Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом. Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на ? частину кв. [ADDRESS]. Іншими співвласниками вказаної квартири є вона, [PERSON] та [PERSON], яким належить по ? квартири кожному, та які на час відкриття спадщини проживали та були зареєстровані у ній. 05.04.2017 р. вона звернулась до Другої криворізької державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, за померлим чоловіком. Інші спадкоємці написали відмову від прийняття спадщини на її користь. Однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю факту родинних стосунків зі спадкоємцем, оскільки в свідоцтві про шлюб вказано що чоловік по-батькові "[PERSON]", а в інших документах, зокрема в свідоцтві про смерть по-батькові "[PERSON]". З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила встановити факт, що [PERSON] є її чоловіком, та визнати за нею право власності на ? частину вищевказаної квартири. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав та доводів наведених в позовній заяві. Треті особи просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду лист у якому просив розглядати справу за його відсутності та не заперечує проти позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, третіх осіб, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що у копії свідоцтва про укладення шлюбу виданого 29 липня 1972 р. серії [NUMBER] вказано, що [PERSON], [INFO], який народився в с. Кантемирівка, Кантемирівського району Воронежської області та [PERSON], [INFO], уклали шлюб 29 липня 1972 р., після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.8). Разом з тим, у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 21 листопада 2016 року, [PERSON] помер [INFO] у віці 66 років, про що, цього ж дня складено відповідний актовий запис № 1439 (а.с.7). Також згідно свідоцтва про народження №101, в архіві Територіального відділу ЗАГС Кантемирівського району управління ЗАГС Воронежскої області по 1-шій Кантемирівській сільській раді Кантемирівського району Воронежської області мається запис акта про народження [PERSON] № 29 від 19 березня 1951 р., дата народження [INFO], батьки (мовою оригіналу), [PERSON], [PERSON] (а.с.12). У водійському посвідченні серії [NUMBER], свідоцтві про загальнообов'язкове державне соціальне страхування [NUMBER], у військовому квитку [NUMBER], пенсійному посвідчені [NUMBER], посвідчення серії [NUMBER], вказано [PERSON]. Окрім того у трудовій книжці мається виправлення у по-батькові "[PERSON]" закреслено, та вказано "[PERSON]", виправлення здійснено на підставі паспорта [NUMBER] 11.02.2002 р. (а.с.16). Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] [INFO] є чоловіком [PERSON], оскільки у свідоцтві про укладення шлюбу виданого 29 липня 1972 р. серії [NUMBER], помилково записано по батькові "[PERSON]". Окрім того, згідно копії спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 24.03.2017 р., подали заяви про відмову від прийняття спадщини за законом після померлого батька [PERSON] на користь їх матері - [PERSON] (а.с.52-53). Також у довідці ВРМПГ №2056, наданої для видачі свідоцтва про право на спадщину, вказано що [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 26.12.1989 року. На момент смерті [PERSON] були також зареєстровані: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - онука. У свідоцтві [NUMBER] про право власності на житло 24.03.1999 р., квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить, на праві приватної спільної сумісної власності: уповноважений власник квартири [PERSON], члени його сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.13). Згідно довідки ВК Тернівської у місті ради м. Кривого Рогу від 12.12.2017 № 1/34-238, [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS]. У постанові про відмову у вчинені нотаріальних дій від 05 квітня 2017 року, вказано що 05 квітня 2017 року до державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори, звернулась [PERSON], для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлому [INFO] чоловіку [PERSON] Однак заявником не підтверджено родинні відносини з померлим, оскільки в їх свідоцтві про шлюб вказано ПІБ померлого "[PERSON]", а в свідоцтві про смерть та в інших документах вказано ПІБ "[PERSON]". За таких обставин у його видачі відмовлено (а.с.11). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У ч. 5 ст. 1268 ЦК України зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина 1 ст. 1268 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. З матеріалів справи вбачається, що на час відкриття спадщини спадкоємцями першої черги право на спадкування за законом після смерті [PERSON] були: його дружина [PERSON], сини: [PERSON] та [PERSON] Оскільки [PERSON] з 23 листопада 1993 року була зареєстрована за адресою [ADDRESS], і на момент смерті [PERSON] (спадкодавця), проживала з ним за вказаною адресою, а інші спадкоємці, а саме: [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця на користь [PERSON], суд приходить до висновку, що позивач прийняла спадщину за померлим [PERSON], а саме ? частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після його смерті, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Outcome: approved