Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що АТ "Альфа-Банк" є правонаступником АТ "Укрсоцбанк". АТ "Укрсоцбанк" є власником житлового будинку загальною площею 193,70 кв.м., житловою площею 123,90 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер 5624680400080330034, що знаходиться за адресою: с.Олександрія, Рівненського району Рівненської області. Перехід права власності до АТ "Укрсоцбанк" відбувся на підставі застереження в Іпотечному договорі, яке передбачало передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. На даний час у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Оскільки відповідачі не є власниками житла, надалі проживаючи в ньому без будь-яких правових підстав, фактично порушують законні права власника, а отже підлягають визнанню втратившими право користування житлом. Таким чином, позивач просить суд зняти з реєстрації відповідачів, визнати їх такими, що втратили право користування житлом та зобов`язати звільнити житловий будинок та земельну ділянку, на якій він знаходиться, від особистих речей. 10.02.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 21.09.2020 року ухвалою суду витребувано від Служби у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації (вул.Соборна, 195, м.Рівне) письмовий висновок щодо розв`язання спору, у якому беруть участь неповнолітні [PERSON] , 2017 р.н. та [PERSON] , 2003 р.н., який стосується зняття вказаних громадян з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , визнання їх такими, що втратили право користування вказаним житловим будинком та зобов`язання звільнити цей житловий будинок. 11.01.2021 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Витребувано від Відділу обліку та моніторингу інформації реєстрації місця проживання УДМС України в Рівненській області інформацію про реєстрацію місця проживання щодо відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У відповідь на запит надійшло повідомлення про те, що відповідач [PERSON] , зареєстрована 21.09.2020 року за адресою: [ADDRESS] ). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Представник позивача подав до суду заяву вх. 7290 від 29.04.2021 р. про розгляд справи без участі представника позивача, підтримання позовних вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи подала до суду клопотання вх. 7281 від 29.04.2021 р. про розгляд справи за їх відсутності, та підтримання висновку ООП Рівненської РДА, який долучено до вказаного клопотання. Відповідачі в судове засідання не з`явилися жодного разу, судом було вжито заходів для належного повідомлення відповідачів про дату, час і місце розгляду справи. Судові повідомлення, надіслані за адресою місця реєстрації, повернулися до суду із відмітками про причини невручення "адресат відсутній за вказаною адресою". Про час та місце судового розгляду відповідачі були повідомлені належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За таких обставин суд, враховуючи згоду позивача, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідачів, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 19.08.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 738/80-Ж-2, згідно п.1.1 умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за Договором кредиту № 738/80-Ж від 19.08.2008 р., укладеним між сторонами, нерухоме майно, що придбане іпотекодавцем за кредитні кошти, надані іпотекодержателем відповідно до умов Договору, яким обумовлено основне зобов`язання, а саме: житловий будинок, що складається з 2-х поверхів, загальною площею 193,70 кв.м. та жилою площею 123.90 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (Предмет іпотеки 1); земельну ділянку, призначену для обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер 56 246 804 00 08 033 0034, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с.Олександрія, та стане власністю іпотекодавця після оформлення ним державного акту на право приватної власності на землю у встановленому законодавством порядку (Предмет іпотеки-2). Абзацом 2 п.1.1 Договору іпотеки право власності на предмет іпотеки підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним між іпотекодавцем та [PERSON] , який посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу за реєстровими № 818, 822 та зареєстрованого у державному реєстрі правочинів за реєстровими № 3088169, 3088221. Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ "Укрсоцбанк" правонаступником усього майна, майнових прав і обов`язків є АТ "Альфа-Банк". Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ "Укрсоцбанк" виникає у АТ "Альфа-Банк" з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" та рішенням єдиного акціонера АТ "Укрсоцбанк", а саме з 15.10.2019 року. У подальшому право власності на житловий будинок, що складається з 2-х поверхів, загальною площею 193,70 кв.м. та жилою площею 123.90 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (Предмет іпотеки 1); земельну ділянку, призначену для обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер 56 246 804 00 08 033 0034, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с.Олександрія, зареєстровано за АТ "Укрсоцбанк". Вказане підтверджується інформаційною довідкою № 162741385 від 09.04.2019 р. Перехід права власності до АТ "Укрсоцбанк" відбувся на підставі застереження в Іпотечному договорі, яке передбачало передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (п.4.5.3). Оскільки відповідачі не є власниками житла, надалі проживаючи в ньому без будь-яких правових підстав, фактично порушують законні права власника, а отже підлягають визнанню втратившими право користування житлом. На даний час у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повідомленням №04/3410 від 00.02.2021 р. Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області. Відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована з 21.09.2020 р. за адресою: [ADDRESS] . Крім того, неповнолітні відповідачі [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , після укладення договору іпотеки 19.08.2008 року, що підтверджується відповідями на запити суду про реєстрацію місця проживання відповідачів. Відповідачка [PERSON] з 28.04.2009 року, а відповідачка [PERSON] з 24.01.2017 року. Позивач звертався до відповідачів із вимогою про добровільне виселення за вих. № УСБ/К/И від 26.04.2019 р., однак відповідачі продовжують користуватися правом на проживання у житловому будинку. Відтак на захист права власності спрямована вказана позовна заява. Третя особа Служба у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації надала суду висновок про недоцільність зняття з реєстраційного обліку малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з житлового приміщення, зокрема із житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Разом з цим згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За встановлених судом обставин, відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є такими, що втратили право користування житлом, а тому відповідно до положень статті 391 ЦК України позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки відповідачі добровільно не знялись з реєстрації у спірному житлі. Що стосується вимоги позивача до відповідачки [PERSON] , [INFO] , то остання в ході розгляду справи 21.09.2020 р. змінила адресу місця реєстрації та зареєструвала місце проживання за адресою: [ADDRESS] . А тому, на час винесення рішення відсутній спір між позивачем та відповідачкою [PERSON] . При цьому судом враховано, що у відповідності до ч.3 та ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином, судом встановлено, що факт реєстрації відповідачів чинить перешкоди позивачеві в користуванні квартирою, в зв`язку з чим позов в частині визнання відповідачів [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] та зобов`язання відповідачів звільнити житловий будинок та земельну ділянку підлягає до задоволення. Верховний суд у постанові від 2.09.2020 року у справі № 335/6482/19, провадження № 61-8943ск20, зазначив наступне. Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1484цс15). Такий правовий висновок підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року по справі № 643/18788/15-ц, провадження № 14-93цс19. У цій постанові, зокрема зазначено, що до спірних правовідносин між власником, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, та особами, які мають право користування таким приміщенням, підлягають застосуванню вказані норми. Обмеження права власника, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі статті 109 ЖК УРСР та статті 40 Закону України «Про іпотеку» є передбачуваними. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до статті 109 ЖК УРСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Вирішуючи питання щодо задоволення позовної вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку суд виходить з наступного. Абзацом 13 частини 3 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вказані положення знаходять своє відображення в Правилах реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02 березня 2016 року, пунктом 26 яких додатково закріплено підстави зняття особи з реєстрації місця проживання. До таких підстав належить, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, наявність судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є достатньою підставою для зняття її з реєстрації. За змістом ст.1, ст.4 ЦПК України, ст.15-18 ЦК України суди не вправі перебирати на себе повноваження органів державної влади, органів місцевого самоврядування, тощо у питаннях, що належать до їхньої компетенції. Повноваженнями з реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації наділені органи реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради (ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Вищенаведене також узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною в Постанові від 03 квітня 2019 року у справі 753/11812/17 згідно якої рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, є саме по собі підставою для зняття його з реєстрації у вказаній квартирі. Враховуючи вищевикладене, позовна вимога про зняття з реєстраційного обліку відповідачів до задоволення не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів [PERSON] , у т.ч. як законного представника [PERSON] на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі по 1921 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved