Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] « Чернівцірембуд» звернулись до суду з позовною заявою про виселення з житлового приміщення без надання іншого приміщення до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що з 27 лютого 1998 року [PERSON] був зареєстрований і став постійно проживати в гуртожитку TOB „Чернівцірембуд". Відповідачу було дозволено проживання в гуртожитку позивача як члену сім'ї. Рішення TOB „Чернівцірембуд" про надання житлової площі в гуртожитку для проживання надавалось колишній дружині відповідача [PERSON] та видавався їй спеціальний ордер ще до вселення відповідача, як члена сім'ї. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Чернівці від 03 липня 2001 року [PERSON] визнана безвісті відсутньою. В подальшому за заявами відповідача [PERSON] та їхній неповнолітній син [PERSON] були зняті з реєстраційного обліку місця проживання в гуртожитку. Відповідач залишився проживати в гуртожитку. Однак, як зазначає позивач, рішення TOB „Чернівцірембуд" про надання житлової площі в гуртожитку для тимчасового проживання відповідача адміністрацією товариства не приймалось, а наявність чи відсутність реєстрації (прописки) не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась. Пізніше, в 2005 році з відповідачем було укладено договір найму житла в будинку відомчого житлового фонду TOB „ Чернівцірембуд". Позивач вважає, що примусове виселення відповідача з гуртожитку є можливим на підставі того, що укладений договір найму житлового приміщення між TOB „Чернівцірембуд" та відповідачем припинився, а інші правові підстави для його проживання у гуртожитку відсутні. Позивач зазначає, що згідно зі ст. ст. 128,129 ЖК України та п. 10 Примірного положення про гуртожитки, жила площа у гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної чи іншої організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі у гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. В позовній заяві зазначено, що після припинення дії договору найму відповідачу пропонувалось продовжити дію договору найму. Відповідач з даною пропозицією не погодився, а виявив бажання викупити спірні житлові приміщення, про що з ним було укладено 16.05.2010 р. договір купівлі-продажу, який в подальшому в судовому порядку був розірваний. Відносини між сторонами договору найму житлового приміщення регулюються главою 59 ЦК України, зокрема ст.810 ЦК України, невиконання обов'язку наймача звільнити приміщення після закінчення строку дії договору в даному випадку дає підстави для захисту прав наймодавця в порядку ст.16 ЦК України. Відповідно до ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Ст.821 ЦК України передбачає, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. До договору найму житла, укладеного на строк до одного року (короткостроковий найм), не застосовуються положення частини першої статті 816, положення статті 818 та статей 822-824 цього Кодексу. Отже, позивач вважає, що за змістом ст.810 ЦК України, суть договору найму полягає у передачі помешкання в тимчасове користування, у разі припинення строку дії договору найму у наймача виникає обов'язок звільнити спірне приміщення, а тому у випадку незвільнення наймачем кімнати у гуртожитку, він підлягає виселенню у судовому порядку. На підставі викладеного, позивач просить виселити [PERSON] з житлового приміщення №3-27, 3-28, 3-29, 3-30 в будинку №12 по вулиці Полєтаєва м. Чернівці без надання йому іншого приміщення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та дав пояснення аналогічні викладним в їх заяві. При цьому, представник позивача в судовому засіданні ствердив, що дійсно відповідач з дружиною в 1998 році були поселені в спірні приміщення на підставі ордеру, однак цей ордер чи його корінець в їх підприємстві на даний час не зберігся. Зауважив, що це був ордер на поселення в гуртожиток, на підставі чого відповідач та його колишня дружина були зареєстровані в [INFO]. При цьому, це була постійна прописка, оскільки тимчасові прописки на той час чинним законодавством вже були скасовані. Пізніше, коли відповідач став проживати самий, а його дружина була знята з реєстрації за рішенням суду, їх підприємство стало укладати з відповідачем договори оренди житлового приміщення. На даний час, у зв»язку зі спливом строку договору оренди на спірні житлові приміщення , який останній раз був укладений з відповідачем 11.03.2009 року строком на один рік, просять виселити відповідача з зазначених в позові спірних житлових приміщень. Однак надати суду цей договір оренди вони не мають можливості, оскільки він не зберігся. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову , вважачи, що він був поселений в спірні житлові приміщення на законних підставах, а саме, на підставі ордеру, що підтвердив в судовому засіданні сам представник позивача. При цьому, позивач зазначив, що спочатку, а саме в 1997 році вони з його колишньою дружиною дійсно стали проживати в гуртожитку по вул. Полєтаєва, 12 на підставі договору оренди, однак в 1999 році їм вже був виданий ордер на спірні житлові приміщення, у зв»язку з чим вони здобули постійну прописку в гуртожитку, тобто були прописані в ці приміщення в передбаченому законом порядку, що також підтверджується відповідною пропискою в його паспорті, який був оглянутий в судовому засіданні. З цього часу він постійно проживає в цих приміщеннях. Більше ніяких договорів з підприємством позивача він не укладав. Разом з тим, відповідач в судовому засіданні зазначав, що TOB „ Чернівцірембуд" є неналежним позивачем, оскільки право власності на спірні приміщення за позивачем не зареєстровані в реєстраційній службі в передбаченому законом порядку. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2013 року, якою скасовані рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 грудня 2012 року та ухвала Апеляційного суду Чернівецької області від 13 лютого 2013 року про виселення та зняття з реєстраційного обліку [PERSON], Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав, що суд не зясував чи був відповідач зареєстрований і проживав у спірному житловому приміщенні до укладення договору купівлі-продажу та чи існувало у нього право на таке проживання з інших підстав, не повязаних з укладенням договору. (а.с. 181-182). При цьому, судом встановлено, що згідно довідки виписки з домової книги про склад сім»ї та реєстрацію , виданої ТОВ „ Чернівцірембуд" , - громадянин [PERSON] проживає та зареєстрований в [INFO] , де займає жилу площу на 3-му поверсі , є основним квартиронаймачем, зареєстрований в даному будинку з 27.02.1998 р. (а.с.6) Як вбачається з ксерокопії паспорту [PERSON] він з 27.02.1998 року був зареєстрований в гуртожитку по вул. Полєтаєва, 12 в м. Чернівці. А також, за зазначеною адресою [PERSON] був зареєстрований 10.02.1999 року повторно. ( а.с. 27). Відповідно до листа Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації на адресу [PERSON] „ Чернівцірембуд" - в зв'язку з проведенням поточної інвентаризації будівлі гуртожитку по вулиці Полєтаєва, 12 міста Чернівці згідно листа-замовлення [PERSON] «Чернівцірембуд» за № 04 від 03.01.2008 року, в інвентаризаційну справу за вказаною адресою було внесено зміни щодо нумерації кімнат. Зокрема кімнаті 3-66 було присвоєно нумерацію 3-27, кімнаті 3-67 присвоєно нумерацію 3-28, кімнаті 3-68 присвоєно нумерацію 3-29, кімнаті 3-69 присвоєно нумерацію 3-30. ( а.с. 127). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно довідки ТОВ «Чернівцірембуд» від 06.02.2014 р., наданої на запит суду, вбачається, що сім»я [PERSON] була поселена в гуртожиток по вул.Полєтаєва, 12 в лютому 1998 року. Останній договір на оренду житлового приміщення договір №53 був укладений 11.03.2009 року. Однак цей договір не зберігся у зв»язку з тим, що в 2010 році був заключний договір купівлі-продажу від 16.03.2010 р. між [PERSON] та ТОВ «Чернівцірембуд», який в подальшому був розірваний в судовому порядку. (а.с. 281) Відповідно до наданої представником позивача ксерокопії попередження від 05.02.2010 року - ТОВ «Чернівцірембуд» попереджає мешканця гуртожитку по вул.Полєтаєва, 12 [PERSON] про те, що у зв»язку з закінченням договору №53 від 11.03.2009 року на проживання останнього, просять у 15-дений строк заключити інший договір на оренду кімнати. В разі не заключення договору буде поставлено питання про виселення з кімнати в судовому порядку. (а.с.283) Разом з тим, повідомлення про вручення даного попередження представником позивача суду представлено не було. Відповідачем отримання такого попередження категорично заперечується. Таким чином, що стосується посилання позивача на укладенням ним договору найму на спірні житлові приміщення, то позивач стверджує, що ним був укладений з відповідачем договір на оренду житлового приміщення, а саме договір №53 від 11.03.2009 року, однак надати цей договір суду представник позивача відмовився, мотивуючи тим, що договір не зберігся. Разом з тим , в кінці судового розгляду представник позивача надав суду зовсім інший договір найму житла по вул.Полєтаєва, 12 , датований 01.01.2003 року. При цьому, відповідач [PERSON] заперечив підписання ним цього договору. Ст.821 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу позовних вимог, передбачає, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. А враховуючи той факт, що позивач не представив суду договору від 11.03.2009 року, на якій він посилається , суд позбавлений можливості встановити на який саме строк був укладений цей договір. Разом з тим, згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно абз.2 ч.1 ст.822 ЦК України не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк. Згідно тверджень самого позивача як в позові, так і представника позивача в судовому засіданні відповідач був поселений в спірні приміщення на підставі ордеру. А згідно вимог ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином судом встановлено, що відповідач був поселений та зареєстрований в спірних приміщеннях на законних підставах. Що стосується посилання позивача як на підставу задоволення позовних на закінчення строку договору найму на спірні житлові приміщення, то позивач не представив суду договору від 11.03.2009 року, на якій він посилається в позові, у зв»язку з чим суд позбавлений можливості встановити на який саме строк був укладений цей договір. Разом з тим, згідно вимог ч.1 ст.822 ЦК України - якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк. Крім цього, судом встановлено, що згідно рішення щодо отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за результатом розгляду запиту суду від 18.12.2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області було встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості щодо реєстрації права власності на об»єкт, розташований в м.Чернівці по вул. Полєтаєва Федора, будинок 12, приміщення 3-27, 3-28, 3-29, 3-30. (а.с.241). За наведених обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про виселення відповідача з житлового приміщення без надання іншого приміщення слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed