Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.02.2007 року у розмірі 20 164 грн. 68 коп. та судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні 23.03.2015 року позовні вимоги визнала частково, в останнє судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена під особистий підпис. Представник відповідачки - адвокат [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. 07.02.2007 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно п. 3.2 та п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Також, відповідно п. 6.6. Умов, [PERSON] зобов'язався у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно з п. 8.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, видавши відповідачці кредит у розмірі 8 000 грн. Відповідачка взяті на себе зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 30.04.2014 року має заборгованість у розмірі 20 164 грн. 68 коп., яка складається з наступного: 7 987 грн. 93 коп. - заборгованість за кредитом:;10 740 грн. 34 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 936 грн. 41 коп. - штраф ( процентна складова). Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.02.2007 року в розмірі 20 164 грн. 68 коп. Також, на підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. Заява про застосування строку позовної давності подана адвокатом позивачки [PERSON] задоволена бути не може, оскільки, відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. В судовому засіданні відповідачка визнавала свій борг перед позивачем, заперечуючи лише проти того, що з перерахованих нею 13.09.2013 року 100 грн. у погашення заборгованості за кредитом було зараховано банком лише 36 грн., і саме тому вона визнавала позов частково. Крім цього, з наданого судом розрахунку ( а.с.5-8) вбачається, що позивачка вносила платежі: 25.10.2011 року, 14.11.2011 року, 04.01.2012 року, 17.01.2012 року, 03.03.2012 року, 07.03.2012 року, 26.03.2012 року,11.06.2012 року, 22.08.2012 року, 30.01.2013 року, 11.03.2013 року, та, як зазначено вище, 13.09.2013 року. Вказані дії свідчать про визнання позивачкою свого боргу, а тому застосування статті 267 ЦК України в даному випадку неможливе. На підставі викладеного,

Outcome: approved