлено, що автомобіль марки ГАЗ, модель 3110 ЗНГ, легковий седан-В, 1999 року випуску, державний номер [NUMBER], зареєстровано за [PERSON] (а.с. 99). Під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди автомобілем керувала відповідач [PERSON], яка, як слідує з посвідчення водія [NUMBER] має право керування транспортними засобами (а.с. 100). Згідно полісу №АК/2808768 від 09.03.2017р. обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність [PERSON], якому належить забезпечений транспортний засіб ГАЗ 3110, д.н.з. [NUMBER], був застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Здорово», на строк з 10.03.2017 року до 09.03.2018 року включно. За даним полісом, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, встановлений в сумі 100 000 грн. та франшиза - в розмірі 1 000 грн. (а.с. 88). Слід зазначити, що даний поліс покриває діяльність всіх водіїв, які керують транспортним засобом на законних підставах, тобто дія даного полісу поширюється і на відповідача, як дружину [PERSON], яка керувала автомобілем на законних підставах. Суд не приймає до уваги, надані відповідачем документи, зокрема виписку із медичної карти амбулаторного хворого, свідоцтва про народження нею дітей, довідка про навчання її дитини, оскільки вони не стосуються предмета спору. Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За правилами статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування. Зі статті 980 ЦК України слідує, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Страхування може бути добровільним або обов'язковим (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Одним з видів обов'язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в даній сфері регламентує Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року N1961-IV (далі - Закон N1961-IV). Отже, предметом даного спору є вимога про відшкодування завданої матеріальної шкоди у вигляді сплати матеріального збитку завданого позивачу, в результаті пошкодження його транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди. Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону N1961-IV). Згідно зі статтею 5 вищевказаного Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до пунктів 1 та 4 статті 9 Закону N1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За правилами підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону N1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована ПАТ «СК«Здорово». 28 листопада 2017 року, на наступний день після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, відповідач звернулася до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово» з повідомленням про страховий випадок та надала визначений перелік документів (а.с. 98), а відтак вказана страхова компанія зобов'язана здійснити відшкодування потерпілому шкоду заподіяну йому майну. При цьому, слід наголосити, що страхова компанія несе відповідальність в межах страхової суми (ліміту відповідальності). З полісу №АК/2808768 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.03.2017р. вбачається, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну встановлений в сумі 100 000 грн., франшиза - 1 000 грн., а відтак ПАТ «СК«Здорово» несе відповідальність лише в межах даних сум. Проте, з позовної заяви вбачається, що [PERSON] заявлено до стягнення значно більшу суму, ніж ліміт відповідальності страхової компанії, а саме 174 693,23 грн. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року при розгляді справи №755/18006/15-ц відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі №6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Цією ж постановою Велика Палата Верховного Суду у пунктах, 69, 71-74 постанови дійшла наступних висновків: «У випадку, коли делікті відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.» Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, дотримуючись вищевказаного висновку Великої Палати Верховного Cуду, суд приходить до переконання, що матеріальна шкода, завдана позивачу внаслідок ДТП має відшкодовуватись, як страховиком відповідача (в межах ліміту відповідальності згідно полісу), так і винуватцем ДТП (різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування). При цьому, відповідно до пункту 36.6 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Отже, під франшизою мається на увазі невиплачуваний збиток, тобто це збитки, а вірніше їх частина, яка не підлягає відшкодуванню при настанні страхової події. Це означає, що відповідальність на певну суму збитків перекладається зі страховика на страхувальника. Таким чином, страхова компанія при виплаті відшкодування компенсує збитки за мінусом розміру франшизи, прописаної в договорі. З огляду на вищевикладене, розмір франшизи має відшкодовуватись страхувальником. Суд звертає увагу на те, що на час розгляду справи судом позивач з вимогами, в тому числі позовними вимогами, до ПАТ «СК «Здорово» не звертався, та відшкодування шкоди страховою компанією не здійснювалося. Натомість позивач звернувся до суду з позовною заявою до винуватця ДПТ про відшкодування шкоди в повному обсязі. Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, оскільки відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер [NUMBER], складеного 13 грудня 2017 року ФОП [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого позивачу, в результаті пошкодження його транспортного засобу при ДТП становить 170 462,11 грн., а ліміт відповідальності ПАТ «СК «Здорово» обмежується 100000,00 грн., за мінусом франшизи в розмірі 1000,00 грн., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 71462,11 грн. матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (170 462,11 - 100000,00 + 1000,00 = 71462,11) Крім того, відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, оскільки відповідач визнала позовні вимоги в частині стягнення з неї витрат пов'язаних з транспортуванням пошкодженого транспортного засобу евакуатором в сумі 1750,00 грн. (акт виконаних робіт від 27.11.2017 №17) та витрат за надіслання електронного повідомлення про дату проведення огляду транспортного засобу для визначення матеріального збитку в сумі 71,16 грн. (квитанція від 30.11.2017) зазначені суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стосується позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] 99000,00 грн. то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована, а відтак обов'язок відшкодувати шкоду має покладатись на страховика відповідача - ПАТ «СК «Здорово». Відповідно до частини першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Зі змісту вказаної норми слідує, що виключно за клопотання позивача, суд має право замінити первісного відповідача належним відповідачем, або ж залучити співвідповідача. Сприяючи у реалізації сторонами своїх процесуальних прав, відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 12 ЦПК України, судом неодноразово роз'яснювалось позивачу про можливість заявлення клопотання про заміну відповідача на належного або ж залучення співвідповідача, зокрема при розгляді клопотання відповідача про залучення співвідповідача. Однак [PERSON] самостійно розпорядився своїми процесуальними правами, звернувшись до суду з даним позовом та наполягав саме на позовних вимогах визначених ним у позовній заяві. Таким чином, оскільки ПАТ «СК «Здорово» не є відповідачем у даній справі суд позбавлений можливості вирішувати питання стягнення зі страхової компанії страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності, що не позбавляє позивача права звернення до суду з відповідним позов до страхової компаній в загальному порядку. Позовні ж вимоги, в частині стягнення 300,00 грн. - роботи пов'язані з перевіркою та регулюванням геометрії підвіски, 540,00 грн. - дефектовка авто та 1500,00 грн. - вартість виготовлення звіту про оцінку пошкоджень автомобіля, також задоволенню не підлягають, з огляду на таке. З акту виконаних робіт №КВО-0001708 від 13 грудня 2017 року, складеного між СПДФО [PERSON] та [PERSON], вбачається, що позивач звернувся до даної особи для перевірки та регулювання геометрії підвіски його автомобіля [NUMBER]. Дана послуга була надана та її вартість становить 300,00 грн. (а.с. 10). Як доказ оплати даної послуги позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1514 від 13.12.2017 року (а.с. 10). Також, 13 грудня 2017 року між СПДФО [PERSON] та [PERSON] було складено акт виконаних робіт № КОО-0002029 (а.с. 11), згідно якого виконавець виконав дефектовку вищевказаного автомобіля позивача. Вартість даних послуг становила 540,00 грн. Як доказ оплати даної послуги позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 679 від 13.12.2017 року (а.с. 11). Однак, суд не приймає до увагу два вищевказані акти (№КВО-0001708, № КОО-0002029), оскільки вони не підписані ні виконавцем, ні замовником. Крім того, акти були складені 13 грудня 2017 року, тобто після огляду автомобіля експертом та складання звіту, тоді калькуляція вартості усіх пошкоджень автомобіля була здійснена 12 грудня 2017 року. З огляду на це, суд приходить до висновку, що автоекспертом було оглянуто пошкоджений автомобіль позивача та виявлено всі пошкодження внаслідок ДТП. Всупереч цьому, позивач після складання звіту звернувся до СПД ФО для виявлення інших пошкоджень автомобіля. Посилання ж позивача на те, що в актах виконаних робіт допущена помилка у даті актів судом до уваги не приймається, оскільки це не підтверджено доказами. Витрати ж позивача на виготовлення звіту про оцінку пошкоджень автомобіля в сумі 1500,00 грн. не можуть бути стягнуті з відповідача, оскільки такі витрати позивач поніс в результаті невиконання своїх обов'язків по визначенню вартості матеріального збитку страховою компанією, а не відповідачем. На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову в сумі 73 283,27 грн., з яких: - 70 462,11 грн. - різниця між фактичним розміром завданої шкоди і лімітом страхового відшкодування; - 1000,00 грн. - франшиза згідно полісу №АК/2808768 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.03.2017р.; - 1750,00 грн. - витрати за транспортування автомобіля позивача евакуатором; - 71,16 грн. - витрати за надіслання позивачем електронного повідомлення відповідачу про проведення огляду автомобіля експертом. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 734,12 грн. витрат пов'язаних зі сплатою судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial