Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що за рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 09.07.2015 року з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000грн. щомісячно починаючи з 08.05.2015 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На час подання позовної заяви та її розгляду судом відповідач не мав постійної роботи, їздив на заробітки, мав мінливий заробіток, що зумовило стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Однак, на даний момент у відповідача змінився майновий стан, він має постійне місце роботи, оскільки працює у Клесівському лісовому господарстві та має постійну заробітну плату, орієнтовно розміром близько 10000грн. в місяць, а тому просить стягувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та дав пояснення згідно позовної заяви. Відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю та не заперечує щодо зміни розміру аліментів із твердої грошової суми на стягнення аліментів в частці від його доходу на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO]. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення зі слідуючих підстав. Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 09.07.2015 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1000грн. щомісячно починаючи з 08.05.2015 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них. Суд при розгляді даного спору керується правовою позицією Верховного Суду України у справі №143цс13 від 05.02.2014 року, яка передбачає, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов"язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Судом із пояснень відповідача та довідки ДП "Клесівське лісове господарство" достовірно встановлено, що [PERSON] працює в ДП "Клесівське лісове господарство" з 07.10.2015 року на посаді електромонтера. Оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що дійсно на даний час змінився майновий стан відповідача, який має постійне місце роботи та сталий заробіток, вважає, виходячи з принципу рівності прав батьків щодо дитини, зокрема в частині її утримання, принципу розумності та справедливості, виходячи з положення ст.182 СК України, що мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про необхідність визначити розмір аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Пунктами 2 та 3 частини 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. У зв'язку з тим, що позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат за надання правової допомоги у розмірі 256 грн. суд враховує, що на підтвердження вказаних витрат позивачем надано лише договір про надання правової допомоги від 21 грудня 2016 року та акт виконаних робіт від 22 грудня 2016 року. Зі змісту ст. 88 ЦПК України вбачається, що витрати на правову допомогу мають бути документального підтвердженні та доведені. Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Той факт, що суду не було надано жодного доказу сплати позивачем та отримання представником позивача коштів за надання правової допомоги, свідчить про відсутність належного документального підтвердження витрат позивача на правову допомогу, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Outcome: partial