Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

У вересні 2013 року позивач звернулась в суд із позовом, яким просить припинити право власності відповідача на 1 / 2 частину квартири [ADDRESS]; стягнути на користь відповідача грошову компенсацію в розмірі -87 612 грн. 50 коп. вартості 1 / 2 частини квартири [ADDRESS]; визнати за нею право власності на 1 / 2 частину квартири [ADDRESS]; стягнути із відповідача на її користь понесені судові витрати. Вимоги мотивує тим, що із відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.09.2004 року. В період шлюбу [INFO] народився син [PERSON]. За час шлюбу нею із відповідачем була придбана однокімнатна квартира [ADDRESS], яка за договором купівлі-продажу від 19.06.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, належить їй із відповідачем на праві спільної часткової власності - по 1 / 2 частці кожному та частка кожного з них не є об"єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою власністю кожного. Фактичні шлюбні відносини між ними були припинені з лютого 2013 року та з цього часу проживають окремо. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.05.2013 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Більш ніж півроку тому, відповідач забравши всі особисті речі та частину спільного майна , виїхав із спірної квартири, де вона залишилась проживати разом із їх малолітнім сином. Спільна квартири є неподільною, оскільки є однокімнатною, в зв"язку з чим виділення часток в натурі, а також визначення порядку користування спірною квартирою є неможливим. У них із відповідачем склались неприязнені стосунки, що постійно супроводжуються сварками та конфліктними ситуаціями. Вважає, що є всі підстави ставити питання про припинення права власності відповідача на частку у спільному майні, зі сплатою нею грошової компенсації відповідачу вартості 1 / 2 частки у майні. Згідно звіту про оцінку від 14.02.2013 року, виконаного незалежним суб"єктом оціночної діяльності [PERSON] ринкова вартість спірної квартири станом на 09.09.2013 року становить 175 225 грн. Тому, вартість 1 / 2 частки відповідача становить 87 612,50 грн. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач позов не визнав, подав зустрічний, який ухвалою суду від 11.11.2013 року був об"єднаний з первісним. Згідно вимог зустрічного позову, відповідач просив зобов"язати [PERSON] не чинити йому, [PERSON] перешкод у користуванні власністю, а саме 1 / 2 частиною квартири [ADDRESS]; вселити його в квартиру та стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати, а також 1200 грн. коштів, які були ним витрачені на оплату оренди тимчасового житла в період вересня-жовтня 2013 року. Після оголошеної перерви, 23.01.14 року відповідач позовні вимоги визнав частково, окрім стягнення з нього судових витрат та подав до суду заяву, в якій просив прийняти його відмову від зустрічного позову до [PERSON] про усунення перешкод (а.с. 91). Надалі, ухвалою суду від 23.01.14 року прийнято відмову від зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та провадження в цій частині- закрито. В судовому засіданні 23.01.2014 року відповідач заявлений позов визнав, щодо отримання компенсації за 1 / 2 частку майна не заперечував. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні показали, що відповідач по справі забрав свої речі, виїхав із квартири та не проживає в ній з лютого 2013 року. В судовому засіданні [PERSON], яка допитувалась як спеціаліст, вказала, що на замовлення [PERSON] проводила оцінку однокімнатної житлової квартири [ADDRESS] та надала відповідний звіт, який і підтверджує в суді. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 19 червня 2009 року [PERSON], далі продавець, з однієї сторони та [PERSON], [PERSON], далі покупці, з другої сторони, уклали Договір про продаж і купівлю нерухомого майна, який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] на умовах, викладених у Договорі продавець передав у власність, а покупці прийняли у власність у рівних частках кожний квартиру номер [ADDRESS]. Згідно п. 7 вказаного договору купівлі-продажу квартири, покупці є подружжям, купили квартиру за особисті кошти кожен з них- у рівних частках, та визначили, що частка кожного з них в зазначеній квартирі не буде об"єктом спільної сумісної власності подружжя, а буде особистою власністю кожного, викладено в заяві, підписи на якій посвідчено нотаріально [PERSON], приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 19 червня 2009 року за р.№1152, у фактичних шлюбних відносинах, які витікають зі спільного проживання та ведення спільного господарства, ні з ким іншим не перебувають, шлюбний договір ними не укладався (а.с.7-9). [INFO] народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серія [NUMBER] (а.с.10). Як вбачається із акту від 12.11.2013 року, засвідченого начальником ОЖБК, з 20 лютого 2013 року, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS], його особисті речі за вказаною адресою відсутні (а.с.77). Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 травня 2013 року, яке 29.05.2013 року набрало законної сили, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 25 вересня 2004 року, Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис №498 (а.с. 88). Відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 липня 2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1 / 4 частини з усіх видів його заробітку ( доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 11.06.2013 року і продовжуючи до виповнення дитині повноліття, тобто до [INFO]. Стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. (а.с.89). Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю ( ч.1 ст. 358 ЦК України). Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " №20 від 22.12.1995 року, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як вбачається із договору купівлі-продажу квартири від 19.06.2009 року, квартира номер [ADDRESS] є однокімнатна, загальною площею 30,03 кв.м., у тому числі житловою площею 17,2 кв.м., складається з коридору 3,6 кв.м., кладової 0,7 кв.м., санвузла 2,2 кв.м., кухні 5,4 кв.м., кімнати 17,2 кв.м., балкона ( з урахуванням знижувального коефіцієнта) 0,93 кв.м. (а.с.7-8). В суді спеціаліст підтвердила оцінку квартири та зазначила, що вона поділу не підлягає. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання ( ч.2 ст. 364 ЦК України). Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України " Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок " №7 від 04.10.1991 року, розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Згідно звіту про оцінку майна від 14.02.2013 року, виконаного незалежним суб"єктом оціночної діяльності [PERSON] ринкова вартість спірної квартири станом на 09.09.2013 року становить 175 225 грн. ( а.с. 25-41). Із вказаною оцінкою погодився відповідач та надав свою згоду на отримання грошової компенсації в сумі 87 612 , 50 грн. вартості 1 / 2 частини спірної квартири, яка внесена була позивачем на депозитний рахунок [NUMBER] ТУ ДСА України в Кіровоградській області 07.12.2013 року (а.с.76). Таким чином, позовні вимоги є доведеними та обгрунтованими, базуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню. В порядку ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 876,13 грн. внесеного судового збору( а.с.1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved