Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], виконком Тернівської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що відповідачі є її батьками, з якими вона проживати не може, оскільки батько систематично її карав через відмову читати і переказувати глави "Старого Заповіту". Покарання включали в себе побиття ременем, психологічне насильство і приниження людської гідності, відмову давати гроші на купівлю необхідного одягу та необхідних речей для навчання та ін. Мати майже завжди підтримувала батька у такому ставленні до неї. Їх сім'я є малозабезпеченою, одержує державну соціальну допомогу. Батько священик УПЦ КП, коштів до сімейного бюджету на утримання дітей не вносив. З червня 2017 року вона проживає у дядька та тітки. Батьки з цього часу ніяк не цікавилися її життям, здоров'ям, навчанням, наявністю потрібного одягу, проблемами чи успіхами, ніяк не виявляли свою турботу, застосовували економічне насильство, повністю узурпувавши державну соціальну допомогу. Вважає, що батьки систематично не виконують батьківські обв'язки, а тому просила суд позбавити їх батьківських прав щодо неї. Також просила суд стягувати з кожного відповідача, щомісячно аліменти на її утримання на її користь в розмірі по 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягненням нею повноліття, та стягнути з кожного відповідача за минулий час починаючи з травня 2017 року аліменти на її утримання відповідно до ч. 2 ст. 191 СК на її користь в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовну заяву, з підстав та доводів наведених в ній. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися судом належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник відповідача у судове засіданні не з'явився, надіслав на адресу клопотання про відкладення розгляду справи. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити. Представник третьої особи - виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради у судове засідання не з'явилась, надіслала на адресу суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила проводити розгляд справи за її відсутності. Суд вважає можливим, розглянути справу та ухвалити рішення у відсутності відповідачів та представника відповідача, оскільки суд належним чином повідомляв їх про дату, час та місце розгляду справи, однак вони не з'явились, а тому суд вважає, що останні зловживають наданими їм процесуальними правами. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 03.01.2018р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи; [PERSON], виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 31.01.2018р., але не пізніше десяти днів з дня вручення копії ухвали. Ухвалою суду від 20.02.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.05.2008р. відмовлено у задоволенні заяви (клопотання) [PERSON] про призначення їй законного представника, в особі її дядька [PERSON] Ухвалою суду від 30.05.2018р. для захисту інтересів неповнолітньої [PERSON] залучено захисника, для чого доручено Другому криворізькому місцевому центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням. 03.07.2018р. на адресу суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву. У підготовчому судовому засіданні 03.07.2018р. позивачу та третім особам вручено копію відзиву [PERSON], внаслідок чого оголошено перерву для ознайомлення з його змістом та надання часу для підготовки заперечень на відзив. 11.07.2018р. позивач [PERSON] подала до суду відповідь на відзив відповідача [PERSON] Ухвалою суду від 10.07.2018р. частково задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів, задоволено клопотання позивача [PERSON] про виклик та допит в судовому засіданні свідків, закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 05.05.2001р. зроблений відповідний запис за №736. Батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с. 6, 48). У довідці № 831 від 31.01.2018р. вказано, що [PERSON], на момент видачі довідки, навчається в 11-А класі КЗШ І-ІІІ ст. №55 м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 51). Аналогічного змісту довідка від 27.12.2017р. №793 (а.с. 25). У характеристиці [PERSON] 2001р.н. учениці 11-А класу Криворізької загальноосвітньої школи №55 Дніпропетровської області вказано, що [PERSON] навчається у даній школі з першого класу. З січня 2017 року проживає у дядька [PERSON] через певні складнощі у стосунках з батьками (а.с.26, 52). Згідно відомостей про реєстрацію місця проживання особи від 28.12.2017р. №2996 за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 27, 53). 20.06.2017р. [PERSON] звернулася до керівника УПСЗН виконкому Тернівської районної у місті ради [PERSON] із заявою у якій вказала, що з січня вона не мешкає разом зі своїми батьками, а також не має наміру проживати з ними у майбутньому, вони не несуть витрати на її утримання. Вона мешкає у дядька та тітки, а соціальну допомогу отримують її батьки на всю сім'ю, включаючи її. За травень місяць мати принесла на її утримання тільки 600 грн і в подальшому вказали, що більше її утримувати не буде. Просила надати відповідь на питання вказані у заяві (а.