Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивач за первісним позов звернувся до суду та зазначає наступне . Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії IV-ДП № 012144 виданого 29.03.2002 року Петропавлівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 120-р від 28.03.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Пп № 9520, власником земельної ділянки площею 4,920 Га, що розташована на території Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області являється [PERSON]. З 2008 року між [PERSON], та ПП [PERSON] було досягнуто усної домовленості щодо використання приватним підприємцем вищенаведеної належної позивачу земельної ділянки на платній основі на умовах оренди. Письмово договір оренди між ними не складався та про його державну реєстрацію позивачу нічого не відомо. За усною домовленістю між ними відповідач користувався належною позивачу земельною ділянкою з ціллю вирощування сільськогосподарських культур та по закінченню року надавав на його користь певні матеріальні блага про які вони домовлялись на початку кожного року. Такі відносини між ними продовжувались до 2013 року, коли позивач домовився із іншою особою щодо передачі на його користь земельної ділянки, який в свою чергу пообіцяв позивачу належним чином зареєструвати правовідносини між ними та орендну плату в розмірі більшому від тої, що надавав на його користь відповідач. Окрім того відповідач перестав орендну плату у вигляді сільськогосподарської продукції доставляти за місцем проживання позивача, та взагалі почав затягувати процес розрахунку між ними і позивач вимушений був випрошувати у відповідача належну йому плату. Тоді ж на початку 2013 року позивач попрохав відповідача повернути на його користь земельну ділянку, яка ним використовувалась без належного оформлення відносин між ними, але у відповідь відповідач надав копію договору оренди належної позивачу земельної ділянки ніби укладеного між ними. Відповідно до отриманого правочину позивач виявив, що між ним та відповідачем начебто було укладено договір оренди землі, обєктом якого є належна йому земельна ділянка. Датою підписання такого правочину є 22.02.2011 року та визначено, що такий правочин 10.08.2012 року було зареєстровано під № 122385514001705 у відділі Держкомзему в Петропавлівському районі Дніпропетровської області. Відразу після ознайомлення з умовами вищенаведеного правочину позивач від 14.06.2013 року звернувся із письмовою заявою до відповідача з проханням повернути належну йому земельну ділянку через відсутність його волевиявлення щодо укладання такого правочину. Прохання позивача відповідачем було отримано поштою про що свідчить поштове повідомлення від 21.06.2013 року, яке додається до цього позову. На письмове звернення позивача відповідач письмово не відреагував, але усно пообіцяв повернути земельну ділянку на його користь після закінчення ротаційного періоду. На кінець 2013 року відповідач так і не вчинив дій, які б свідчили про повернення ним на користь позивача земельної ділянки, тому на початку 2014 року позивач вимушений був звернутись до Петропавлівського РВ УМВС України в Дніпропетровській області із письмовою заявою про вчинення по відношенню до нього кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 358 КК України, яке полягає в підробці від його імені підпису у договорі оренди землі 10.08.2012 року начебто укладеного між позивачем та відповідачем, і зареєстровано під № 122385514001705 у відділі Держкомзему в Петропавлівському районі Дніпропетровської області. За заявою позивача СВ Петропавлівського РВ УМВС України в Дніпропетровській області до ЄРДР було внесено відомості за № 12014040530000255 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України та розпочато слідство. В рамках вищенаведеного кримінального провадження було призначено судову почеркознавчу експертизу. В результаті проведеної судової почеркознавчої експертизи було надано висновок від 25.11.2014 року згідно якого підпис від імені позивача у договорі оренди землі від 22.02.2011 року у графі «Орендодавець» та у акті прийому-передачі земельної ділянки № 245 у графі «земельну ділянку здав» виконано не [PERSON] ( дружиною позивача ), а іншою особою з наслідуванням її підпису. Позивач вважає, що договір укладений начебто між ним та ПП [PERSON] 22.02.2011 року та зареєстрований 10.08.2012 року під № 122385514001705 у відділі Держкомзему в Петропавлівському районі Дніпропетровської області. є недійсним з наступних підстав: По-перше: позивач особисто такий договір не підписував, про що заявляв відповідачу, та й підпис у договорі оренди зовсім не співпадає з його підписом на інших документах, доданих до цього позову, які підписувались особисто позивачем. Для доведення факту недійсності його підпису на спірному правочині до матеріалів справи додається висновок за проведеною судовою почеркознавчою експертизою від 25.11.