Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності. Позов мотивує тим, що [INFO] померла її бабця [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить частка у праві власності на земельну ділянку, площею 0,0992 га, яка розташована по [ADDRESS], цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER]. За життя бабця склала заповіт на неї, тому вона є спадкоємцем першої черги. 23.10.2015 звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного Дрогобицького районного нотаріального округу Лютик Р.В. На підставі заяви та поданих документів нотаріусом заведено спадкову справу № 150/2015. Нотаріусом встановлено, що вказана земельна ділянка належала її бабці [PERSON], їй та відповідачу на праві сумісної власності, без визначення часток. Оскільки у державному акті не визначено розмір ідеальних часток на земельну ділянку виникла необхідність звернення до суду. 15.12.2018 року провадження в зазначеній справі відкрито та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 10.01.2019. Позивач у підготовчому судовому засідання позовні вимоги підтримала. Просить позов задоволити. Відповідач у підготовчому судовому засідання позов визнав. Не заперечив щодо його задоволення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Зі свідоцтва про смерть [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO]. Як вбачається з заповіту, посвідченого державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Лютик Р.В., 21.06.2011 [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і, взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, заповіла [PERSON]. Зі свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області 17.08.2018, вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем ? ідеальної частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], на підставі заповіту, складеного [PERSON] 21.06.2011. З державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками земельної ділянки площею 0, 0992 га, яка розташована у [ADDRESS], цільве призначення - обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. Кадастровий номер [NUMBER]. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої 01.11.2018 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лютик Р.В., вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]), оскільки вказана земельна ділянка належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, а частки співвласників не визначені. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до положень ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У відповідності до роз'яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", - частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними (п.5). Відповідно до роз'яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", - у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. За змістом ст. 357 ЦК України, під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Беручи до уваги наведене, а також положення ст. 172 ЦК України, вбачається, що у спірних правовідносинах поділ спільного майна у позасудовому порядку шляхом укладання відповідної угоди між співвласниками є неможливим у зв'язку із смертю одного з них. Відповідно до ст. ст. 368, 370, 372 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Поряд з цим, згідно ч. 4 і 5 ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласників може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Виходячи із законодавчо встановленої рівності часток кожного із співвласників спільної сумісної власності, відсутності підстав для неприйняття визнання позову відповідачем, суд приходить до переконання, що вказаний позов слід задоволити.

Outcome: approved