Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з даною заявою, якою просить встановити факт про те, що [PERSON] заповів все своє майно їй, заявниці по справі [PERSON] .. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] . За час свого життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів їй, заявниці [PERSON] , яка своєчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців померлий не мав. Заявник оформила на підставі рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області право власності на будинок в порядку спадкування. До суду заявник зверталась у зв`язку з тим, що в правовстановлюючому документі на будинок були розбіжності. Право на спадщину на земельну ділянку вона, заявниця оформлює в нотаріальній конторі. Але під час оформлення спадщини виявилися розбіжності в заповіті в даті її народження та паспорті заявника, що є перешкодою для видачі свідоцтва про право на спадщину. Так, при отриманні нового паспорту громадянки України [INFO] її дата народження вказана " [INFO] ", заповіт був укладений 28.02.2018 року, коли у неї, заявниці був старий паспорт, в якому її рік народження помилково був вказаний "1963", та відповідно і в заповіті дата її народження зазначена " [INFO] ". Зазначене стало приводом для звернення до суду. Ухвалою суду від 06.02.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 26.02.2020 року о 09:00 годині. 26.02.2020 року розгляд справи було відкладено на 14:00 годину 31.03.2020 року в зв`язку з неналежним повідомленням заінтересованої особи (а.с.21). 31.03.2020 року розгляд справи відкладено до 10:00 години 03.04.2020 року в зв`язку з витребуванням додаткової інформації щодо особи заявниці. Заявник в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог чинного законодавства. На адресу суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.18). Представник заінтересованої особи Авангардівської селищної\~ради Овідіопольського\~району Одеської\~області в судове засідання не прибув, про час та місце проведення судового розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства, на адресу суду надіслав заперечення, відповідно до якого в задоволенні заяви просить відмовити та розглянути справу без участі представника (а.с.25-27). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пункт 6 частини першої ст.315 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 08 вересня 2018 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.6). Після його смерті відкрилася спадщина. Однак в заповіті,\~складеному 28.02.2018\~року спадкодавцем\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ІПН [NUMBER] ,\~посвідченому приватним\~нотаріусом Болградського\~районного нотаріального\~округу Агбун\~М.І.,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№849\~на\~ім`я\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~невірно \~зазначено \~рік народження спадкоємця. На момент складання заповіту спадкодавцем [PERSON] , спадкоємець [PERSON] користувалася паспортом громадянина України серії [NUMBER] виданого 29 серпня 2001 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, відповідно до якого дата народження вказана « [INFO] » (а.с.4-5), хоча відповідно до [PERSON] -1 (заява про видачу паспорту) наданої Болградським районним відділом ДМС України в Одеській області дата народження [PERSON] вказана « [INFO] » (а.с.44). Дані обставини свідчать про допущення помилки в даті народження заявниці при оформленні і заповненні паспорту громадянки України. Надалі при дослідженні документів заявниці і їх аналізі, судом з`ясовано, що: Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.10.1953 року виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського району Донецької області, заявниця [PERSON] народилася [INFO] (а.с.17). У подальшому заявниця від народження [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 05 Січня 1975 року у Вулканештському районному відділі ЗАГС Республіки Молдова, запис акту № 2, та змінила прізвище на « [PERSON] ». 08 лютого 1990 року цей шлюб було розірвано, що підтверджується актовим записом про розірвання шлюбу №13, складеного Болградським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.46-47). В даному актовому запису про розірвання шлюбу дата народження заявниці зазначена « [INFO] ». Відповідно до свідоцтва про народження доньки заявниці серії [NUMBER] від 21 липня 1983 року виданого Болградським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), [INFO] народилась [PERSON] , матір`ю якої вказано « [PERSON] », що підтверджується копією актового запису про народження № 230 від 26 липня 1983 року в якому зазначено дані матері « [PERSON] , [INFO] » (а.с.41). Згідно актового запису про одруження № 136 від 10 грудня 1977 року складеного Болградським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) між [PERSON] та [PERSON] , дата народження останньої вказана « [INFO] » (а.с.39). При цьому при реєстрації шлюбу заявницею було пред`явлено паспорт [NUMBER] виданий 23.11.1979 року Відділом внутрішніх справ Болградського району Одеської області, про що є відмітка в актовому запису, та паспорт видавався згідно Ф1, де дата народження заявниці « [INFO] » (а.с.44-45). [INFO] у заявниці народився син [PERSON] , та відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 жовтня 2008 року виданого Болградським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відомості про матір зазначено « [PERSON] », що підтверджується копією актового запису про народження № 7 від 11 грудня 1994 року та відповідно до якого зазначено дату народження матері « [INFO] », тобто допущено ще одну помилку в даті народження заявниці (а.с.40). В\~ паспорті громадянки України № [NUMBER] , виданому 18.04.2018 року органом видачі № 5129, дата народження заявниці [PERSON] значиться « [INFO] » (а.с.3). Названим паспортом заявниця користується і на даний час, який підтверджує особу заявника. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області позовну заяву [PERSON] до Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання права власності задоволено та визнано за [PERSON] , [INFO] право власності в порядку спадкування за заповітом на садовий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , що залишився після померлого [INFO] [PERSON] (а.с.8), що підтверджує рік народження спадкоємця. Дане рішення набрало законної сили. Відповідно до частин 4 та 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їхні правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Як роз`яснено у п.7постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їхні правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Цим рішенням встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, складеним [PERSON] , який посвідчений 28.02.2018 року приватним нотаріусом Агбун М.І. (а.с.8). Зазначені обставини підтверджують той факт, що дійсно заповіт від 28.02.2018\~року спадкодавця\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ІПН [NUMBER] ,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№849,\~посвідчений приватним\~нотаріусом Болградського\~районного нотаріального\~округу Агбун\~М.І.,\~\~складений на\~користь\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , в якому допущено помилку в написанні року народження спадкоємця «1963». Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (в попередній редакції) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги заявниці є обґрунтованими і відповідно до статті 258-\~259\~ЦПК\~України підлягають задоволенню.

Outcome: approved