Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

В лютому 2021 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором №б/н від 24.12.2010 року у сумі 12084,17 грн. та судового збору 2270,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.12.2010 року на підставі укладеного договору № б/н (далі - кредитний договір) [PERSON] (далі - відповідач) отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Однак, вказані зобов`язання за кредитним договором відповідачем не виконуються, внаслідок чого, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2014 року стягнуто з відповідача заборгованість у розмірі 13081,60 грн. нараховану на 30.04.2014 року. Проте прострочена заборгованість не була сплачена, та станом на 31.12.2020 року за відповідачем обліковується заборгованість за період з 09.06.2014 року по 13.12.2020 року, яка в загальному розмірі складає 12084,17 грн., що складається з: індексу інфляції за прострочення зобов`язання у розмірі 10 656,87 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 427,30 грн. Ухвалою суду від 15.02.2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті. 15.02.2021 року ухвалу суду від 15.02.2021 року про відкриття провадження у справі та матеріали позовної заяви з додатками було направлено відповідачу. З матеріалів справи вбачається, що на адресу суду повернувся конверт, направлений відповідача, з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до висновків Великої Палати Верховного суду викладених в постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 - направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адрес є достатнім для того, щоб вважати повідомлення/надсилання належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправки, а тому не може свідчити про неправомірність його дій. У встановлений в ухвалі строк відповідач відзив щодо позовних вимог до суду не направив. У відповідності до вимог ч.8 ст. 178 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено з матеріалів справи та встановлено судом, 24.12.2010 року між ЗАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 11400,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2014 року, задоволено позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" заборгованість за договором від 24.12.2010 р. в загальному розмірі 13081 грн. 60 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 7302,43 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 3557,03 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 1123,02 грн., штрафу (фіксована частка) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 599,12 грн., судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Разом з тим, рішення суду відповідачем не виконано, та прострочена сума заборгованості становить 7 302,43 грн. При зверненні до суду за захистом своїх порушених прав, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що внаслідок до невиконання рішення суду до цього часу, йому завдано матеріальну шкоду, що складає індекс інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розглядаючи справу № 459/3560/15-ц, Верховний Суд в постанові від 16.05.2018 р. вказав, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів, щоб спростовували розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором, суду не надано. Таким чином, в судовому засіданні достеменно було встановлено, що боржник ухиляється від виконання рішення суду про повернення боргу та не повертає кошти позивачу, а тому позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів за період з 09.06.2014 року по 13.12.2020 року, яка в загальному розмірі складає 12084,17 грн., що складається з: індексу інфляції за прострочення зобов`язання у розмірі 10 656,87 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 427,30 грн., підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270,00грн.

Outcome: approved