Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ "Брокбізнесбанк", третя особа уповноважений фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк" Курений О.В. і після уточнення позовних вимог просить: скасувати наказ № 52/15-РВ від 18.03.2014 та поновити його на роботі; стягнути на його користь з ПАТ "Брокбізнесбанк": - заборгованість по компенсаційним виплатам в розмірі середнього заробітку за призовом по мобілізації на особливий період з 19 березня по 15 грудня 2014 року в сумі 24081,86 грн.; - суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення з 9 червня по 15 грудня 2014 року в сумі 681,5 грн.; - 3% річних від простроченої суми за період з 9 червня по 15 грудня 2014 року в розмірі 108,6 грн.; моральну шкоду в сумі 3000 грн., витрати на правову допомогу захисника 2000 грн. В обґрунтування позову вказав, що наказом в.о. голови правління ПАТ "Брокбізнесбанк" був прийнятий на роботу з 23 квітня 2013 року керуючим відділенням № 1 м.Ромни Сумського регіонального відділення. На протязі роботи дисциплінарних стягнень не мав, працював добросовісно та належним чином виконував свої обов'язки. Наказом № 52/15-РВ від 18 березня 2014 року уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Брокбізнесбанк" Куреного О.В. він був звільнений 18 березня 2014 року у зв'язку з призовом на військову службу за п. 3 ст. 36 КЗпП України та з 19 березня 2014 року перебуває на військовій службі, що підтверджується записом у його військовому квитку. Згідно довідки т.в.о. військового комісара Роменсько-Недригайлівського ОМВК № 3/19 від 06.10.2014 він перебуває на військовій службі у Роменсько-Недригайлівському ОМВК та призваний 19.03.2014 року по мобілізації на особливий період. Після набрання чинності Закону № 1275 -VII відповідачем всупереч п.3 ч.1 ст. 36 та ч. 3 ст. 119 КЗпП України він не був поновлений на роботі та не виплачено компенсацію в розмірі середнього заробітку за весь час призову по мобілізації на особливий період, в зв'язку з чим 25 вересня 2014 року він змушений був звернутися із заявою до уповноваженої особи гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ "Брокбізнесбанк" Куреного О.В., в якій просив виплатити компенсацію та інш. Крім цього 6 жовтня 2014 року він повторно звернувся з заявою в якій просив скасувати наказ про звільнення. 1 листопада 2014 року він отримав відповідь, якою йому відмовлено у поновленні на посаді та не компенсовано середній заробіток за час призову по мобілізації на особливий період, мотивуючи тим, що Закон 1275 -VII набрав чинності з 8 червня 2014 року та на нього не поширюється. Він не заперечує, що на момент звільнення 18 березня 2014 року відповідач діяв правомірно, відповідно до чинного на той момент законодавства, однак з часу опублікованого вказаного вище Закону відповідач діє неправомірно, грубо порушуючи законодавство про працю та його законні права. Станом на 15 грудня 2014 року заборгованість перед ним по виплаті компенсації в розмірі середнього заробітку за призовом по мобілізації на основний період, за період з 19 березня по 15 грудня 2014 року, тобто 187 робочих днів, згідно ч.3 ст. 119 КЗпП України становить 24081,86 грн. (187х128,78 = 24081,86), де 187 - кількість робочих днів ( в березні починаючи з 19 було 9 робочих днів, у квітні - 21 робочий день, у травні - 19, у червні -19, у липні - 23, у серпні 20, у вересня 22, у жовтні 23, в листопаді 20 та в грудні станом на 15 грудня - 11 робочих днів), а 128,7 його середньоденна заробітна плата за останні 2 місяці (січень і лютий 2014 року) що передують його звільненню. При цьому, станом на 8 червня 2014 року. Станом на 8 червня 2014 року (на момент набрання чинності Закону № 1275 -VII ПАТ "Брокбізнесбанк" мало перед ним заборгованість за 54 робочі дні на загальну суму 6954,12 грн. За період з 9 червня по 15 грудня 2014 року, за 190 днів сума трьох процентів річних, від простроченої суми заборгованості становить 108,6 грн. ( 6954,12х3х190:365:100 = 108,6). Крім цього сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період прострочення з 9 червня по 15 грудня 2014 року, становить 681,5 грн. (7635,62-6954,12 = 681,5 грн.). В результаті неправомірних дій відповідача, що виразилися у відмові скасування наказу про його звільнення і не поновлення його на роботі відповідно до п.3.