с. 73). Листом від 04.07.2017р. №5320 УПСЗН виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради, повідомило [PERSON], що її звернення від 20.06.2017р. розглянуто, надано розрахунок щодо державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї, розрахунок сум які призначається, повідомлено, що механізму виділення частки призначеної допомоги на одного з членів сім'ї окремо не визначено законодавством України (а.с. 193-194). У листі Свято-Троїцького Храму УПЦ КП вказано, що у їхньому храмі, як штатний священик [PERSON] не числиться, але вже декілька років він приходить на Богослужіння, де приймає активну участь, що спонукало надати йому, за його проханням характеристику, яка розкриває його в їхньому баченні як священника (а.с. 227). Листом від 16.10.2018р. №63 Дніпропетровська єпархія УПЦ КП повідомила, що [PERSON] протягом останніх п'яти років був священнослужителем та кліриком Дніпропетровська єпархія УПЦ КП, але не обіймав посади настоятеля парафії (а.с. 45 том ІІ). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], повідомила суду, що позивач є її рідною сестрою, а відповідачі їхніми біологічними батьками. Батько часто застосовував до дітей фізичне та психологічне насилля, якщо вони ігнорували його прохання та вказівки. Часто бив ременем, а коли вони стали старше бив також руками по різним чистинам тіла, після чого залишались сінці, які вони мазали спеціальним кремом. Також в неї на очах піддавались фізичному насиллю менші брати та сестри. Батько часто в її присутності ображав [PERSON], якщо вона відмовлялась читати Біблію чи виконувати якусь роботу, також міг залишити [PERSON] без їжі, комп'ютера або побити. Були постійні приниження. Батько не працює, іноді підробляє, але рідко, живе за рахунок соціальних виплати. [PERSON] весь час сидів дома та грав в азартні ігри, домашнім господарством не займався. В даний час вона проживає окремо від батьків, оскільки навчається в м. Києві. Коли приїжджає до міста, то зустрічається з матір'ю у неї на роботі. Мати також застосовувала до них фізичне насилля, але набагато рідше. Коли батько їх бив, мати не втручалась, а рекомендувала коритися. З приводу побиття до правоохоронних органів не звертались. [PERSON] з січня 2017 року проживала у їхнього дядька [PERSON], бо вона потерпала від насилля. Спочатку мати таємно передавала кошти на утримання [PERSON], а потім сказала, що не буде більше давати грошей та щоб [PERSON] поверталась додому. В подальшому [PERSON] перебувала на утриманні у [PERSON] Коли [PERSON] вступала до навчального вузу батьки участи в цьому не приймали та зовсім не цікавились її життям, вони навіть не прийшли на її випускний. Також батько в їх присутності кричав на матір та бив її. Вони дивлячись на все це відчували страх та все це завдавало їм страждань. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що знає родину [PERSON] та родину [PERSON] З [PERSON] вони спілкуються. [PERSON] знає, оскільки вона проживала у [PERSON] і вона допомагала [PERSON] на випускний. Минулої зими вона зустрілась з [PERSON], яка їй скаржилась на [PERSON] Казала, що [PERSON] не працює і не хоче працювати на мінімальну зарплатню, грає в азартні ігри, по господарству не допомагає, дітьми не займається та не допомагає їм. Коли вони були на поминках, вона стояла поряд з [PERSON], до них підійшла [PERSON], яка навіть не привіталась з донькою. Також на останньому дзвінку до [PERSON] не підійшли ні батько, ні мати. Коли вона підійшла до [PERSON] поговорити про [PERSON], він почав на неї кричати. [PERSON] казала, що [PERSON] карає дітей, і що діти просили її розлучитися з ним. Також [PERSON] казала, що [PERSON] її також побив та вона викликала поліцію. Однак сама вона вдома у родини [PERSON] та [PERSON] ніколи не була, та синців у [PERSON] особисто не бачила. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що сім`ю [PERSON] знає давно, через неї її батько [PERSON] та мати [PERSON] познайомилися і одружилися. [PERSON] мати постійно звинувачує її в тому, що вони одружилися, тому вона намагається не втручатися в їх стосунки. Коли [PERSON] навчалась в 9-му класі і готувалась до ЗНО у неї були проблеми з математикою, і вона стала приходити до неї, щоб вона їй допомагала. Займалися вони квітень - травень 2016 року. Потім [PERSON] здавала ДПА, дзвонила та жалілась їй на те, що [PERSON] заборонив їй їсти. [PERSON] хотіла вступати до Київського коледжу. Петро говорив, що вона ще дитина, а тому він повинен нею керувати, головне щоб вона читала Біблію. Вона намагалась говорити з [PERSON] про [PERSON] життя і казала йому, що якщо вона до них прийде, вона її не вижене. Дитина замість того, щоб готуватися до вступу читала Біблію. 31 серпня їй дзвонила [PERSON] та скаржилась, що батько вночі побив її ременем. В подальшому вона бачила у [PERSON] синці. Петро на це сказав, що [PERSON] повинна йому коритися. Він заборонив [PERSON] користуватися комп'ютером, а без нього вона не могла робити уроки, тому вона запропонувала [PERSON] приходити до них робити уроки. Від них [PERSON] йшла пізно приблизно після 22-00 год., [PERSON] її ніколи не зустрічав. [PERSON] також до них часто приходила та жалілась, що [PERSON] грає в рулетку, грошей не було. В [PERSON] було мало одягу і не по сезону. [PERSON] казала, що батько заборонив матері давати їй гроші на покупки, поки вона почне читати Біблію. [PERSON] працювала та отримувала соціальну допомогу на дітей. З 13 січня 2017 року [PERSON] стала проживати в них і вони купували їй речі. Щоб [PERSON] жила в них запропонувала сама [PERSON]. Вони разом з [PERSON] порахували, що частка у розмірі 1 400 грн від соціальної допомоги припадає на [PERSON]. На вказані кошти вони купували [PERSON] речі, сплачували за репетиторство. [PERSON] приносила їм гроші до квітня 2017 року. Потім вона подзвонила і сказала, що вони з [PERSON] вирішили, що це дуже багато та будуть давати 900 грн. В подальшому вона прийшла і принесла 600 грн. В червні [PERSON] сказала, що коштів більше давати не буде і сказала щоб [PERSON] поверталась додому. Їй відомо про те, що [PERSON] дома били. Після цього батьки [PERSON] не цікавились. В подальшому [PERSON] поїхала вступати до навчального закладу. До правоохоронних органів з приводу побиття [PERSON], вона не зверталась. [PERSON] коли жила в них допомагала прибирати їй квартиру. В березні до неї прийшла [PERSON] і сказала, що [PERSON] її побив і вона хоче з ним розлучитися. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що в кінці 2016 року до нього приходила [PERSON] та просила роздрукувати частину Апостолівських правил. З вересня 2016 року [PERSON] ходила до [PERSON] для роботи за комп'ютером та часто приходила до нього роздруковувати. Приблизно в кінці 2016 року [PERSON] почала жити у [PERSON], оскільки з її слів у неї з батьком постійні конфлікти, він виховує її фізичними методами, не дає працювати за комп'ютером. Зараз [PERSON] навчається в навчальному закладі м. Києва та проживає там. Також [PERSON] йому говорила, що батько не працює, б'є її та інших дітей, грає на комп'ютері в азартні ігри. Казала, що в першу чергу дістається їй, оскільки вона старша та має власну думку. Після того як [PERSON] почала проживати у [PERSON] вона почала почувати себе біль вільною, чи почала дитина бути краще одягненою сказати не може, оскільки не звертав увагу на такі речі. У довідці 31.07.2018р. №986 Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №55 вказано, що 06.09.2017р. до вказаної школи [PERSON] особисто надав заяву про прийняття на навчання до 11 класу доньки [PERSON] (а.с. 23). Директором Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №55 надано характеристику на сім'ю [PERSON], яка складається: мати [PERSON], батько [PERSON], діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Сім'я є багатодітною, малозабезпеченою, перебуває на обліку в УПСЗН виконкому Тернівської районної ради та отримує щомісячну соціальну допомогу. [PERSON] працює соціальним працівником КУЦО. [PERSON] офіційно не працює, інформація про місце його роботи впродовж навчання дітей у закладі не надходила. Умови проживання родини складні. Протягом всіх років відвідування сім'ї у квартирі антисанітарні умови: брудно, безлад, накопичення речей, які розкидані по всій площі (брудна білизна - на підлозі, чиста на ліжках хаотично розміщена на купах). Місце для навчання захаращене, ліжка в неналежному стані, повітря важке в будь-яку пору року. Вікна постійно зачинені, квартира не провітрюється. Викликає занепокоєння зовнішній вигляд дітей: одяг та взуття часто не за розміром та не відповідають сезону, на ногах у школі у дітей не завжди є шкарпетки. Батьки не цікавляться навчанням дітей у школі, не забезпечують у повній мірі дошкільним приладдям. Батьківські збори не відвідують, на контакт з учителями не йдуть, не приділяють уваги всебічному розвитку дітей, не переймаються щоденними потребами (харчуються тільки при наявності довідки про малозабезпеченість сім'ї). Арсен та Яків часто без поважних причин пропускають навчання у школі. Комісія школи при відвідуванні сім'ї зазначала низький рівень обізнаності батьків у вихованні своїх дітей та рекомендували їм з більшою відповідальністю відноситься до своїх обов'язків. Після відвідувань надані батькам рекомендації ними не виконувалися. Останнім часом простежується факт заборони батьків відвідувати помешкання родини (а.с. 62 том ІІ). Настоятель Свято-Пантелеймонівської Парафії Протоієрей [PERSON] у характеристиці на протоієрея [PERSON], зазначив, що знайомий з останнім з 1998р. Може його характеризувати, як скандальну, непоступливу, не тактовну і своєвільну людину (а.с. 63 том ІІ). У судовому засіданні 14.11.2018р. судом було визнано явку відповідачів обов'язковою для надання особистих пояснень про, що повідомлено представника відповідача та направлено судові повістки на адресу місця проживання відповідачів. Однак у призначене судове засідання 19.12.2018р. відповідачі не з'явилися, у зв'язку з чим судом повторно було визнано їх явку обов'язковою про, що повідомлено представника відповідача та направлено судові повістки на адресу місця проживання відповідачів. У судове засідання призначене на 14.01.2019р. відповідачі не з'явилися, причини неявки суд не повідомили. У висновку виконкому Тернівської районної у місті ради від 05.03.2018р. вказано, що [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS]. Родина має на вихованні сімох дітей, п'ять з яких являються неповнолітніми: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Зі слів [PERSON], батько [PERSON] систематично карав її через небажання читати і переказувати глави "Старого Заповіту". Покарання включали в себе побиття ременем, відмову давати гроші на покупку необхідного одягу та необхідного шкільного приладдя для навчання. Іноді покаранням дитини була заборона у харчуванні (дитина була позбавлена їжі більш ніж на добу). Дитині заборонялося користуватися комп'ютером навіть для виконання домашніх завдань. До родини [PERSON] та [PERSON] фахівцем Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та спеціалістом служби у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради, здійснювалися неодноразові комісійні виходи з метою обстеження проживання та виховання неповнолітніх дітей в даній родині. Провести обстеження виявилося неможливим, оскільки двері комісії ніхто не відчинив. Діти, які були зачинені в квартирі повідомили, що батько та мати заборонили відчиняти двері та спілкувати будь з ким. З січня 2017 року, неповнолітня дитина, [PERSON], проживає у своїх родичів, дядька - [PERSON] та тітки - [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. З пояснень тітки дитини - [PERSON] відомо, що мати дитини - [PERSON] з січня 2017 року по травень 2017 року передавала кошти на утримання своєї неповнолітньої доньки, але з червня 2017 року батьки відмовилися виділяти кошти на утримання [PERSON]. Виконком Тернівської районної у місті ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх неповнолітньої дитини, [PERSON] (а.с. 87-88). До вказано висновку, суд ставиться критично, оскільки він фактично ґрунтується на поясненнях самої дитини, щодо неналежного виховання батьками своїми обов'язками, також даний висновок має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Під час дослідження наданого позивачем диску з копіями записів розмов [PERSON] та з [PERSON], було з'ясовано що вказаний доказ не засвідчений електронним цифровим підписом. Окрім того представником відповідача заперечувалося, що на звукозаписах, які знаходяться на диску голос відповідачів. Судом ініціювалося питання перед позивачем, щодо призначення експертизи, яка б могла підтвердити ідентичність голосів, які містяться на диску. Однак позивачем не заявлялося клопотання про призначення експертизи. За таких обставин суд не приймає до уваги електронний доказ, який міститься на диску, наданому позивачем. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз'яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що нею передбачені випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов'язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України). У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У пунктах 15 і 18 указаної постанови зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків. Судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що мати та батько дитини з нею не проживають, її утриманням, вихованням не займаються, дитиною не цікавляться, участі в її житті не приймають, не бажають забезпечити доньці базові потреби - належне харчування, відповідний одяг, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Спілкування з батьками у дитини взагалі не відбувається, як і сам виховний процес. Тобто відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. [PERSON] з січня 2017 року проживала разом з дядьком та тіткою, які і піклувалися про неї, забезпечували її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. На даний час [PERSON] проживає у місті Києві де навчається. Однак, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом,з метою збереження зв'язків дитини із її сім'єю, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки відповідачі у судове засідання не з'явилися, суду не надано документів про стан здоров`я та матеріальне становище платників аліментів, а тому суд не досліджує зазначені обставини справи. Крім того, частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому значне погіршення матеріального становища батьків може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. За ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Дослідивши та врахувавши усі письмові доводи позивача, а саме: величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановлену законодавством, інші обставини на які посилалася позивач в позовній заяві, наявність на утриманні відповідачів інших неповнолітніх дітей, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідачів, з кожного, щомісячно. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. А тому, позовна вимога в частині стягнення аліментів в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, задоволенню не підлягає, оскільки розмір аліментів на утримання дітей, відповідно до положень частини третьої статті 181 СК України фактично не визначений, а стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства, яке визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а відтак позовна вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню з 29 грудня 2017 року. Відповідно до частини другої статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак позивач на обґрунтування позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, не надала докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідачів, і не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останніх від їх сплати. А тому в задоволені позову в частині стягнення аліментів за минулий час - слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене необхідно стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь Держави судовий збір у розмірі по 352,40 грн., з кожного.

Outcome: partial