Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з вищевказаним позовом до Мар`янівської селищної ради, зазначаючи у позовній заяві про те, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими спорудами, що розташований в [ADDRESS] , земельна ділянка, що передана безоплатно у приватну власність згідно рішення Бранівської сільської ради від 31 березня 1994 року №16/5, площею 0,2900 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства та 0,2500 га - для будівництва та обслуговування будівель, а також земельну ділянку площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства, згідно виписки Мар`янівської селищної ради від 30.03.2021 №232. [PERSON] залишив на користь позивача заповіт на вказане вище майно. Позивачка є єдиною спадкоємицею майна по заповіту, яка прийняла спадщину. Оскільки правовстановлюючих документів на вказане майно немає, а нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі їй свідоцтва про право на спадщину, то позивачка просила визнати за нею право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та право на завершення приватизації та реєстрацію права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вищевказаних земельних ділянок в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . У підготовче судове засідання представник відповідача Мар`янівської селищної ради не з`явився, однак до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, заявлені позовні вимоги визнають повністю. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак скерувала клопотання про розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Із витягу з погосподарської книги Мар`янівської селищної ради №1 за 2014 рік вбачається, що по особовому рахунку № [NUMBER] будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , належить [PERSON] . Із виписки з рішення Бранівської сільської ради від 31.03.1994 року №16/5 «Про безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність громадян» вбачається, що [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки: площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування будівель, площею 0,2900 га - для ведення особистого підсобного господарства. Із виписки виданої виконавчим комітетом Мар`янівської селищної ради №232 від 30.03.2021 вбачається, що згідно запису земельно-кадастрової книги [PERSON] надавалась земельна ділянка для ведення особтстого селянського господарства орієнтованою площею 0,20 га, яка розміщена в с.Довгів. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Бранівської сільської ради Горохівського району Волинської області, [PERSON] помер [INFO] в с.Довгів Волинської області і після його смерті відкрилася спадщина (а.с.7). Із довідки №207 виданої 22.03.2021 виконавчим комітетом Мар`янівської селищної ради вбачається, що [PERSON] до дня смерті проживав в [ADDRESS] , один. Дружина померла [INFO] , свідоцтво про смерть [NUMBER] . Спадкодавець вдруге в шлюбі не перебував, дітей у подружжя не було. Заповіт посвідчувався 21.07.2009 за №54. Спадкоємцем за заповітом є [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Як вбачається із заповіту, посвідченого 21 липня 2009 року секретарем Бранівської сільської ради Горохівського району Волинської області (а.с.16), [PERSON] заповів усе майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалось в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , державний акт на право власності на земельну частку (пай) серії Р1 №086788, грошові заощадження, які знаходяться в Горохівському відділенні Ощадного банку №6304 на рахунку № [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , що проживає в с.Довгів Горохівського району Волинської області. В подальшому заповіт не скасовувався та не змінювався, що вбачається із інформаційної довідки із Спадкового реєстру заповітів №65153041. Згідно ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Матеріалами спадкової справи №397/2014, заведеної після смерті [PERSON] , стверджується, що крім позивача [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Крім того [PERSON] отримала свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом на майно, що складається із земельної ділянки площею 1,3988 га, належної спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю Р1№086788, а також земельної ділянки площею 0,1951 га, належної спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю Р1№086788. Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею майна померлого [PERSON] за заповітом, яка прийняла спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Осіб, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині судом не встановлено. Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Згідно п.7 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. На підставі абз.2 п.1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Наявність майна в натурі підтверджується технічним паспортом на об`єкт нерухомого майна (інвентаризаційна справа 19/03-2021) на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] (а.с. 11-13). Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.03.2021 року №106/02-31, виданої приватним нотаріусом Горохівської державної нотаріальної контори Сафулько Г.П. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та неприватизовані земельні ділянки у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд вважає, що позивачка, прийнявши спадщину після смерті спадкодавця, набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали останньому, включно із правом на завершення приватизації земельних ділянок, але у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та відмовою нотаріуса не може оформити спадщину в нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, суд вважає позовні вимоги в частині визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими спорудами, що розташований в [ADDRESS] , та право на завершення приватизації і реєстрацію права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», земельних ділянок наданих [PERSON] у приватну власність згідно виписки з рішення сесії Бранівської сільської ради від 31 березня 1994 року №16/5, площею 0,2900 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства та 0,2500 га - для будівництва та обслуговування будівель, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, суд вважає, необґрунтованими позовні вимоги в частині визнання права на завершення приватизації та реєстрацію права власності відповідно до закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельної ділянки площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства згідно виписки Мар`янівської селищної ради від 30.03.2021 року №232, оскільки позивачкою не представлено суду відповідно до ст. 81 ЦПК України будь-яких належних доказів про виділення спадкодавцю [PERSON] вказаної земельної ділянки у приватну власність, шляхом приватизації, відсутнє рішення органу місцевого самоврядування, а також докази, що останній розпочав процедуру приватизації цієї земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Outcome: partial