ч.1 ст. 36 КЗпП України, не здійснення компенсаційних виплат у відповідності до ч.3 ст. 119 КЗпП України та не проведенні повного розрахунку з ним до цього часу, йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що йому спричинені моральні страждання та хвилювання, в нього погіршився сон, постійні головні болі, виник депресивний стан, він знаходиться в постійних очікуваннях, переживає, нервує, відчуває дискомфорт, це порушило його нормальні життєві зв'язки та звички, що потребує від нього додаткових зусиль для організації та влаштування його звичайного життя. Несвоєчасна виплата призвела до знецінення цих грошових коштів. Він мав намір придбати одяг та взуття на кошти отримані ще в червні 2014 року, але до цього часу він цього зробити не може, із-за чого дуже хвилюється і має пригнічений стан. Він витратив чимало часу для звернень до відповідача, до захисників за правовою допомогою чим порушився його нормальний уклад життя та погіршилося його самопочуття. Він переносить моральні страждання та хвилювання з приводу протиправної поведінки до нього відповідача та все це принижує його честь та гідність. Моральну шкоду він оцінює в сумі 3000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, підтвердив письмові обґрунтування і просив задоволити позов. Суду пояснив, що на роботі був по 18 березня 2014 року включно, а з 19 березня 2014 року був призваний до Збройних Сил України і приступив до виконання обов'язків у Роменсько-Недригайлівському ОМВК. Він визнає ту обставину, що на час його звільнення банк діяв правомірно, але вважає, що наказ про його звільнення має бути скасований, оскільки після звільнення внесені зміни до КЗпП України, а відповідно його мають поновити на роботі. Виходячи з цього ж, мають бути проведені компенсації. Розрахунок середнього заробітку за час перебування на військовій службі проведений ним на підставі довідок банку про його заробіток. Якщо позов буде задоволений, він сплатить банку ті кошти, які йому були виплачені в рахунок вихідної допомоги. Який розмір допомоги йому було виплачено, він не знає, так як виплати проводилися тривалий час, витребувать дані про розмір вихідної допомоги потреби немає, він потім сам все заплатить. Інші розрахунки проводив виходячи з даних наданих банком. Моральна шкода полягає втому, що його звільнили і не поновлюють всупереч вимогам чинного законодавства та не виплачують належні кошти. Він з поважної причини не зміг продовжувати працювати, крім цього, за всіма хто з ним був призваний до Збройних Сил зберігається місце роботи і заробіток, тому йому завдана моральна шкода. Ніяких доказів він надавати не бажає і вважає необхідним закінчувати розгляд справи і приймати рішення на підставі наданих доказів. Представник відповідача ПАТ "Брокбізнесбанк" - С.В. Пилипенко в письмових запереченнях просив в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень вказав, що до п.3 ст. 36 КЗпП України були внесені зміни Законом України від 20 травня 2014 року. Закон набирає чинності з дня наступного за днем його опублікування, а відповідно з 8 червня 2014 року. Таким чином звільнення позивача відповідає вимогам чинного законодавства України. Трудовий договір з позивачем припинено 18 березня 2014 року, тому банк не має правових підстав застосовувати ч.3 ст. 119 КЗпП України. Представник відповідача ПАТ "Брокбізнесбанк" - Т.Г. Шпак в письмових запереченнях просила в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень вказала, що [PERSON] звільнено 18.03.2014 року на підставі п.3 ст. 36 КЗпП України (в редакції, що діяла на момент звільнення) у зв'язку з призовом на військову службу. До п.3 ст. 36 КЗпП України були внесені зміни Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань". Згідно цього Закону, він набирає чинності з дня наступного за днем його опублікування, а опублікований він був 7 червня 2014 року, тому чинності набрав 8 червня 2014 року. Таким чином звільнення позивача, яке відбулося 18 березня 2014 року відповідає вимогам законодавства України. Щодо виплати позивачу грошових коштів передбачених ч.3 ст. 119 КЗпП України, дана норма стосується працівників (осіб з якими укладено трудовий договір), призваних на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період. Враховуючи викладене та те, що трудовий договір з позивачем припинено 18.03.2014 року у відповідності з вимогами чинного законодавства України, та згідно зі ст. 47 КЗпП України з останнім проведено повний розрахунок та видано трудову книжку, банк не мав правих підстав застосовувати в даному випадку ч.3 ст. 119 КЗпП України. Крім того вказано норма передбачає, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується з бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Таким чином вимоги позивача до банку щодо стягнення коштів взагалі безпідставні. Щодо нарахування індексу інфляції і трьох відсотків річних від простроченої суми, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, банк зазначає, що постановою Правління Нацбанку України від 28 лютого 2014 року № 107 "Про віднесення ПАТ "Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможніх"виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.02.2014 року було прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Брокбізнесбанк". Тимчасову адміністрацію було запроваджено строком на 3 місяці з 3 березня по 2 червня 2014 року. З 11 червня 2014 року розпочата ліквідація АТ "Брокбізнесбанк", прийнято рішення про ліквідацію та призначено уповноваженого Фонду на ліквідацію Куреного О.В. Відтак, станом на час звернення позивача до суду у відповідача відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації. Для правовідносин, що виникають під час тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є норми закону про систему гарантування. Вимоги та зобов'язання банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до ст. 52 цього Закону. Представник відповідача ПАТ "Брокбізнесбанк" - Т.Г. Шпак в судовому засіданні позов не визнала і просила відмовити в його задоволенні. Суду пояснила, що [PERSON] працював в банку і був звільнений оскільки призивався на військову службу. Звільнений він був 18 березня 2014 року. Коли у [PERSON] був останній робочий день вона точно сказати не може, так як не має відповідної інформації і підтвердити ці дані нічим не може, імовірно останній робочий день - 17 березня 2014 року. Позов не визнають тому, що Закон, на який посилається позивач, має зворотну силу лише до 18 березня 2014 року. На час винесення наказу про звільнення він був законний і не суперечив вимогам чинного законодавства, оскільки зміни в ст. 36 КЗпП України набрали чинності з 8 червня 2014 року і зворотна дія в часі даного закону поширюється лише на ст. 119 КЗпП України. Крім цього, слід відмітити, що ст. 119 КЗпП України передбачає компенсацію із бюджету середнього заробітку на підприємстві, в установі, в яких особа працювала на час призову. При цьому виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному КМУ. Тому кошти, на які претендує [PERSON] не повинні стягуватися з банку. Правильність проведення позивачем розрахунку компенсації вона не перевіряла і заперечень, щодо його правильності не має, вона навіть не вбачала потреби перевіряти його, оскільки позов безпідставний і не підлягає задоволенню в цілому. Стосовно розміру вихідної допомоги вона нічого пояснити не може, так як дане питання теж не з'ясовувала. Позов в частині стягнення коштів з урахуванням інфляції та 3 % річних, задоволений не може бути, так як суперечить ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки після призначення уповноваженої особи Фонду припиняються нарахування відсотків, пені, штрафів та застосування інших санкцій. Щодо інших позовних вимог, вони задоволенню не підлягають через відсутність підстав. Доказів вона надавати не бажає і вважає необхідним вирішувати спір на підставі наявних доказів. Судом встановлено, що [PERSON] з 23 квітня прийнятий на роботу в АТ "Брокбізнесбанк" на посаду керуючий відділенням № 1 м.Ромни Сумське регіональне відділення, що підтверджено наказом від 22 квітня 2013 року № 77/21-РВ і не заперечується сторонами. В наказі від 18 березня 2014 року № 52/15-РВ "Про звільнення", що виданий уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ "Брокбізнесбанк" О.В. Куреним, вказано: звільнити 18 березня 2014 р. [PERSON] у зв'язку із призовом на військову службу, п. 3 ст. 36 КЗпП України. Також вказано: компенсація за 25 календарних днів невикористаної відпустки та вихідна допомогу в розмірі двох мінімальних заробітних плат, згідно ст. 44 КЗпП України. З довідки ПАТ "Брокбізнесбанк" від 22 жовтня 2014 року, за вих. № 159, вбачається, що [PERSON] працював на посаді керуючого відділенням № 1 м.Ромни Сумського регіонального відділення з 23.04.2013 р. по 18.03.2014 р. Вказана обставина також підтверджується копією трудової книжки. З довідки ПАТ "Брокбізнесбанк" від 23 жовтня 2014 року вбачається, що за січень 2014 року [PERSON] нараховано 2845 грн., в лютому 2014 року - 2640 грн., а в березня 8937,09 грн. З довідки ПАТ "Брокбізнесбанк" від 10 грудня 2014 року вбачається, що за січень 2014 року [PERSON] нараховано заробітної плати з якої сплачуються страхові внески 2640 грн., в лютому 2014 року - 2640 грн., робочих днів у січні - 21 у грудні 20, а розмір середньоденного заробітку становить 128,78 грн. 25 вересня 2014 року [PERSON] звернувся з письмовою заявою до уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку АТ "Брокбізнесбанк" і просив здійснити виплату грошових коштів (компенсацій в розмірі середньомісячного заробітку). 6 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся з письмовою заявою до уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку АТ "Брокбізнесбанк" і просив скасувати наказ про звільнення та здійснити виплату середньомісячного заробітку починаючи з 19.03.2014 року. Відповіддю за № 10759/021-02 від 24 жовтня 2014 року ПАТ "Брокбізнесбанк" відмовив [PERSON] у виплаті грошових коштів посилаючись на відсутність передбачених законом підстав. У військовому квитку [PERSON] вказано, що 19.03.2014 р. на підставі Указу Президента України № 303/2014 від. 17.03.14 призваний у Збройні Сили України по мобілізації. З довідки військового комісара Роменсько-Недригайлівського ОМВК вбачається, що [PERSON] дійсно перебуває на військовій службі у Роменсько-Недригайлівському ОМВК. Призваний 19.03.2014 року по мобілізації на особливий період. З квитанції до прибуткового касового ордеру № 22 від 27 жовтня 2014 року вбачається, що адвокат [PERSON] прийняв від [PERSON] 2000 грн. на підставі договору про надання правової допомоги. Та обставина, що в ПАТ "Брокбізнесбанк" розпочато ліквідацію підтверджена належними і допустимими доказами і не заперечується сторонами підтверджена належними і допустимими доказами. Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини щодо звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку для осіб, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Частиною 3 статті 119 КЗпП України, в редакції Закону України від 20 травня 2014 № 1275 - VII передбачено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Відповідно до ч.5 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", який затверджений Законом України від 17.03.2014 року оголошено часткову мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано - Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Згідно ч.2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20.05.2014 року № 1275 -VII внесені зміни до ряду діючих законодавчих актів України, в тому числі КЗпП України, КУпАП, ПК України, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", тощо. Крім того, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно - мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" поширено дію частин 2 і 3 статті 39 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", частини 3 ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та ч. 3 ст. 119 КЗпП України в редакції цього Закону на громадян України, які починаючи з 18.03.2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію" затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію". Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників (абзац другий пункту 2.27), затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 визначено, що днем звільнення вважається останній день роботи (тобто останній робочий день працівника). Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що працівники, які були звільнені з роботи на підставі пункту 3 статті 36 КЗпП України у зв'язку із призовом на військову службу під час мобілізації, починаючи з 18 березня 2014 року включно, мають бути поновлені роботодавцем на роботі у зв'язку із набуттям чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно - мобілізаційних питань під час проведення мобілізації". Відповідно п.4) ч.2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня призначення уповноваженої особи Фонду: припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і в цілому підлягає задоволенню. Такий висновок суду склався з тих підстав, що [PERSON] був звільнений з ПАТ "Брокбізнесбанк" 18 березня 2014 року, тобто останнім робочим днем [PERSON] було 18 березня 2014 року, день на який поширюється зворотня дія в часі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно - мобілізаційних питань під час проведення мобілізації". За таких обставин позов в частині скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення компенсаційних виплат в розмірі середнього заробітку за період з 19 березня по 15 грудня 2014 року підлягає задоволенню. Враховуючи постанову КМ України № 100 від 8 лютого 1995 року, суд погоджується з визначеним позивачем розміром компенсації за період з 19 березня по 15 грудня 2014 року в сумі 24081,86 грн. Такий розмір визначений шляхом множення середньоденного заробітку, який визначений відповідачем в довідці, на кількість робочих днів за вказаний період в межах заявлених позовних вимог. Середньоденний заробіток позивача суд визначає із суми фактичного заробітку, який встановлений судом, підтверджений належними і допустимими доказами. При цьому суд враховує що й представник відповідача не заперечував у судовому засіданні правильності арифметичного розрахунку розміру заборгованості. В той же час, суд вважає необхідним зменшити суму компенсації на суму отриманої вихідної допомоги. Сторони не клопотали перед судом про витребування доказів на підтвердження розміру вихідної допомоги, яку отримав позивач, і не вказали цього розміру ні в позові ні в запереченнях, проте без його визначення неможливо постановити рішення, в зв'язку з чим суд визначає розмір вихідної допомоги виходячи з розміру середньої заробітної плати позивача за попередні два місяці - 2640 х 2= 5280 грн. Таким чином суд визначає суму компенсації позивачу, яка підлягає стягненню, в розмірі 18801,86 грн. ( 24081,86 - 5280 = 18801,86). Стосовно заперечень відповідача про неможливість стягнення з банку компенсації, через те, що такі виплати компенсуються за рахунок коштів державного бюджету, суд оцінює їх критично і не бере до уваги при винесенні рішення, з тих міркувань що за законодавством про працю компенсація це виплати працівникам у визначених законом випадках. А Законом, який в даному випадку до спірних правовідносин застосовує суд, передбачено, що за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності. На переконання суду відповідні виплати має провести роботодавець, а лише потім ці витрати мають бути компенсовані за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку визначеному КМ України. Що стосується вимог позивача про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних суд погоджується з доводами відповідача про відсутність підстав для їх задоволення відповідно ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", через наявність рішення про ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк". Крім цього, такий висновок суду склався і з тих підстав, що в даному випадку позивач визначає такі виплати вважаючи терміном виникнення заборгованості з 19 березня по 8 червня 2014 року, не враховуючи тієї обставини, що йому була виплачена вихідна допомога. Вирішуючи спір в частині моральної шкоди суд дійшов висновку, що діями ПАТ Брокбізнесбанк" [PERSON] завдана моральна шкода, так як порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порушення законних прав позивача полягає у невиплаті середнього заробітку та відмові скасувати наказ про звільнення і поновити на роботі. Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, обставини справи, розмір заборгованості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 1500 грн. В решті, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди на думку суду необґрунтовані і недоведені. Вирішуючи вимоги відповідача про стягнення судових витрат суд виходить з наступного: відповідно ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі. з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги, позивачем доведено факт надання правової допомоги та оплату таких послуг, а саме квитанцією до прибуткового касового ордеру. Розмір оплати правової допомоги в сумі 2000 грн. суд вважає завищеним. Враховуючи ступінь складності справи, час достатній для підготування позовної заяви, обсяг та обґрунтування позовних вимог, відшкодуванню на користь позивача підлягає 1000 грн., як компенсація витрат на правову допомогу. Крім цього, з огляду на звільнення позивача від сплати судових витрат при зверненні до суду у справах такої категорії, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір.

Outcome: approved