Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

28.09.2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. Позов мотивовано тим, що ТОВ «Порше Мобіліті» уклало з [PERSON] кредитний договір № 50008273 від 29.03.2013 року, відповідно до якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у сумі 86518, 03 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 10609, 20 доларів США, строком на 60 місяців, зі зміною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1598 куб. см., рік випуску 2013, а відповідач зобовязався прийняти, належним чином використовувати та повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту, а також інші платежі відповідно до умов договору. 08.04.2014 року між сторонами було укладено договір про внесення змін, додаткову угоду до кредитного договору № 50008273 від 29.03.2013 року, відповідно до якої позивач зобовязався надати відповідачу додатковий кредит у сумі 43391, 37 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 3\~376, 76 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для оплати страхових платежів згідно з договором страхування укладеним на виконання умов кредитного договору, страхова компанія ПАТ «СК Українська Страхова група», а відповідач зобовязався прийняти належним чином використовувати і повернути позивачу додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання додаткового кредиту, а також інші платежі відповідно до умов договору. Згідно п.1.6. Умов кредитування виконання зобовязання відповідача за цим договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного сторонами договору застави транспортного засобу № 50008273 від 08.04.2013 року, за яким з метою забезпечення виконання зобовязань за договором відповідачем було передано у заставу автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1598 куб. см., рік випуску 2013, реєстраційний номер [NUMBER], заставною вартістю 123\~598, 00 грн., а також усім майном відповідача на яке може бути звернено стягнення за законодавством України. Однак в порушення умов договору, починаючи з травня 2014 року відповідачка почала порушувати свої зобовязання за договором щодо сплати щомісячних платежів, сплачуючи їх з порушенням встановлених строків, а починаючи з лютого 2015 року взагалі припинила сплачувати щомісячні платежі. У звязку з систематичним невиконанням умов договору 13.05.2015 року позивачем було направлено вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50008273 від 05.05.2015 року з вимогою повернути суму кредиту. Враховуючи те, що відповідачем вимога не була отримана та повернулась позивачу за закінченням терміну зберігання, останнім днем повернення кредиту відповідно було 12.06.2015 року. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, що складається з основної суми боргу із сплати кредиту та додаткового кредиту, збитків, штрафу, пені, 3% річних та інфляційних витрат складає 216\~673, 38грн., яку ТОВ «Порше Мобіліті» просить стягнути з [PERSON] разом з судовими витратами. 16.11.2015 року [PERSON] надала суду зустрічну позовну заяву до ТОВ «Порше Мобіліті», третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Приватного нотаріуса Київського міського нотаріалнього округу [PERSON], ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивувала тим, що 29.03.2013 року між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір № 50008273, згідно з умовами якого ТОВ «Порше Мобіліті» зобовязалось надати [PERSON] кредит в сумі 86518, 03 грн., що в еквіваленті становить 10609, 20 доларів США, строком на 60 місяців, під змінну процентну ставку 9,90 % річних, яка вираховується відповідно до п.2.3. загальних умов кредитування. Виходячи з умов кредитного договору 01.04.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно правової відповідальності та від нещасного випадку з водієм та пасажиром № 28 -0199 -13- 00257. Згідно з розділом 6 договору страхування розмір страхових платежів за період з 09.04.2013 року по 08.04.2014 року складає 6884, 36 грн., вказане зобовязання [PERSON] виконано належним чином. Відповідно до п.6.4. договору страхування третя особа страховик зобовязаний був за 25 робочих днів до початку чергового періоду страхування письмово повідомити [PERSON] про необхідність оплати чергових страхових премій на наступний період страхування. Однак страховик дану умову договору не виконав та не повідомив позивача про необхідність сплати чергового платежу за період з 09.04.2014 року по 08.04.2015 року. зазначене свідчить про відсутність правових підстав для сплати ТОВ «Порше Мобіліті» за [PERSON] чергового платежу за період з 09.04.2014 року по 08.04.2015 року в сумі 6884, 36 грн. Більш того, як убачається з розділу 10 «Умов надання додаткового кредиту» між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] не було укладено угоди про надання додаткового кредиту, що підтверджується відсутністю підписів сторін щодо узгодження умов надання додаткового кредиту. При таких обставинах, заборгованість, зазначена у виконавчому написі, яка включає платежі за умовами додаткового кредиту, а також при відсутності заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Порше Мобіліті», стягнення коштів за виконавчим написом починаючи з 09.04.2014 року є незаконним. Крім того, згідно з розділом 6 договору страхування розмір страхових платежів за період з 09.04.2014року по 08.04.2015 року складає 6884,36 грн. В той же час відповідно до наданих ТОВ «Порше Мобіліті» рахунків фактур за період з 05.05.2014 року по 06.04.2015 року [PERSON] нараховано 10848грн., як отримання додаткового кредиту для погашення платежів за договором страхування. Зважаючи на те, що розділом 6 договору страхування передбачено розмір страхових платежів за період з 09.04.2014 року по 06.04.2015року 6884, 36 грн., а ТОВ «Порше Мобіліті» перераховано страховій компанії за цей період 10848 грн. наведене свідчить, що розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Порше Мобіліті» не є безспірним. Дана обставина також підтверджується уточненим розрахунком аудитора складеним на підставі первинних документів наданих ТОВ «Порше Мобіліті», з якого вбачається, що станом на момент вчинення виконавчого напису у [PERSON] взагалі не було простроченої заборгованості за весь період в тому числі і період з 16.02.2015року по 05.05.2015 року, наведене також свідчить про незаконність виконавчого напису від 26.06.2015 року. Крім того, дострокове повернення кредиту може мати місце лише за ініціативою позичальника тобто позивача, в той же час ТОВ «Порше Мобіліті» не зявляло передбачену п. 3.2. договору вимогу про визначення терміну повернення кредиту таким, що настав та/або не вимагав дострокового розірвання кредитного договору, а тому виконавчий напис вчинено незаконно. Просила суд визнати виконавчий напис від 26.06.2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], таким що не підлягає виконанню. 15.02.2016 року [PERSON] надала суду уточнену зустрічну позовну заяву до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним пункту кредитного договору, додаткових угод, зобовязання зарахувати додатково сплачених платежів в рахунок погашення чергових платежів по кредитному договору. Заяву мотивувала тим, що договір від 08.04.2014 року про внесення змін (додаткова угода № 1 ) як і кредитний договір є недійсним, виходячи з наступного: договір від 08.04.2014 року про внесення змін (додаткова угода № 1 до кредитного договору № 50008273 від 29.03.2013 року) підписаний від імені ТОВ «Порше Мобіліті» не уповноваженою особою; відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців станом на 09.07.2014 року укладати договори від імені юридичної особи до 09.07.2014 року мав право лише директор товариства, яким являвся [PERSON] і лише з 09.07.2014 року право на підписання договорів від імені товариства закріплено за [PERSON], що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. Крім того у відповідності до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вказаної Постанови НБУ № 168 кредитний договір має містити графік платежів у розмірі сум погашення основного боргу. Як убачається з кредитного договору від 29.03.2013 року, останній не містить графіку сум погашення осново боргу, більш того такий графік було складено лише 01.04.2013 року, тобто на момент укладення правочину сторони не досягли згоди по основній істотній умові договору. Аналогічні порушення допущенні і при укладенні додаткової угоди від 08.04.2014 року № 1 до кредитного договору № 50008273 від 29.03.2013 року. Так додаткова угода № 1- укладена 08.04.2014 року, а графік погашення кредиту отриманого по цій додатковій угоді укладено лише 16.04.2014 року. Оспорюваний правочин - додаткова угода № 1 від 08.04.2014 року, як і сам кредитний договір № 50008273 від 29.03.2013 року укладено за дії заборони надання (отримання)споживчих кредитів в іноземній валюті, а тому умови кредитного договору та додаткової угоди № 1 до нього, а також загальні умови кредитування про визначення валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США суперечить ч.1 Закону України «Про захист прав споживачів». Просила суд визнати недійсними пункти кредитного договору № 50008273 від 29.03.2013 року та додаткової угоди № 1 від 08.04.2014 року, в яких зазначено умови про визнання валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США та зобовязати ТОВ «Порше Мобіліті» зарахувати додатково сплачені [PERSON] кошти в сумі 14777 грн. 61 коп. станом на 16.01.2016 року в рахунок погашення чергових платежів по кредитному договору № 50008273 від 29.03.2013 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.11.2015 року об»єднано в одне провадження цивільну справу №127/18299/15-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору з цивільною справою №127/22797/15-ц за позовом ТОВ « Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом та зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ «Порше Мобіліті», третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Приватного нотаріуса Київського міського нотаріалнього округу [PERSON], ПАТ « Страхова компанія «Українська страхова група» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, присвоївши справі єдиний номер №127/22797/15-ц. В судовому засіданні представник позивача - відповідача [PERSON] позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні. Представник відповідачки позивачки [PERSON] позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги, одна з яких є