Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №3791 від 23 січня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" в сумі 31220,40 грн. Позов обґрунтовано тим, що на виконанні у державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Мартинової Анастасії Вікторівни перебуває вищевказаний виконавчий напис. На думку позивача, приватний нотаріус не мав законних підстав для вчинення виконавчого напису, а стягнута заборгованість за ним не є безспірною. Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву, в якій позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню визнав, просив вирішити судові витрати в порядку статті 142 ЦПК України. Треті особи у судове засідання не з`явилися, подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши усі обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3791, про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" заборгованості за кредитним договором №784317284 від 05 червня 2013 року в розмірі 7945,03 грн - заборгованість за тілом кредиту, 16169,68 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією, 6955,69 грн - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею. Плата за вчинення виконавчого напису складає 150,00 грн. Всього до стягнення - 31220,40 грн. За загальним правилом статей 15,16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Серед документів наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Наданий нотаріусу Кредитний договір №784317284 від 05 червня 2013 року не посвідчено нотаріально, а отже стягнення заборгованості за ним не могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що приватним нотаріусом не дотримано умов вчинення виконавчого напису, а тому останній слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнений відповідно до статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" від сплати судового збору за подання позовної заяви по даній справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави належну суму судового збору в сумі 908,00 грн. Враховуючи, що сплачений позивачем судовий збір по даній справі є надлишковим, платник може його повернути відповідно до статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: approved