Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

В березні 2016 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.12.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах втановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином в порушення умов договору [PERSON] не виконала належним чином зобов'язання за вказаним договором. Це призвело до утворення в неї перед банком заборгованості станом на 31.01.2016 року в розмірі 15398,06 грн., яка складається з: 5766,82 грн. - заборгованість за кредитом; 1100,00 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 709,43 грн. - штраф (процентна складова). Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, тому ПАТ КБ "ПриватБанк" змушений був звернутися до суду з позовом та просить у відповідності до вимог ст.ст. 1050, 1054 ЦК України стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також стягнути судові витрати. 11 квітня 2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено заочне рішення про задоволення позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.12.2012 року в розмірі 15\~398 грн. 06 коп., яка складається з: 5\~766 грн. 82 коп. заборгованості за кредитом; 7\~321 грн. 81 заборгованості по процентам за користування кредитом; 1\~100 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 709 грн. 43 коп. штрафу (процентна складова), а також витрати на оплату судового збору в розмірі 1\~378 грн. (а.с. 45-46). Проте, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2018 року було поновлено пропущений строк для подання заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.04.2016 року, ухваленого у справі № 127/4420/16-ц. Заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.04.2016 року, ухваленого у справі № 127/4420/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено та зазначене заочне рішення скасовано, а справу призначити до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 79-80). Ухвалою суду від 15 лютого 2018 року визначено, що дана справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також даною ухвалою було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення (а.с. 82). Так, на виконання вимог даної ухвали суду, представником відповідача було надано суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що вона заперечує проти позовних вимог з наступних підстав. Відповідач отримала кредит в сумі 3\~000,00 грн., проте банк в своїх розрахунках вказує, що тіло кредиту становить 5\~766,82 грн. Таким чином банк безпідставно підвищив кредитний ліміт, не повідомивши про це [PERSON] Даними діями банк умисно сприяв збільшенню розмірів збитків, зокрема незаконно нараховував пеню та штрафні санкції. До матеріалів позовної заяви не долучено кредитного договору, яким передбачено істотні умови даного кредиту. А в інших документах не міститься інформація, на який термін видано кошти, який порядок їх повернення, не встановлено строк платежів за кредитом чи процентами, не вказана дата їх прийняття, відсутній підпис уповноваженої особи банку, яка їх прийняла. Також за умовами договору діє пільговий період 55 днів для нарахування процентів, однак з розрахунку вбачається, що банком проценти та штрафні санкції нараховувалися протягом цього часу. Щодо розміру штрафів, то він значно перевищує розмір наданого кредиту, що є порушенням норм Закону України «Про захист прав споживачів». [PERSON] було погашено кредит та сплачено кошти в сумі 4620,00 грн., в результаті чого заборгованість перед банком відсутня. Крім того, банк подвійно хоче стягнути з відповідача кошти так, як усі штрафи та пеня вже включені в суму по картці. Позивачем не лише застосовано дві штрафні санкції, а й накладено одну санкцію на іншу. Пеня нараховувалася з 01.04.2014 року по 31.06.2016 року, тобто за 2 роки. Однак, до вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Щодо вимоги про стягнення витрат на оплату судового збору, то просила відмовити, оскільки відповідач є інвалідом ІІ групи. Отже, позовна заява не обгрунтована належними доказами, не містить доказів щодо підтвердження суми боргу, а стягнення комісії взагалі не передбачено договором. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" у повному обсязі. Позивач та відповідач копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення сторін отримали, проте у визначені строки позивачем відповіді на відзив, а відповідачем - заперечення подано не було. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України,\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.12.2012 року, відповідач [PERSON] отримала від позивача кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір укладений шляхом приєднання до умов договору, підтвердженням чому є підписана позичальником заява (а.с. 10) та Умови і Правила надання банківських послуг (а.с. 14-23). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Банк нараховує відсотки за користування кредитом і овердрафтом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 (п. 2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою"). Згідно п. 5.12. Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Пунктом 2.1.1.12.11 "Правил користування платіжною карткою" визначено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що до матеріалів позовної заяви не долучено кредитного договору, яким передбачено істотні умови даного кредиту, а в інших документах не міститься інформація, на який термін видано кошти, який порядок їх повернення, не встановлено строк платежів за кредитом чи процентами, не вказана дата їх прийняття, відсутній підпис уповноваженої особи банку, яка їх прийняла, з наступних підстав. Так, [PERSON] звернулася до позивача з метою отримання кредитних коштів, у зв'язку з чим підписала Заяву №б/н від 21.12.2012р., відповідно до якої отримала кредит у розмірі 3\~000,00 грн. Слід відзначити, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Даний факт підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача, ПАТ КБ "ПриватБанк" публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умовами та Правилами надання банківських послуг». Таким чином, «Умовами та Правилами надання банківських послуг» є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. Отже, при укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписуючи заяву, відповідач підтвердила той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в ПриватБанк, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби звязку, наприклад електронний. Частиною другою статті 638 ЦК України визначено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Таким чином, акцептуючи оферту банку, відповідач підписом у Заяві визнала та погодилася на запропоновані банком умови. Також факт визнання відповідачем угоди підтверджується фактом користування картрахунку та використання кредитних коштів, оскільки згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відносно безпідставного підвищення кредитного ліміту, про який представник відповідача зазначає, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що відповідач отримав кредит у розмірі 3\~000,00 грн. З розрахунку заборгованості (а.с. 7-8) вбачається, що тіло кредиту становить вже 5\~766,82 грн., тобто банком було підвищено кредитний ліміт. Разом з тим, згідно з п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. «Умовами та Правилами надання банківських послуг» після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк здійснює перевірку наданих документів і приймає рішення про можливості встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню банка, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору являється прямим і безусловною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню Овердрафта (п. 2.1.1.5.7. «Умовами та Правилами надання банківських послуг»). Під Овердрафтом мається на увазі короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операцій по платіжній картці над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Отже, [PERSON] підписавши договір погодилася з усіма його умовами, зокрема, що вона має слідкувати за витратами коштів в межах кредитного ліміту та в разі їх перевищення, їй буде надано Овердрафт. Факт зміни кредитного ліміту за договором, укладеним з [PERSON] підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 9). Зі змісту даної довідки вбачається, що відповідачу декілька раз надавався/збільшувався кредитний ліміт. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором, станом на 31.01.2016р. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) становить 5\~766,82 грн. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Разом з цим, суд встановив, що відповідач не виконала належним чином взяті на себе за договором зобов'язання, що призвело до утворення в неї перед банком заборгованості. З розрахунку заборгованості за договором №б/н суд встановив, що станом на 31.01.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом становить 15398,06 грн., яка складається з: 5\~766 грн. 82 коп. заборгованості за кредитом; 7\~321 грн. 81 заборгованості по процентам за користування кредитом; 1\~100 грн. заборгованості за пенею та комісією (а.с. 7-8). Крім того, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, відповідачу нараховано штраф (фіксована частка) в розмірі 500 грн. та штраф (процентна складова) в сумі 709,43 грн. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України,\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 509, 526 ЦК України, одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Частиною 1\~ст. 530 ЦК України визначено, що\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 1054 ЦК України, визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Щодо розрахунку процентів, виконаного банком, то на думку суду, він виконаний вірно, тому сума заявлена до стягнення 7\~321,81 грн. підлягає стягненню. Також, представником відповідача зазначає, що банком незаконно нараховано відповідачу три види штрафів: пеня, штраф (процентна складова) та штраф (фіксована частина). Ознайомившись з матеріалами справи, судом встановлено, що дійсно банком заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь 1100,00 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. - штрафу (фіксована частина) та 709,43 грн. - штрафу (процентна складова). Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14). В зв'язку з тим, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи, суд зменшує заборгованість за пенею та комісією, та стягує лише 100 грн. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що в судовому засіданні частково знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором № б/н від 21.12.2012 року щодо поверення кредитних коштів, суд вважає, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає частковому стягненню. У відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Дійсно, з платіжного доручення (а.с. 1) вбачається, що позивачем при звернені джо суду з даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 1378,00 грн. Разом з тим, з пенсійного посвідчення серії ААІ № 567679, відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи з дитинства по зору (а.с. 56). Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», \~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за неможливе стягнути з відповідача інваліда ІІ групи, на користь позивача витрати на оплату судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial