Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання окремих пунктів кредитного договору недійсними. Свої вимоги мотивував тим, що 19 вересня 2008 року з Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» був укладений кредитний договір № 15/08/02/10-ENfvW. Пунктом 3.3.7 цього договору передбачено, що позивач зобов'язаний протягом строку дії договору страхувати предмет застави на користь відповідача в акредитованих ним страхових компаніях. Крім того, пунктом 4.4 передбачено, що за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п. 3.3 (крім п. 3.3.2) цього договору, позивач сплачує відповідачу штраф у розмірі 5 000,00 грн. Вважає зазначені пункти кредитного договору такими, що порушують права споживачів й одночасно суперечать Цивільному кодексу України, оскільки страхування предмету застави в спірних правовідносинах є добровільним, відповідач не має права обмежувати позивача у виборі страхової компанії. Просить суд визнати недійсними пункт 3.3.7 та пункт 4 кредитного договору № 15/08/02/10-ENfvW від 19 вересня 2008 року. Позивач у судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Просив про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Головко О.С. у судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшли заперечення, в яких зазначено, що жодних доказів наявності підстав недійсності правочину в розумінні ст.ст. 203,215 ЦК України позивачем не надано. Посилання позивача на невідповідність умов договору щодо страхування предмету застави(іпотеки)Закону України «Про страхування» є помилковим,оскільки таке страхування не є добровільним, а його обов»язок слідує з вимог Закону України «Про іпотеку». Згідно ст.8 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець зобов»язаний застрахувати предмет іпотеки на повну вартість від ризиків випадкового знищення,випадкового пошкодження або псування,якщо іпотечним договором цей обов»язок не покладено на іпотеко держателя. Сторони є вільними в укладанні договору,визначенні умов договору та заява про розгляд справи без його участі, проти позову заперечував та просив відмовити в задоволення позивних вимог. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 19 вересня 2008 року з Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» був укладений кредитний договір № 15/08/02/10-ENfvW, згідно якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 39 000,00 доларів США грн., а позичальник зобов'язувався повернути його та сплатити 10 % річних за користування (а.с. 5-8). Згідно п. 3.3.7 кредитного договору № 15/08/02/10-ENfvW від 19 вересня 2008 року позивач зобов'язаний протягом строку дії договору страхувати предмет застави на користь відповідача в акредитованих ним страхових компаніях. Згідно п. 4.4 кредитного договору № 15/08/02/10-ENfvW від 19 вересня 2008 року за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п. 3.3 (крім п. 3.3.2) цього договору, позивач сплачує відповідачу штраф у розмірі 5 000,00 грн. В забезпечення виконання кредитного договору 19 вересня 2008 року між позивачем та Акціонерним комерційним барком «Форум» укладено іпотечний договір, предметом якого є однокімнатна квартира за [ADDRESS] (а.с.52-54). 06 грудня 2012 року між позивачем та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» укладено договір добровільного страхування майна,що є предметом застави/іпотеки (а.с.49-51) Згідно з ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов спірного кредитного договору банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». В п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз»яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". За положеннями ч. 5 ст. 11, частинами 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, № 1023-XII до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів". За вказаних обставин відсутні підстави для визнання недійсним п.п. 3.3.7 та 4.4 кредитного договору № 15/08/02/10-ENfvW від 19 вересня 2008 року. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: dismissed