Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивач КЗ «Криворізький психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа Східний офіс державної аудиторської служби України в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму завданої майнової шкоди у розмірі 59316,85 грн. та судовий збір в розмірі 1378,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до наказу №73 [PERSON] було прийнято на роботу до КЗ «Криворізький психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» на посаду лікаря-психіатра на 0.5 ставки. 24.07.2015 року Криворізькою об'єднаною державною фінансовою інспекцією ДФС в Дніпропетровській області ДФС України було складено акт ревізії фінансово-господарської діяльності Позивача за період з 01.01.2012 року по 31.03.2015 рік, в ході ревізії з метою підтвердження фактичного відпрацьованого робочого часу зовнішніми сумісниками було направлено запити на адресу позивача та на адресу комунального закладу "Криворізька міська клінічна лікарня №8". Відповідно до графіків та табелів, наданих лікарнею №8, лікар-хірург, завідуючий відділенням КДЦ, а саме відповідач в лікарні №8 в період з 01.01.2012 по 31.03.2015 працював на 1,5 ставки, а саме на 1,0 ставку завідуючим клініко-діагностичного відділення та на 0,5 ставки лікарем-хірургом цього ж відділення, або лікарем-хірургом профілактичного відділення. В ході ревізії встановлено, що позивачем було відповідача протабельовано на 0,5 ставки лікаря-психіатра щоденно з 19.30 до 21.30 год, та в вихідні дні з 08.00 до 20.00 год . Таким, чином загальна тривалість протабельованого щомісячно робочого часу складає 2 місячні норми тривалості робочого часу, що є порушенням п.2 постанови Кабінету міністрів України від 03.04.93 №245 "Про роботу за сумісництвом державних підприємств, установ і організацій". Внаслідок допущеного порушення обласному бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 46362,03 гривень. Внаслідок завищення видатків по оплаті праці, зайво проведено нарахувань на заробітну плату та перераховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 16829,42 грн. Відповідач кожний місяць надавав позивачу копії табелів відпрацьованого робочого часу за основним місцем роботи, з яких вбачалось, що він працював в лікарні №8 в період з 01.01.2012 р. по 31.03.2015 р. на 1,0 ставку завідуючим клініко-діагностичного відділення. Таким чином порушення виникло з вини відповідача, яким до них було надано неправдиві данні щодо фактичного відпрацювання робочого часу за основним місцем роботи в лікарні №8. Відповідачем пояснення з приводу вищезазначеного порушення не надано. Внаслідок завищення видатків по оплаті праці та як наслідок зайвого перерахування єдиного соціального внеску обласному бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 63191,45 гривень. Позивач також зазначає, що листом від 05.08.2015 р. за №450 звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування розміру шкоди завданої наданням неправдивих даних щодо робочого часу за основним місцем роботи. Відповідачем було направлено на адресу Позивача лист від 17.08.2015 р. в якому він повідомив позивачу, що він не вважає, що завдав бюджету матеріальної шкоди. У зв'язку з відсутністю добровільного відшкодування відповідачем заподіяної шкоди, вони вимушені звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на обставини того, що ним не нанесено позивачу майнової шкоди, тому що робота за посадою лікаря-психіатра на 0,5 ставки фактично була ним виконана, а посилання лише на п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року № 245 "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій" є неправомірним та незаконним, крім того порушено позивачем річний строк встановлений в ч. 3 статті 233 КЗпП для звернення до суду з відповідною вимогою. Представник третьої особи - Східний офіс державної аудиторської служби України у судовому засіданні позовні вимоги підтримала , надала усні та письмові пояснення, згідно яких позовні вимоги КЗ «Криворізький психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради просив задовольнити у повному обсязі. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07.06.2012 року, відповідно до наказу №73 [PERSON] було прийнято на роботу до КЗ «Криворізький психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» на посаду лікаря-психіатра на 0.5 ставки (а.с.5). 29.07.2015 року Криворізькою об'єднаною державною фінансовою інспекцією ДФС в Дніпропетровській області ДФС України було складено акт ревізії фінансово-господарської діяльності КЗ «Криворізький психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради за період з 01.01.2012 року по 31.03.2015 рік. Відповідно до якого: «Ревізією обґрунтованості оплати праці зовнішніх сумісників проведеної суцільно за період з 01.01.2012 по 31.03.2015, встановлено оплату праці зовнішнього сумісника понад встановлену законодавством норму робочого часу при роботі за сумісництвом на загальну суму 46362,03 грн., що є порушенням п.2 постанови Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» від 03 квітня 1993 року №245 ». На стор.10 акту ревізії зазначено: «Внаслідок завищення видатків по оплаті праці, зайво проведено нарахувань на заробітну плату та перераховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 16829,42 грн.» (а.с. 6-12). Відповідач кожний місяць надавав позивачу копії табелів відпрацьованого робочого часу за основним місцем роботи, з яких вбачалось, що відповідач працював в лікарні №8 в період з 01.01.2012р. по 31.03.2015р. на 1,0 ставку завідуючим клініко-діагностичного відділення, що не спростовується ні наданими письмовими доказами, ні поясненнями представника наданими у судовому засіданні, а також актом ревізії фінансово-господарської діяльності КЗ «Криворізький психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради. Як вбачається з листа від 05.08.2015 р. за №450 позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування розміру шкоди завданої наданням неправдивих даних щодо робочого часу за основним місцем роботи (а.с.14-15). Відповідачем у відповідь на зазначене звернення у свою чергу було направлено на адресу позивача лист від 17.08.2015 р. в якому він повідомив позивачу, що не вважає, що завдав бюджету матеріальної шкоди (а.с.16). Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівником для покриття їх заборгованості підприємству, установі, організації, де вони працюють можуть проводитися за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу для повернення сум зайво виплачених внаслідок лічильних помилок. В розумінні ст. 127 КЗпП України за наявності у власника права здійснювати відрахування із заробітної плати з метою повернення сум, зайво виплачених внаслідок арифметичних помилок він може видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми. Для відрахування таких сум згода працівника не потрібна. Його заперечення також не можуть перешкоджати відрахуванню. Так, за змістом ст. 127 КЗпП України повернення підприємству зайво виплачених коштів можливо для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахуваннями звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за не відроблені дні відпустки; при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136 КЗпП України). Також ст. 1212 ЦК України зобовязує особу, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. \~\~\~\~\~\~ При цьому ст. 1215 ЦК України встановлює, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Як вбачається з матеріалів справи виплата заробітної плати була проведена підприємством працівнику добровільно за відсутності недобросовісності набувача, що узгоджується з встановленими у справі обставинами та не заперечувалося сторонами. Тому оцінці підлягає наявність такої ознаки, як рахункова помилка. Слід зазначити, що рахункова помилка може виникати як хибність розрахунку при виконанні математичних операцій (складення, відрахування, множення, поділ та інші). Тобто суто арифметична помилка. Помилка, допущена внаслідок невірного розрахунку через неправильне застосування законодавства, невірного тлумачення юридичних норм, що містяться в будь-якому нормативно-правовому документі (Закон, Постанова, Указ, Наказ, Іструкція, додатки до нормативних актів) не може вважатися арифметичною, оскільки хоча розрахунок внаслідок неправильного застосування закону також буде невірний, як і у випадку помилки при виконанні математичних операцій, але природа виникнення таких помилок є по суті відмінною одна від іншої. Суд вважає, що розширеному тлумаченню арифметична помилка (внаслідок неправильності розрахунку при виконанні математичних операцій) не підлягає. Інше тлумачення даної правової норми зводить нанівець взагалі можливість застосування ч.1 ст. 1215 ЦК України, оскільки помилка внаслідок неправильного застосування (порушення) законодавства в кінцевому вигляді теж є лічильною (неправильне застосування чи визначення ставки, коефіцієнту, індексу). Але законодавець передбачаючи можливість повернення зайво нарахованих і виплачених працівнику заробітної плати виходив саме із наявності лічильної помилки, яка виникає внаслідок неправильності розрахунку при виконанні математичних операцій та виключаючи повернення безпідставно набутих\~заробітної плати і платежів у разі її відсутності \~\~\~\~\~\~ Таким чином, нормами закону не передбачено повернення працівником підприємству зайво виплачених коштів, крім випадків, встановлених ст. 127 КЗпП України, ст. 1215 ЦК України. Крім того, в справі відсутні будь-які докази про те, що [PERSON] роботу по сумісництву не було виконано і до нього стосовно цього висовувались будь-які претензії. Стосовно застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Постановою Пленуму ВСУ «Про судові рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, п.11 передбачено, що встановивши строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. \~\~\~\~\~\~\~Якщо ж позов по своїй суті є безпідставним та необґрунтованим, то суд відмовляє у його задоволенні по суті, а не виходячи зі строків давності. На думку суду позивачем не доведено факт недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів у розмірі 59316,85 гривень, які є заробітною платою, як не встановлено й наявності рахункової помилки, то відповідно до статті 1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає. А відтак позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені у звязку із їх недоведеністю.

Outcome: dismissed