уточненою, підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Треті особи без самостійних вимог на предмет спору- Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] та ПАТ « Страхова компанія «Українська страхова група» в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність даних осіб, на підставі наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення сторін, спеціаліста, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в позові ТОВ «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом слід відмовити, зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним пункту кредитного договору, додаткових угод, зобовязання зарахувати додатково сплачених платежів в рахунок погашення чергових платежів по кредитному договору та зустрічний позов [PERSON] до ТОВ « Порше Мобіліті», третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Приватного нотаріуса Київського міського нотаріалнього округу [PERSON] , ПАТ « Страхова компанія «Українська страхова група» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню слід задовольнити. До даного висновку, суд дійшов зі слідуючих підстав. Між сторонами виникли правовідносини в сфері договірних зобовязань, а саме з договору кредиту, що регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України. При розгляді справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що ТОВ «Порше Мобіліті» уклало з [PERSON] кредитний договір № 50008273 від 29.03.2013 року, відповідно до якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у сумі 86518, 03грн., що еквівалентно на дату укладення договору 10609, 20 доларів США, строком на 60 місяців, зі зміною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1598 куб. см., рік випуску 2013 (а.с.12-20). 08.04.2014 року між сторонами було укладено договір про внесення змін, додаткову угоду, до кредитного договору № 50008273 від 29.03.2013 року, відповідно до якої позивач зобовязався надати відповідачу додатковий кредит у сумі 43391, 37 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 3 376, 76 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою (а.с.28-32). Згідно п.1.6. Умов кредитування виконання зобовязання відповідача за цим договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного сторонами договору застави транспортного засобу № 50008273 від 08.04.2013 року, за яким з метою забезпечення виконання зобовязань за договором відповідачем було передано у заставу автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1598 куб. см., рік випуску 2013, реєстраційний номер [NUMBER], заставною вартістю 123 598, 00 грн., а також усім майном відповідача на яке може бути звернено стягнення за законодавством України. Норми ст.ст. 509, 623 625 ЦК України зазначають, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки, і він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Також ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику (ст.1054 ЦК України). Судом встановлено, що в кредитному договорі від 23.03.2013 року № 50008273 який укладений між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] замість підпису директора [PERSON] стоїть підпис «Марченко» (а.с.12 Т.1). Також копія вище зазначеного кредитного договору, яка була надана разом з позовною заявою ТОВ «Порше Мобіліті» різниться з оригіналом кредитного договору, який був оглянутий в судовому засіданні. В графі позичальник стоїть підпис [PERSON] та зазначено «Т.П. Слободяник». Натомість, в копії кредитного договору, який був наданий суду разом з позовною заявою в графі позичальник стоїть один підпис (а.с.72 Т.3). В додатковій угоді № 1 до кредитного договору № 50008273 від 23.03.2013 року, який укладений ТОВ «Порше Мобіліті» в особі директора [PERSON] та [PERSON] стоїть підпис директора [PERSON] який різниться з підписом останнього в довіреності від 29.01.2015 року (а.с.83 Т.1). У відповідності до ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ № 168 кредитний договір має містити графік платежів у розмірі сум погашення основного боргу. Як вбачається з кредитного договору від 29.03.2013 року № 50008273, графік погашення основного боргу було складено лише 01.04.2013 року. Тобто на момент укладення правочину сторони не досягли згоди по основній істотній умові договору (а.с.21-23 Т.1). При укладанні додаткової угоди від 08.04.2014 року № 1 до кредитного договору № 50008273 від 29.03.2013 року графік погашення кредиту складено лише 16.04.2014 року (а.с.33-35 Т.1). Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Серед істотних умов є графік погашення сум платежів основного боргу, що узгоджується з ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Кредитний договір № 50008273 від 29.03.2013 року, додаткова угода, та додаток до нього, а також додаткова угода № 1 від 08.04.2014 року до кредитного договору не містять даної істотної умови, що свідчить про невідповідність їх закону, а відповідно про їх недійсність. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнецов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Єерявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що висновок судів про стягнення з відповідача сум без їх обґрунтованого розрахунку (при тому, що такі суми в рази перевищують суму заборгованості) є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, виходячи з умов кредитного договору , 08.04.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно - правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажиром № 28 -0199-13-00257 (а.с.36 Т.1). Однак в оригіналі вище зазначеного договору добровільного страхування відсутній підпис [PERSON], остання заперечує факт його підписання ( т.3 а.с.61-67). Відповідно до п. 10.1.2 вказаного договору, у разі невиконання зобовязань страхувальника за цим договором щодо сплати страхового платежу (в повній сумі або відповідними щомісячними платежами). При цьому, вчинення таких дій вигодо набувачем буде продовжувати такі ж самі правові наслідки, якби такі дії були вчинені страхувальником. ТОВ «Порше Мобіліті» надало суду інформацію про суму перерахованих на користь ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» коштів за страхові премії на виконання положень договору про внесення змін до додаткової угоди № 1 від 08.04.2014 року до кредитного договору № 50008273 від 29.03.2013 року, кожного місяця з 05.05.2014 року по 04.03.2016 року здійснювались відповідні перерахування, однак належним доказом дані вимоги не підтверджують, зокрема меморіальними ордерами, квитанціями тощо (а.с. 93). Відповідно до вище зазначеної інформації 06.03.2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» перерахувало ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» 1758, 75 грн. страхової премії, однак в матеріалах справи наявний рахунок фактура № 28 -0199-РМ2-14-00045 від 02.03.2015 року за яким [PERSON] сплатила 413, 10 грн. страхового платежу по обовязковому страхуванню цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.115 Т.3). Окрім того, розмір заборгованості не співпадає з розміром заборгованості вказаної ТОВ «Порше Мобіліті» в рахунках направлених [PERSON] Зокрема в рахунку-фактурі №00266938 від 4.06.15р., що отримала [PERSON] сума заборгованості становить 6219,02грн. грн., (а.с.145 Т.1), а в рахунку-фактурі наданому відповідачем суду за цим же номером та датою зазначена сума 1491,16грн., в рахунку-фактурі отриманому [PERSON] №00261045 від 6.05.15р. 6237,66грн. (а.с.144 Т.1) в рахунку-фактурі №00261045 від 6.05.15р. наданому ТОВ «Порше Мобіліті» - 1495,63грн., в рахунку-фактурі №00258987 від 5.05.15р. зазначена сума 711,96грн., в той же час даний рахунок ТОВ «Порше Мобіліті» суду не надано. В акті звіряння складеному ТОВ «Порше Мобіліті» відсутнє посилання на рахунок-фактуру №00263493 від 19.05.15р. на суму 705,65грн., не надано такий рахунок і ТОВ «Порше Мобіліті» суду, в той час, як [PERSON] направлений даний рахунок на суму 705,65грн. Аналогічний факт має місце і щодо рахунку - фактури №00269375 від 17.06.15р. на суму 746,05грн. Як пояснила в судовому засіданні представник ТОВ «Порше Мобіліті» в даному випадку мала місце помилка бухгалтерії ТОВ «Порше Мобіліті», яка в подальшому була виправлена шляхом складання нових рахунків фактур за тимих номерами, однак на інші суми, що в свою чергу не є можливим та допустимим з точки зору бухгалтерських вимог допитаного в судовому засіданні спеціаліста [PERSON] і що в цілому ставить під сумнів правомірність усіх розрахунків ТОВ «Порше Мобіліті». Наявність помилок у рахунках - фактури також відображена у висновку №2 спеціаліста з бухгалтерського обліку та аудиту [PERSON] (а. с. 150-151 Т.1). В судовому засіданні спеціаліст з бухгалтерського обліку та аудиту [PERSON] суду показала, що досліджувала кредитний договір № 50008273 від 29.03.2013 року укладений між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] після дослідження договору та документів наданих [PERSON] станом на 05.05.2015 року заборгованості у останньої за зазначеним договором не було, сума залишку по кредиту становила 33 866 грн. [PERSON] було здійснено переплату за кредитним договором в розмірі 14\~777, 61 грн. Досліджуючи кредитний договір спеціаліст привязки до курсу долара США не робила, оскільки вважала, що це є не доречно, кредит видавався у гривні, щомісячні платежі сплачувались також у гривні. Заперечуючи даний висновок спеціаліста, згідно п.28 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.06.2009р. « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» представником ТОВ «Порше Мобіліті» згідно із загальними правилами доказування ( ст. 60 ЦПК України) не було подано в судовому засіданні відповідних доказів, що спростовували б значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів чи то клопотати суд про призначення експертизи в силу вимог п. 29 вказаної Постанови. Не погоджуючись із сумами нарахування ТОВ «Порше Мобіліті» , 30.04.2015р. [PERSON] було направлено на адресу позивача прохання надати для звірки довідку про рух коштів та стан розрахунків ( т.1 а.с.143) 13.05.2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило [PERSON] вимогу від 05.05.2015 року № 50008273 щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором в сумі 164\~423, 98 грн. станом на 05.05.2015р. (а.с.48-49 Т. 1 ). Після направлення вимоги [PERSON] ТОВ «Порше Мобіліті» продовжувало направляти рахунки фактури: № 00261045 від 06.06.2015 року, № 00286938 від 04.06.2015 року, № 00270253 від 01.07.2015 року, № 00272014 від 03.07.2015 року, №00261045 від 06.05.2015 року, № 00266938 від 04.06.2015 року, № 00263493 від 19.05.2015 року, № 00269375 від 17.06.2015 року. 26.06.2015року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на транспортний засіб [PERSON], автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1598 куб. см., рік випуску 2013, реєстраційний номер [NUMBER] в рахунок погашення заборгованості в сумі 183\~954,18 грн. знову ж таки станом на 05.05.2015р. (а.с138 т.1). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат», п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 п.3 підп.3.1, підп.3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом МЮУ № 296/5від 22.02.2012 року передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Оскільки розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Порше Мобіліті» не є безспірним і до вчинення виконавчого напису передувало звернення [PERSON] про звірку та стан розрахунків по кредиту, ( а.с.143 т.1), що вже свідчить про наявність спору між сторонами, вчинення виконавчого напису від 26.06.2015 року є незаконним. Крім того, згідно із ч.1 ст. 1054 ЦК україни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави , якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України, яка визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями ч.1 ст. 1049 ЦК україни встановлено, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені у тій валюті, в якій отримав кредит. Згідно ст.ст.524, 533ЦК України, зобов»язання має бути виражене у грошовій одиниці України-гривні та має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно положень ч.ч.1,2,5 ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовістності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. З метою мінімізації фінансових ризиків споживачів за споживчими кредитами з 16.10.2011 року вступив у силу Закон України від 22.09.2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання(отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Банки чи інші фінансові установи у відповідності до положень ст.ст. 11,18,21 Закону України « Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації повинні надавати споживачу повну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановю Правління Національного банку України від 10.05.2007р. №168, зареєстрованих у міністерстві юстиції України 25.05.2007р. №541/13808. У відповідності до ч.4 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів» та вказаної Постанови НБУ №168 кредитний договір має містити графік платежів у розмірі сум погашення основного боргу. Графіком погашення кредиту до Кредитного договору встановлена сума щомісячного платежу в доларах США, що складає 224,89 доларів США ( а.с.21 т.1). Згідно до вимог ст. 6 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», забороняється фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених договором або графіком погашення боргу, за винятком випадків, встановлених законом. Укладення графіку погашення заборгованості за кредитом із відображенням платежів лише в доларах США є незаконним, оскільки кредитор у відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України надав кредитні кошти в національній валюті, а тому повернення кредиту та відсотків повинно відбуватись у валюті кредиту. Оспорюваний правочин, як і додаткова угода до нього № 1 від 08.04.2014 року укладено за дії заборони надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті, а тому умови кредитного договору про визначення валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США суперечить ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Дана правова позиція відображена в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2015р. ( а.с.232 т.1) та була залишена в силі ухвалою Верховного суду України від 06.01.2016р. Так як дана правова позиція є останньою, тому вона була застосована судом за даним спором. Оскільки умовами кредитного договору № 50008273 від 29.03.2013 року та додаткової угоди № 1 від 08.04.2014 року до даного кредитного договору передбачено сплату [PERSON] платежів на повернення кредиту в гривні, яка розраховується за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США визначеному вище, відповідно до п.1.3 Загальних умов кредитування такі умови договору свідчать, що даними пунктами передбачено сплату [PERSON] коштів на основі діючого обмінного курсу валюти на день сплати. Зазначені пункти договору порушують вимоги ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», яким передбачено що сплата [PERSON] на повернення кредиту в перерахунку за поточним обмінним курсом гривні до долара США є дискримінаційним по відношенню до [PERSON] як до споживача, а вказані умови договору несправедливими. Відповідно до положень ст.ст. 638,1054ЦК України, ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів», графік погашення кредиту обов»язково укладається при укладенні споживачем кредитного договору, а тому наявність графіку погашення кредиту за договором є істотною умовою цього договору. В даному випадку давна вимога позивачем дотримана також не була, оскільки договір було укладено 29.03.2013р. ( а.с.12 т.1), а графік погашення кредиту 01.04.2013р. ( а.с.21 т.1). Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved