Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

26 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказував, що він працював у відповідача в період з 13 червня 2012 року по 31 жовтня 2014 року. Звільнений з підприємства згідно наказу № 5 К/В від 31 жовтня 2014 року на підставі п.1 ст. 40 КЗПП України у зв'язку із скороченням штатів.. На день звільнення, 31 жовтня 2014 року, відповідач не виплатив йому всіх сум при звільненні, а тому станом на час звільнення утворилась заборгованість по заробітній платі в сумі 17424 грн. 37 коп. Заробітну плату спочатку сплачували частково, але згодом перестали сплачувати зовсім. Оскільки відповідач по даний час не виплатив заробітну плату, позивач просить стягнути з відповідача заробітну плату в сумі 17424 грн. 37 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду у розмірі 3000 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача Державного наукового центра Російської Федерації відкритого акціонерного товариства Акціонерна холдингова компанія "Всеросійський науково-дослідницький та проектно-конструкторський інститут металургійного машинобудування імені академіка О.І. Целікова" в особі представництва на території України в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи у суді повідомлявся належним чином, просив справу розглянути за відутності представника відповідача, про що подав відповідну заяву. Разом з тим, своєї позиції щодо заявленого позову не висловив. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд позов задовольняє частково, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у відповідності із записами в трудовій книжці [PERSON] (а.с. 9-21) позивач працював у відповідача в період з 13 червня 2012 року по 31 жовтня 2014 року. Звільнений з підприємства згідно наказу № 5 К/В від 31 жовтня 2014 року. По день звільнення - 31 жовтня 2014 року - заборгованість підприємства по заробітній платі становить 17424 грн. 37 коп., що стверджується довідкою № 32 від 20 листопада 2014 року про заборгованість по зарплаті (а.с. 4). В ч. 1 ст. 116 КЗпП України, вказується що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 17424 грн.37 коп. У відповідності до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Частину третю статті 117 виключено на підставі Закону № 3248-IV від 20.12.2005 Стаття 117 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3248-IV від 20.12.2005 В даному випадку фактичний розрахунок досі не проведений, що стверджується довідкою № 32 від 20 листопада 2014 року про заборгованість по зарплаті (а.с. 4). Крім того, у відповідності із п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що оскільки фактичний розрахунок із позивачем на день звернення його до суду із позовом не проведений, відсутність вини відповідача у її невиплаті не доведена, середній заробіток за весь час затримки розрахунку підлягає до виплати. В п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" зазначається, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Враховуючи викладене, суд стягує також середньомісячний заробіток в сумі без вирахування всіх необхідних платежів становить 3296 грн. 43 коп. грн. 90 коп., входячи з наступних розрахунків: 122 грн. 09 коп.(середньоденний заробіток у відповідності до довідки № 33 від 20 листопада 2014 року)Х27 дн.(кількість днів затримки розрахунку з 03 листопада по 09 грудня 2014 року включно). У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, зокрема в рішенні "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року, визнавалося таким, що підпадає під захист ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням суду, право на пенсію, право землевласника на орендну плату, економічні права, пов'язані з веденням підприємницької діяльності, право займатись професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Враховуючи, що сплата заробітної платні і її розмір обов'язково зазначається в трудовому договорі чи контракті, її можливо вважати активом, а порушення роботодавцем умов виплати заробітної платні -порушенням права власності відповідно до ст..1 Першого протоколу. При цьому, позов працівника до суду про стягнення заробітної плати також вважається активом і прирівнюється до „майна" у значенні, закладеному в ст. 1 Першого протоколу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право на отримання позивачем законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати, що в сенсі ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції з прав людини є також порушенням права на мирне володіння майном. Внаслідок такого порушення позивач не мав можливості вести нормальний спосіб життя, змушений був докладати додаткових зусиль для матеріального забезпечення себе та своєї родини, що призвело до душевних страждань. В зв'язку з цим, суд стягує з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 1000 грн, оскільки зазначена ним в заяві сума не в повній мірі відповідає характеру та обсягу фізичних та душевних страждань, яких він зазнав. Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в прибуток держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. за вимоги майнового характеру та 243 грн. 60 коп. за вимоги немайнового характеру. На підставі наведеного,

Outcome: partial