Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Тернопільський міськрайонний центр зайнятості 26.09.2019 року звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] коштів, які були надані як допомога по безробіттю. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що відповідач звернулася до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні та на підставі її заяви наказом центру зайнятості від 19.09.2013 року [PERSON] надано статус безробітного з 19.09.2013 року. З правами та обов`язками [PERSON] ознайомлена під особистий підпис 19.09.2013 року, що відображено в заяві про надання статусу безробітного. В зазначеній заяві [PERSON] проінформувала, що не має заробітної плати та інших передбачених законодавством доходів. Тернопільським міськрайонним центром зайнятості [PERSON] призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю розпочато виплату допомогу по безробіттю як застрахованій особі залежно від доходів страхового стажу відповідно до частини 1,3,4 ст. 22, частини 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" з 26.09.2013 року по 20.09.2014 року. В ході виконання Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 року № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 року № 7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 р. за № 232/16248 при звірці інформації, яка надійшла з ПФУ виявлені розбіжності із даними пред`явленими в центр зайнятості безробітною [PERSON] . Центр зайнятості провів звірку (перевірку) щодо застрахованої особи [PERSON] у TOB «ІЗІ КРЕДИТ» та склав акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення. Розслідуванням встановлено, що [PERSON] була зареєстрована в центрі зайнятості як безробітна з 19.09.2013 року по 23.06.2014 року та працювала в TOB «ІЗІ КРЕДИТ» з 05.03.2014 року по 27.10.2014 року на підставі Договору доручення №07545. Отже [PERSON] приховала факт зайнятості в період знаходження на обліку в статусі безробітного, чим порушила ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». За період з 05.03.2014 р. по 23.06.2014 р. [PERSON] отримала допомогу по безробіттю в сумі 4296,94 грн., що підтверджується довідкою про дохід від 04.07.2019 року № 613. Добровільно відповідач борг не повертає, відтак позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] кошти які надані як допомога по безробіттю за період з 05.03.2014 року по 23.06.2014 року у розмірі 4296,94 грн. Ухвалою судді від 16.10.2019 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. 04.12.2019 року відповідач [PERSON] подала суду відзив на позовну заяву в якому вказує на те, що договір доручення, на який посилається позивач, жодним чином не впливав на надання їй статусу безробітної, оскільки оплату по ньому у розмірі близько 500 гривень вона отримала після зняття з неї статусу безробітної. Однак про це позивач у своєму позові не зазначив та докази отримання нею заробітку під час перебування її у статусі безробітного не надав. Хоча саме отримання заробітку (доходів) і є основною ознакою зайнятості особи, перебування її у трудових (цивільно-правових тощо) відносинах з роботодавцем. Також, заперечуючи проти позову, відповідачка заявила про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості може бути здійснена під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Однак позивачем проведено розслідування страхових випадків з метою виявлення обґрунтованості виплат матеріального забезпечення лише 24.05.2019 року, про що складено Акт № 1295, а з позовом до суду Тернопільський МЦЗ звернувся у жовтні 2019 року. Посилаючись на вищенаведене просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 13.12.2019 року представник позивача подав суду відповідь на відзив в якому вказав, що відповідно до наданих TOB «ІЗІ КРЕДИТ» документів, [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) надавала послуги TOB «ІЗІ КРЕДИТ» на підставі договору доручення № 07545 у період з 05 березня 2014 року по 27 жовтня 2014 року. Згідно довідки від 27.03.2019 №ЗП000000058, відповідач отримала з 05.03.2014 р. по 27.10.2014 р. наступні нараховані доходи: березень 2014 року - 82,46; квітень 2014 року - 1709,02; травень 2014 року - 1097,56; червень 2014 року - 764,75; липень 2014 року - 411,97. Відтак вважає, що позивачем надані належні докази зайнятості відповідача з отриманням доходу в період реєстрації її як безробітної в центрі зайнятості. Також зазначає, що перебіг строків позовної давності, починається від дня, коли довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач дізнався про факти працевлаштування та отримання доходів відповідачем в періоди перебування на обліку в центрі зайнятості, після проведення відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення. Одночасно позивач зазначає, що ч. 4 ст. 38 Законом України №1533 передбачено, що строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення» адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовуються. 13.01.2020 року відповідач [PERSON] подала суду письмове пояснення в якому зазначила, що частина 4 статті 38 Закону України "Про зайнятість населення" №1533-ІІІ стосується відповідальності роботодавця (страхувальника), а не застрахованих осіб, які зареєстровані в установленому законом порядку як безробітні, у зв`язку з чим застосування вказаної норми до спірних правовідносин є безпідставним. 09.06.2020 року представник позивача подав суду письмове пояснення в якому просить відмовити відповідачу у застосуванні строку позовної давності у даній справі, оскільки саме на відповідача покладено обов`язок повідомляти про обставини, які впливають на виплату йому забезпечення, а позивач міг довідатися про порушення свого права лише з 29.11.2018 р., а фактично довідався 17.12.2018, після чого здійснив необхідні дії для захисту вказаного права. Також у випадку, якщо суд встановить, що строк позовної давності позивачем пропущений, просить визнати зазначені у даному поясненні обставини поважними причинами пропущення позовної давності та поновити строк позовної давності відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав: Судом встановлено, що 19.09.2013 року [PERSON] звернулась до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, подала заяву про надання їй статусу безробітного та призначити (поновити) виплату допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 8-го дня після реєстрації. У поданій заяві [PERSON] своїм підписом підтвердила, що ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Тернопільським міськрайонним центром зайнятості призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю [PERSON] як застрахованій особі залежно від страхового стажу відповідно до частини 1,3,4 ст. 22, частини 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" з 26.09.2013 року по 20.09.2014 року. В ході виконання Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 року №60/62, постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 року № 7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 р. за № 232/16248 при звірці інформації, яка надійшла з ПФУ виявлені розбіжності із даними пред`явленими в центр зайнятості безробітною [PERSON] . Тернопільським міськрайонним центром зайнятості проведено звірку (перевірку) щодо застрахованої особи [PERSON] у ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" № 1295 від 24 травня 2019 року. Розслідуванням встановлено, що [PERSON] була зареєстрована в центрі зайнятості як безробітна з 19.09.2013 року по 23.06.2014 року та працювала в TOB «ІЗІ КРЕДИТ» з 05.03.2014 року по 27.10.2014 року на підставі Договору доручення № 07545. Відповідно до наданих TOB «ІЗІ КРЕДИТ» документів, [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) надавала послуги TOB «ІЗІ КРЕДИТ» на підставі договору доручення № 07545 у період з 05 березня 2014 року по 27 жовтня 2014 року. Згідно довідки від 27.03.2019 №ЗП000000058, відповідач отримала з 05.03.2014 р. по 27.10.2014 р. наступні нараховані доходи: березень 2014 року - 82,46; квітень 2014 року - 1709,02; травень 2014 року - 1097,56; червень 2014 року - 764,75; липень 2014 року - 411,97. Таким чином, [PERSON] , перебувала на обліку в Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості у період з 19.09.2013 року по 23.06.2014 року та отримуючи допомогу по безробіттю одночасно працювала в TOB «ІЗІ КРЕДИТ» з 05.03.2014 року по 23.10.2014 року на підставі Договору доручення № 07545. За період з 05.03.2014 р. по 23.06.2014 р. [PERSON] отримала допомогу по безробіттю в сумі 4296,94 грн., що підтверджується довідкою про дохід №613 виданою Тернопільським міськрайонним центром зайнятості 04.07.2019 року. На підставі акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 24.05.2019 року №1295 та за результатами звірки з ПФУ Тернопільським міськрайонним центром зайнятості видано наказ від 01.08.2019 року № 99 "Д" про повернення коштів [PERSON] у сумі 4296,94 грн. за період перебування на обліку як безробітної з 05.03.2014 року по 23.06.2014 року, відповідно до п. 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним. Повідомлення про повернення коштів разом з наказом про повернення коштів направлено відповідачу рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 02.08.2019 р. за № 07047/1814. Листом-повідомленням від 24.09.2019 року позивачем запропоновано [PERSON] добровільно повернути кошти у сумі 4296,94 грн. центру зайнятості протягом п`ятнадцяти днів від дня отримання поштового відправлення. Станом на день звернення до суду відповідачем грошові кошти позивачу не повернуті. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (божник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитору) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною другою цієї статті зазначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно дост.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.256,257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (частина третя статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»). Згідно із частиною першою статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» фонд має право перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів фонду та зупиняти виплати з фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки, виявлення фактів подання ним фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду, стягувати відповідно до закону кошти фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. Судом встановлено, що позивачем виконані вимоги відповідача щодо вирішення питання її працевлаштування, надано статус безробітного з наданням допомоги по безробіттю, однак відповідач в період перебування на обліку в центрі зайнятості працювала на підприємстві, не надала відомостей про працевлаштування, тому суд приходить до висновку, що відповідач не мала права на отримання допомоги як безробітна з 05.03.2014 року по 23.06.2014 року, а відтак порушене право позивача на стягнення допомоги по безробіттю за час, коли відповідач була працевлаштована. Разом з цим, судом встановлено, що сума допомоги по безробіттю, яку просить стягнути позивача, нарахована за період з 05.03.2014 року по 23.06.2014 року у розмірі 4296,94 грн., та відповідач посилається на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення допомоги по безробіттю. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2006 року № 357 затверджено Порядок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що набрав чинності з 25.03.2006 року. Відповідно до п.п. 2-5 вказаного Порядку розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені у документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Перевірка проводиться центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (далі - центри зайнятості), у разі, коли під час перебування особи на обліку як безробітної, до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової інформації. Рішення щодо проведення перевірки приймається керівником відповідного центру зайнятості. Центри зайнятості під час проведення перевірки взаємодіють з органами державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, державними реєстраторами, управліннями праці та соціального захисту населення, відділами (управліннями) субсидій шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання роботи за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом та під час роботи закордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими угодами, ведення особистого селянського господарства тощо. Порядок обміну інформацією між зазначеними органами та центрами зайнятості визначається Мінпраці, Державною податковою адміністрацією та Пенсійним фондом України за погодженням з фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом звіряння з відомостями органів Державної податкової адміністрації, Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, державних реєстраторів, управлінь праці та соціального захисту населення, відділів (управлінь) субсидій; використання даних перевірок цих органів, Держнаглядпраці, контрольно-ревізійних органів цільового використання коштів Фонду; проведення центром зайнятості перевірки достовірності зазначених у довідках про середню заробітну плату даних безпосередньо на підприємствах, в установах та організаціях у порядку, встановленому законодавством. Отже, починаючи в період з березня 2014 року по червень 2014 року позивач мав можливість отримати відомості про отримання відповідачем доходів від виконання роботи за трудовим договором, однак з відповідним запитом до Пенсійного фонду не звертався. Тобто, у позивача була наявна об`єктивна можливість своєчасно встановити порушення його прав з проведенням розслідування страхового випадку. Разом з тим Центр зайнятості не скористався своїм правом здійснити звірку достовірності даних стосовно наявності доходів у відповідачки в період перебування її на обліку та до суду звернувся лише 26.09.2019 року, а тому позивачем пропущений строк позовної давності без поважних причин. Доводи позивача про те, що строк позовної давності в разі стягнення штрафних санкцій передбачених Законом України "Про зайнятість населення, та інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується, суд до уваги не приймає з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 38 Закону України "Про зайнятість населення" №1533-ІІІ своєчасно не сплачені фінансові санкції та адміністративні штрафи стягуються із страхувальника в дохід Фонду в порядку, встановленому законом. Пунктом 10 частини 1статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок. З огляду на викладене частина 4 статті 38 Закону України "Про зайнятість населення" №1533-ІІІ стосується відповідальності роботодавця (страхувальника), а не застрахованих осіб, які зареєстровані в установленому законом порядку як безробітні, у зв`язку з чим застосування вказаної норми до спірних правовідносин є безпідставним. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Строк позовної давності застосовується лише до обґрунтованих позовних вимог. На підставі наведеного, беручи до уваги, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду і причини пропуску такого строку є неповажними, так як позивач мав можливість виявити дані порушення раніше, але не зробив цього, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з позовом, про застосування якого заявлено відповідачем.

Outcome: dismissed