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Так як позивачем особисто оспорюваний правочин не було підписано, то відповідно згода орендодавця на оренду належної йому земельної ділянки відсутня, що вказує на недійсність оспорюваного правочину. По-друге: оспорювана угода укладена начебто 22.02.2011 року, але чомусь її державна реєстрація відбулась 21.02.2012 року, що також вказує на неправомірність реєстрації оспорюваного правочину. Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень на них» державна реєстрація прав (надання відмови в ній) проводиться в строк, що не перевищує чотирнадцяти робочих днів (крім випадків, встановлених у ч. 7 цієї статті) з моменту надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію та передбачених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до нього, документів, необхідних для її проведення. По-третє: оспорюваний правочин суперечить вимогам господарського, цивільного та земельного законодавства, укладено з порушенням Закону України «Про оренду землі», який являється спеціальним законом, що регулює орендні відносини. Також зазначає ,що відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Так в умовах оспорюваного правочину не ідентифіковано об'єкт оренди, адже за його умовами не визначено ні правовстановлюючого документу - державного акту на підставі якого орендодавець володіє земельною ділянкою, ні кадастрового номеру земельної ділянки, яка в свою чергу і є начеб - то обєктом оренди, хоча за умовами оспорюваного правочину будь-яка земельна ділянка на території Самарської сільської ради може бути обєктом договору оренди, адже в умовах правочину визначено тільки розмір земельної ділянки. В пункті 4 не вірно визначено орендну плату. Відповідачем в пункті 2.4. правочину визначено нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що становить 42 653,00 гривень, що не відповідає дійсній її вартості, адже за відомостями позивача на час начеб - то укладення договору її вартість складала не менше ніж 100 000,00 гривень, а отже і розмір орендної плати є значно більшим ніж визначений в пункті 4 оспорюваного правочину. Також правочином не передбачено відповідальності відповідача щодо несплати орендної плати або порушення умов її сплати. В оспорюваному правочині не визначено умови використання земельної ділянки та збереження стану обєкта оренди. В умовах правочину обмежено визначено тільки цільове призначення орендованої земельної ділянки та загальною фразою визначено умови збереження стану обєкта оренди шляхом дотримання вимог протиерозійної організації території, але самі умови чітко не визначено. В пункті 20 визначено, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється в тижневий строк після державної реєстрації такого договору за актом її приймання передачі. При цьому до договору не додано акт приймання-передачі який було б укладено між позивачем та відповідачем після державної реєстрації. В пункті 32 визначено, що ризик випадкового знищення або пошкодження обєкта оренди чи його частини несе орендодавець. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про оренду землі» ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди несе орендодавець,якщо інше не передбачено договором оренди землі, а відповідно до ч. 2 у разі прострочення орендодавцем або орендарем установлених договором оренди землі строків передачі об'єкта оренди ризик його випадкового знищення або пошкодження у цей період несе сторона, яка допустила прострочення його передачі. Вищенаведені пункти оспорюваного правочину суперечать чинному законодавству, а отже є неправомірним та неузгодженими зі стороною позивача. Щодо умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, то така істотна також не визначена в умовах оспорюваного правочину. Окрім того в пунктами 33-37 обмежено право орендодавця щодо розірвання та припинення договору в односторонньому порядку в порушення вимог ст. ст. 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі». Отже відсутність у договорі оренди землі укладеному начебто 22.02.2011 року між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON], який ПП [PERSON] 22.02.2011 року та зареєстрований 10.08.2012 року під № 122385514001705 у відділі Держкомзему в Петропавлівському районі Дніпропетровської області, вище перелічених умов , які відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є істотними умовами такого правочину, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а так як така реєстрація правочину вже відбулась, то відповідно є підставами для визнання договору недійсним відповідно до закону. Таким чином, проаналізувавши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки приватний підприємець [PERSON] не дотримав вимог земельного законодавства при оформленні з [PERSON] договору оренди землі від 22.02.2011 року, який був зареєстрований 10.08.2012 року під № 122385514001705 у відділі Держкомзему в Петропавлівському районі Дніпропетровської області, в результаті чого порушив вимоги ст. ст. 6, 15, 16 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 203, 215 ЦК України, а отже договір начебто укладений між сторонами є недійсним. Просить суд : - Визнати недійсним укладений між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON], договір оренди землі від 22.02.2011 року та який було зареєстровано 10.08.2012 року під № 122385514001705 у відділі Держкомзему в Петропавлівському районі Дніпропетровської області, щодо користування земельною ділянкою площею - 4,920 Га, належною [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії IV-ДП № 012144 виданого 29.03.2002 року Петропавлівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 120-р від 28.03.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Пп № 9520. У зустрічній заяві ПП - Фізична особа підприємець [PERSON] зазначає , що 22.02.2011 р. між ним та [PERSON] було укладено строком на % років Договір орендт землі , відповідно дол якого [PERSON] передав , а він прийняв у строкове платне користування земельну ділянку с/г призначення загальною площею 4.920 га . Факт укладення договору було посвідчено 22.02.2011 р. Самарською сільською радою . Факт передачі земельної ділянки підтверджується актом прийому-передачі . Даний догові було зареєстровано у відділі Держкомзему Петропавлівського району Дніпропетровської області під № 1223855514001705 на підставі ст. 20 ЗУ " Про оренду землі ". При укладені даного договору між ним та [PERSON] було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору та даний догові було підписано [PERSON] , у зв"язку з чим вважає , що даний договір оренди землі є укладеним ( дійсним ) . Просить суд : - визнати укладеним ( дійсним ) договір оренди земельної ділянки розміром 4.920 га розташованої на території Самарської сільської ради укладеним 22.02.2011 р. між [PERSON] та приватним підприємцем - [PERSON] Миколайовичем , який у подальшому було зареєстровано в відділі Держкомзему Петропавлівського району Дніпропетровської області під № 122385514001705 від 10.08.2012 р. ; - усі судові витрати по справі покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав , дав пояснення щодо фактичних обставин справи і дані обставини є аналогічними до вищевикладених. Просить суд позов його довірителя задовольнити . Щодо зустрічного позову зазначив , що позов є необгрунтованим , а тому просить залишити його без задоволення . Також представник позивача зазначив, що основним мотивом та підставою , по яких вищезазначений договір повинен бути визнано недійсним є те , що його довіритель не підписував оспорюваний договір . В даному документі не зазначається кадастровий план та зовнішній обрис меж ділянки , відсутні умови договору , які є істотними та орендна плата сплачувалася у меншому розмірі , без врахування індексу інфляції. Відповідач за первісним позовом та його представник позов не визнали . На обгрунтування своєї позиції відповідач пояснив , що у 2008 р. між ним та позивачем була досягнута усна домовленість про оренду земельної ділянки. Також були обговорені та узгодженні всі істотні умови даного договору. 22.02.2011 р. договір спочатку було зареєстровано у Самарській сільській раді Петропавлівського району Дніпропетровської області , а потім у Петропавлівській районній філії Дніпропетровського регіонального центру державного земельного кадастру . З вказаної дати позивач отримував своєчасно орендну плату , претензій щодо розміру якої не було ні яких. Його представник в судовому засіданні вказав, що позивач за первісним позов фактично підтвердив ті обставини , що між сторонами відбулася усна домовленість щодо оренди спірної земельної ділянки та підтвердив факт отримання орендної плати. Доказів відносно того , що він ( позивач ) не підписував спірний договір у справі немає. Крім того , інші посилання представника позивача на недійсність договору є безпідставними . Просять суд первісний позов залишити без задоволення , а зустрічний позов задовольнити. Представник третьої сторони ( Держкомзем ) первісний позов та зустрічний позов визнала . Вважає , що під час реєстрації спірного договору сторонами були дотримані всі необхідні процедури , а тому даний договір слід визнати дійсним. Щодо всіх інших обставин на які посилається позивач за первісним позов зазначила , що вона не вправі висловлювати свою правову позицію , дане питання покладає на розсуд суду. Представник третьої сторони ( Самарська с/р ) позиви також визнала. Дала аналогічні свідчення щодо обставин справи та обставин реєстрації спірного договору. Ескперт [PERSON] пояснив , що він проводив судову почеркознавчу експертизу згідно постанови старшого слідчого СВ Петропавлівського РВ ГУМВС. Згідно даних постанови встановлено , що в матеріалах кримінального провадження є договір оренди земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] Також встановив , що даний договір оспорює [PERSON] в тій частині , що він його не підписував. Для проведення даної експертизи були надані експериментальні зразки підписів виконанні [PERSON] та його дружиною. Вивчивши матеріали він зробив відповідний висновок. Згідно даних матеріалів він не зміг встановити суттєво-важливе питання - хто конкретно підписав спірний договір ? Про це ним було зроблено відповідний висновок , який є у справі. Свідок [PERSON] пояснила , що у 2011 р. вона працювала спеціалістом у Відділі Держкомзему у Петропавлівському районі Дніпропетровської області. Раніше їхня організація називалася - Петропавлівській районна філія Дніпропетровського регіонального центру державного земельного кадастру . Крім інших функцій , їхня установа проводила реєстрацію договорі оренди між орендодавцями та орендаторами. В їхній обов"язок не входить проводити контроль чи перевірку справжності підпису сторін договору. Договори реєструються відповідальною особою у спеціальній Книзі без встановлення осіб та справжності їхніх підписів. Щодо обставин реєстрації спірного договору свідок нічого пригадати не змогла. Вважає , що спірний договір посвідчений та зареєстрований належним чином . Судом досліджувалася постанова старшого слідчого СВ Петропавлівського РВ ГУМВС від 17.06.2015 р. Згідно резолютивної частини даної постанови вбачається , що кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12014040530000255 від 23.03.2014 р. було закрито у зв"язку з відсутністю складу кримінального правопорушення , передбаченого ст. 358 КК України ... Також з даного документа вбачається , що основною підставою для прийняття вищезазначеного рішення є те , що в ході досудового розслідування об"єктивних даних , які б достовірно доводили той факт , що ПП [PERSON] самостійно підробив договір оренди земельної ділянки або наперед обув обізнаний про факт підроблення цього документу та ,незважаючи на це використовував його, добуто не було... Вислухавши сторони , експерта , свідка , вивчивши матеріали справи , суд дійшов висновку , що первісний позов [PERSON] до ПП ФОП [PERSON] про визнання недійсним договору оренди не підлягає задоволенню , а зустрічний позов ПП ФОП [PERSON] до [PERSON] про визнання договору оренди укладеним підлягає задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 4.920 га , розташованої на території Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області , згідно державного акту серії ІУ-ДП № 0121144 . Між позивачем та відповідачем 22.02.2011 року було укладено договір оренди земельної ділянки, який був посвідчений 22.02.2011 р. у Самарській с/р та в подальшому зареєстрований у Петропавлівській районній філії Дніпропетровського регіонального центру державного земельного кадастру , про що 10.08.2012 р. у Державному реєстрі земель вчинено запис за 122385514001705 . Актом приймання-передачі земельної ділянки № 245 без дати підтверджується факт передачі землі в оренду , земельна ділянка немає недоліків , спірні питання відсутні. Даний документ підписано позивачем. У листі від 14.06.2013 р. позивач звертається до відповідача та повідомляє , що земельна ділянка № 245 використовується з 2008 р. , з невідомих причин договір своєчасно заключений не був , а заключено його без його відома та підпису. Просить відповідача розірвати фіктивний договір та в подальшому не обробляти вказану земельну ділянку . В іншому випадку питання буде вирішено в судовому порядку . Згідно довідки Самарської сільської ради Петропавлівського раойну Дніпропетровської області № 09 від 27.01.2015 р.вбачається , що від ПП [PERSON] надходила сплата за земельний та прибутковий податок з оренди паїв з 2012 р. по 2014 р. згідно списку ( Список додається ) . Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1 ст.14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди укладається в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: - об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); - строк дії договору оренди; - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; - умови використання та цільове призначення земельної-ділянки, яка передається в оренду; - умови збереження стану об'єкта оренди; - умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; - умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; - існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; - визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; - відповідальність сторін; - умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Невід'ємною частиною договору оренди землі на підставі ч. 4 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" є план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Із матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення позивача було спрямоване на укладання договору оренди, до договору оренди земельної ділянки додано копію державного акту, при складанні, видачі та реєстрації якого було складено відповідні план та схему земельної ділянки, кадастровий план з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні, а також вчинено опис меж, де зазначено сусідніх землекористувачів. Судом встановлено, що волевиявлення сторін, під час укладення договору оренди земельної ділянки, було вільним, що підтверджується підписами сторін на договорі оренди. З дати укладення договору , тобто з 22.02.2011 р. договірні відносини виконувались вчасно та належним чином. До 14.06.2013 р .позивач не звертався до відповідача з претензіями про неправомірне користування спірною земельною ділянкою . Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, тому суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку із відсутністю в договорах оренди умов, передбачених ст. 15 Закону України "Про оренду землі", визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13. На такий правовий висновок Верховного Суду України посилається судова палата у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 29 січня 2014 року у цивільній справі за позовом Особи 5 та інших до приватного сільськогосподарського підприємства "Лазірка" про визнання недійсними договорів оренди землі). Посилання позивача та його представника на відсутність істотних умов договору оренди землі, є безпідставними, оскільки, до договору оренди землі було надано копію державного акту на право власності на земельну ділянку позивача, яка містить план-схему земельної ділянки, погодження меж при підписанні акту про передачу та прийом земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки, а також номер самої земельної ділянки. Заявляючи позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди землі, ні позивачем в позовній заяві, ні його представниками в судовому засіданні не доведено чим саме порушено право позивача в зв'язку з відсутністю вказаних істотних умов та істотність таких порушень. Разом з тим, вищевказаний договір зареєстрований в порядку визначеному законом та виконувався сторонами. Наявність викопіювання з плану землекористування Самарської сільської ради визначає межі земельної ділянки, яка надається в оренду і вона є обов'язковою тільки в разі, якщо земельна ділянка виділяється окремо, натомість земельна ділянка позивача обробляється і використовується в єдиному масиві з ділянками інших співвласників земельних паїв. Наведене свідчить проте, що між позивачем та відповідачем при укладанні договору оренди землі погоджено всі істотні умови. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. В судовому засіданні також встановлено, що цивільні права позивача при укладені з відповідачем вищезазначеного договору оренди земельної ділянки та при виконанні даного договору порушеними не були. Представник позивача в судовому засіданні не довів, в чому саме мало місце порушення зазначених цивільних прав позивача як при укладенні так і при виконанні договору оренди земельної ділянки зі сторони відповідача. З огляду на зазначене суд прийшов до висновку щодо відсутності підстав для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, так як останній було укладено з дотриманням вимог Закону України "Про оренду землі" та іншим нормам чинного законодавства України і відповідно заявлений позов є безпідставний. Що стосується вимог позивача ПП ФОП - [PERSON] по зустрічному позову до [PERSON] ? Враховуючи все вищезазначене , суд вважає , що дані вимоги підлягають задоволенню. З матеріалів справи вбачається , що фактично спір між сторонами виник з приводу невизнання відповідачем ( позивачем ) [PERSON] договору оренди земельної ділянки. Нормами ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу . Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Таким чином , суд дійшов висновку , що сторони визначили всі істотні умови договору оренди ( про що не заперечує позивач [PERSON]В.) , узгодили їх , ці умови відповідали їхньому волевиявленню. Як зазначалося вище укладення спірного договору не порушило права та гарантії сторін , в першу чергу позивача [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved