Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Іллінецької міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом. Позов мотивовано тим, що [INFO] в с. Неменка, Іллінецького району Вінницької області померла її мати [PERSON] . На день смерті [PERSON] , яка заповіту не склала, залишилось спадкове майно, що складається з земельної ділянки площею 3, 8751 га., призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Іллінецької міської ради, кадастровий номер 0521210100:03:000:01741, та 0,41 відсотків у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємств імені Богдана Хмельницького в с. Неменка, Іллінецького району Вінницької області, визначеного відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 09 травня 2001 року в розмірі 3086 грн. Оскільки [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті матері вона в нотаріальному порядку оформила своє право на спадщину за законом після її смерті. Окрім вказаного майна, рішенням Іллінецької міської ради народних депутатів Іллінецького району Вінницької області від 12 серпня 1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» покійній матері позивача було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,51 га. з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, розташовану в [ADDRESS] . Однак, приватизація даної земельної ділянки не була завершена, тому Іллінецька державна нотаріальна контора не видає позивачеві свідоцтво про право на зазначене спадкове майно, оскільки первинна реєстрація домоволодіння у встановленому порядку проведена не була та відсутні правовстановлюючі документи, тому [PERSON] змушена звертатися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Також, позивач виявила, що в додатку до рішення Іллінецької міської ради народних депутатів Іллінецького району Вінницької області від 12 серпня 1997 року у списку громадян невірно вказані ініціали її покійної матері: замість [PERSON] . невірно зазначено [PERSON] , тому позивач просить суд, встановити факт належності вказаного правовстановлюючого документа її померлій матері. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, натомість подали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просить їх задоволити та розглянути справу у її відсутності. Представник відповідача Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області подав відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги визнав повністю, проти їх задоволення не заперечує та просить проводити розгляд справи у відсутність представника міської ради. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, факти, що мають юридичне значення встановлюються судом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку може бути встановлений факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Позивач [PERSON] , як спадкоємець після смерті [PERSON] звернулася до нотаріальної контори щодо прийняття у спадщину вказаної земельної ділянки та 17 квітня 2019 року державним нотаріусом Іллінецької державної нотаріальної контори Манус В.В. позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 0,51 га. призначеної для будівництва, обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, розташованої в [ADDRESS] , через відсутність правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця. Так, у вказаному рішенні зазначено, що ним передано у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,51 га., яка розташована в [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Однак, як вбачається з довідки Іллінецької міської ради № 135 від 018.04.2019 (а.с.9) за вказаною адресою проживала мати позивача [PERSON] , що дає можливість зробити висновок, що вказаним рішенням Іллінецької міської ради народних депутатів передача земельної ділянки у приватну власність здійснювалася саме їй, що слугує підставою для встановлення юридичного факту належності [PERSON] , яка померла [INFO] року вказаного правовстановлюючого документу та задоволення позову в цій частині. Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті фізичної особи, або після оголошення її померлою. Так, [PERSON] померла [INFO] , тому після її смерті відкрилася спадщина на її майно. Як встановлено судом за життя спадкодавцеві, на підставі рішення 13 сесії 22 скликання Іллінецької міської ради народних депутатів Іллінецького району Вінницької області було передано земельну ділянку загальною площею 0,51 га., з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, розташовану в [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно копії паспорта громадянина України позивача (а.с.6), копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5), та копій свідоцтв про право на спадщину за законом від 09.04.2019 (а.с. 10-11), позивач є дочкою спадкодавця, а відповідно є спадкоємцем першої черги в порядку спадкування за законом на її майно. Відповідно до положень ст.ст. 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкодавцем за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації вищевказаної земельної ділянки. Згідно із статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. За статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243 св. 18 зазначив, що: «Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139- V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-V1). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України).» Згідно п. 7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним при подачі позову до суду судовий збір, пропорційно до задоволених вимог. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого нею судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved