Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

В квітні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, в якому просив: - зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з їх дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], шляхом закріплення таких способів участі позивача у вихованні дітей: періодичні та систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання батька, залишатись на ніч, можливість спільного відпочинку, в тому числі за містом, в розважальних, оздоровчих та спортивних закладах, із забороною [PERSON] бути присутньою при зустрічах батька із дітьми, або іншим третім особам без згоди на те [PERSON]; - встановити [PERSON] наступний графік зустрічей для спілкування батька із дітьми: щовівторка та щочетверга з 17-00 год. до 20-00 год.; перший та третій тиждень місяця з 17-00 год. п»ятниці до 21-00 год. суботи; кожної другої та четвертої неділі місяця з 17-00 год. до 20-00 год., з можливістю відвідувати дітей у дні їх народження [INFO] та [INFO] кожного року, відповідно; з проведенням щорічно спільного відпочинку у другу половину змивних та другу половину літніх канікул; - зобов»язати [PERSON] відкрити рахунки на ім»я дітей у банківських установах та надати суду реквізити для можливості [PERSON] перераховувати належні дітям кошти; - невідкладно зобов»язати [PERSON] виконати направлення Служби у справах дітей до Голосіївського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді для проведення роботи з малолітніми [PERSON] та [PERSON], разом із [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 19.11.2005 року по 15.11.2013 року, він та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, від яких в них народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Спільне життя у позивача з відповідачем не склалось, через що вони вирішили шлюбні та сімейні стосунки розірвати. На даний час діти проживають разом з матір'ю - відповідачкою [PERSON] Позивач зазначає, що не в змозі виконувати свої батьківські обов'язки через постійні перешкоди з боку відповідача на ґрунті непорозуміння щодо участі позивача у вихованні дітей. Позивач має велике бажання займатись розвитком дітей, спілкуватись з дітьми, проводити дозвілля, однак, відповідач, незважаючи на розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації щодо встановлення порядку зустрічей із дітьми, чинить перешкоди в спілкуванні з дітьми, чим порушує його права, як батька. Вважає своїм батьківським обов'язком встановити графік та спосіб зустрічей з дітьми за допомогою судового рішення, задля батьківських потреб у зустрічах з дітьми для виконання свого батьківського обов'язку, а також в необхідності та потребі його дітей у спілкуванні з батьком. Позивач зазначає, що діти повністю забезпечуються усім необхідним та ним, зокрема, добровільно відправлялись поштові грошові перекази для дітей на ім»я [PERSON], які, останньою, отримувались до червня 2017 року. Однак, на даний час відповідач відмовляється отримувати грошові перекази, які ним фактично направляються для дітей, а оригіналів документів, які б давали можливість відкрити рахунки на їх спільних дітей, у нього немає, а тому вважав за необхідне зобов»язати відповідача відкрити рахунки на ім»я дітей в банківській установі. Також з метою налагодження дитячо-батьківських стосунків просив суд зобов»язати відповідача виконати направлення служби справах дітей до відповідного центру для проведення роботи психолога. У вересні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, відповідно до якого просила суд визначити місце проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] з нею за місцем її проживання. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що діти проживають разом із нею за адресою: [ADDRESS]. З батьком дітей, вона разом із дітьми не проживає з січня 2013 року, оскільки, [PERSON] залишив сім»ю та пішов до іншої жінки, створивши нову сім»ю. Нею, в свою чергу, створені всі належні умови для виховання та розвитку дітей за місцем їх мешкання. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] часто знаходиться у закордонних відрядженнях і місяцями не перебуває на території України, а також зважаючи на вік дітей, та графік їх навчання, вважала за доцільне визначити місце проживання дітей разом із нею. В судовому засіданні позивач та представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Представник позивача надав суду додаткові пояснення по справі, в яких просив суд при розгляді даної справи врахувати практику щодо презумпції рівності прав та обов'язків батьків щодо виховання дитини. Зустрічний позов в ході розгляду справи позивач визнав та не заперечував проти його задоволення. Відповідач та її представник первісний первісний позов не визнали, проти задоволення первісних позовних вимог заперечували, оскільки, викладені у позовній заяві факти створення позивачу перешкод у спілкуванні із дітьми не відповідають дійсності. Відповідач не погодилась із запропонованими позивачем умовами та графіком побачень, так як, такий графік суперечить інтересам дітей. Відповідач вказала, що саме вона належним чином опікується дітьми, а зустрічі дітей з позивачем призводять до погіршення психоемоційного стану дітей. Щодо запропонованого позивачем графіку, то, на думку відповідача, він не відповідає потребам дітей. Так, графік є неприйнятним в частині визначення порядку та часу спілкування із дітьми протягом робочого (навчального) тижня, оскільки не враховує їх розпорядок дня протягом навчального тижня та створює зайве емоційне навантаження на дітей, що матиме наслідком погіршення емоційного та психологічного стану дітей та позначиться на навчальному процесі. В частині спілкування із дітьми на вихідних, то запропонований позивачем графік також не враховує розпорядок дня дітей, час відходу до сну та час необхідний дітям для виконання домашнього завдання та підготовки до наступного навчального тижня. Так само, на переконання відповідача, не відповідає інтересам дітей запропонована позивачем тривалість спільного відпочинку із дітьми у період канікул. Зустрічний позов в ході розгляду справи позивач за первісним позовом просила задовольнити з викладених в ньому підстав. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився. Подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, висновок про участь у вихованні та спілкуванні позивача з дітьми від 21.09.2018 року, а також висновок від 21.11.2018 року, відповідно до якого служба у справах дітей не заперечує щодо визначення місця проживання дітей з їх матір»ю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦК України). За положенням п. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що сторони у справі в період з 19.11.2005 р. по 15.11.2013 р. перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.13). Від шлюбу сторони мають спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.11,12). В матеріалах справи відсутні докази щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в примусовому порядку на утримання їх спільних малолітніх дітей, натомість, наявні докази того, що обома батьками забезпечується належний рівень матеріального утримання дітей та на час розгляду даної справи, спору між сторонами щодо матеріального утримання та забезпечення дітей відсутній, та доказів зворотному суду надано не було. Малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], яка належить матері позивачки [PERSON] Відповідно до розпоряджень Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 68 від 18.02.2014 року, № 104 від 23.02.2017 року, № 256 від 12.05.2017 року, звернення [PERSON] були розглянуті та адміністрацією у відповідності до вимог закону визначались порядок зустрічей батька із малолітніми дітьми (а.с.49-51). В матеріалах справи наявні звернення [PERSON] до Служби у справах дітей Голосіївської районної в м Києві державної адміністрації щодо неналежного виконання [PERSON] розпоряджень адміністрації та обмеження, останньою, зустрічей батька із дітьми, а також відповіді адміністрації на ці звернення, відповідно до яких, останньому, було рекомендовано, зокрема, звернутись з відповідним позовом до суду (т. 1 а.с.41. 42, 43-44, 45, 46, 47, 48) Крім того, відповідно до висновку інспектора СЮП Голосіївського УП ГУ НА в м. Києві від 05.01.2018 року, було встановлено, що 02.01.2018 року до поліції надійшла заява [PERSON] про те, що [PERSON] не дає йому бачитись з дітьми у відповідності до розпорядження Голосіївської адміністрації. [PERSON] відмовилась відчиняти двері та надати будь-які пояснення з цього приводу (т. 1 а.с.32-33). Відповідно до листа ПАТ «Укрпошта» від 12.02.2018 року, було встановлено, що поштові перекази на ім»я [PERSON] від 05.12.2016 року, від 11.09.2017 року, від 06.10.2017 року, від 03.11.2017 року, від 05.12.2017 року, не виплачені та знаходяться на зберіганні в Укрпошті, а поштовий переказ від 26.12.2016 року повернутий на адресу відправника [PERSON] (т. 1 а.с.74). Відповідно до висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 100-15133 від 21.09.2018 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне, враховуючи вік дітей, визначити способи участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дітьми [PERSON] та [PERSON] наступним чином: щовівторка та щочетверга з 17-00 год. до 20-00 год.; перший та третій тиждень місяця з 17-00 год. п»ятниці до 21-00 год. суботи (з урахуванням думки дітей); кожної другої та четвертої неділі місяця з 17-00 год. до 20-00 год., половина зимових та літніх канікул (час та місце проведення узгоджувати з матір»ю - [PERSON].), відвідувати дітей у дні народження [INFO]. та [INFO] кожного року відповідно, а також рекомендовано [PERSON] разом із дітьми та [PERSON] звернутися до Центру у справах сім»ї та жінок «Родинний дім» з метою налагодження дитячо-батьківських стосунків (т. 1 а.с.111-113). Суд частково погоджується із вказаним висновком та критично оцінює твердження відповідача щодо того, що запропонований позивачем у позовній заяві графік фактично неможливо виконати, він в повному обсязі суперечить інтересам та потребам дітей за наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України. Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов'язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Згідно положень ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. За змістом ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов'язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Суд звертає увагу на те, що за психологічними висновками учбових закладів, наданих позивачем за первісним позовом, діти люблять та поважають своїх батьків, для них вони обидва важливі і потрібні (т. 1 а.с.33-35). Суд критично ставиться до висновків психолога, наданих відповідачкою за зустрічним позовом, відповідно до яких, зокрема, [PERSON] має труднощі при спілкуванні з батьком, а Ліза має конфліктні відносини з батьком та на даний час потребує мінімального спілкування з батьком, оскільки, дані висновки не є фаховими експертними дослідженнями в цій сфері, а носять інформативно-консультативний характер (т. 2 а.с.200-209) В ході розгляду справи сторонами не було заявлено клопотання про проведення судової психологічної експертизи стану дітей та встановлення негативного впливу батька на них, а відтак у суду відсутні підстави для усунення його від спілкування з ними. Суд вважає, що емоційний стан дітей пов»язаний зі сварками батьків на грунті неприязних стосунків між собою, і сторонам, як батькам малолітніх дітей, в свою чергу, слід налагодити відносини між собою з метою досягнення належного спільного виховання дітей. Твердження сторони відповідача за первісним позовом про те, що відносно позивача порушені кримінальні справи, що свідчить про його негативний, в зв»язку з цим, вплив на дітей під час спілкування, суд відкидає, оскільки, суду не надано доказів на підтвердження наявності судимості позивача, останній, відповідно до довідки є особою, яка не має судимостей, та доводи відповідача в цій частині щодо негативного впливу в ході розгляду справи не знайшли свого об»єктивного підтвердження. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом встановлено, що з боку відповідачки за первісним позовом дійсно періодично чиняться перешкоди щодо надання можливості позивачу бачитись та спілкуватись з дітьми, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом в частині усунення перешкод відповідачкою у спілкуванні позивача з дітьми є обґрунтованими та законними, в зв»язку з чим підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що сторони не домовились про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дітьми їх батька, внаслідок чого позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визначити, зокрема, порядок та графік участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Відповідно до мотивувальної частини висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 100-18588 від 21.11.2018 року, судом було встановлено, що обоє батьків - сторони у справі, - працюють, позитивно характеризуються за місцем роботи, мають стабільний дохід, у лікарів-нарколога та психіатра не перебувають, за місцем їх проживання створені всі необхідні та достатні умови для проживання дітей. В ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дітьми буде перешкоджати нормальному розвитку дітей, у зв'язку з чим, суд приходить до переконання, що спілкування позивача з дітьми буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить їх виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дітей, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дітей. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 17.08.2017 р. №9-1580/0/4-17 «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини» враховуючи необхідність забезпечення однакового правозастосування у справах про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог національного сімейного законодавства, а також врахування практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі "Зоммерфельд проти Німеччини" ("Sommerfeld v. Germany") від 08.07.2003 р., "Цаунеггер проти Німеччини" ("Zaunegger v. Germany") від 03.12.2009 р.). Крім того, щодо посилань сторони відповідача за первісним позовом про можливість спілкування батька з дітьми в її присутності або присутності інших осіб, суд приймає до уваги п. 2 ч. 2 ст. 159 СК України, відповідно до якого суд лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Суд зазначає, що порядок виховання та спілкування з дитиною встановлюється шляхом особистого спілкування, і ні законодавством України та положеннями міжнародних договорів не встановлена дистанційна участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, у тому числі шляхом залучення до такого спілкування сторонніх осіб. При цьому, стороною відповідача за первісним позовом не доведено, а судом не встановлено, - чому саме спілкування батька з дітьми має відбуватись в її присутності або присутності інших осіб і це б відповідало інтересам дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України» суд зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden від 27 листопада 1992 року), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року). Суд наголошує, що для дітей вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останніх, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється. Батьками, сторонами у справі, - не досягнуто компромісу щодо способу участі батька у вихованні сина, при цьому увага батька у житті дітей безкомпромісно є важливими елементом їх розвитку в психологічному аспекті. Сторони по справі, як батьки малолітніх дітей, бажають забезпечити їх належне виховання, однак, в той же час, належного компромісу щодо часу проведення батьком з дітьми досягнуто не було, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків батьків. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітніх дітей, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дітей виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом. При цьому, на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дітей, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це є причиною початку емоційних розладів у дітей. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком (дружиною), зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з дітьми, а також беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, стан їх здоров'я дітей, їх вік, беручі до увагу що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову щодо встановлення в судовому порядку способу та графіку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми. Однак, суд вважає, що графік (регламент) такого спілкування має бути визначений із врахуванням інтересів дітей та має бути таким, що не порушує режиму дня та навчання дітей, не відриває їх від нормального, звичайного для дітей середовища та не заважає нормальному їх існуванню і, при цьому, не порушує принципу рівності прав батьків при участі у вихованні дітей. Так, визначаючи способи та графік участі позивача за первісним позовом у вихованні малолітніх дітей та визначаючи години спілкування, судом враховано рекомендації щодо режиму дня, який має забезпечувати високу працездатність дітей протягом навчального дня, тижня, року, захищати нервову систему від перевтоми, підвищувати загальну стійкість організму, створювати сприятливі умови для фізичного і психічного розвитку. Правильно організований режим дня сприяє встановленню фізіологічної рівноваги організму з середовищем, в якому здійснюються виховання і навчання, тому що він заснований на всебічному обліку особливостей росту, розвитку, умов життя дитини. Основні режимні моменти доби дітей, зокрема, учнів - це навчальні заняття в школі і вдома, заняття в установах додаткової освіти, гуртках і т.д., рухливі ігри та спорт, прогулянки, допомога в сім'ї і самообслуговування, вільний час, прийом їжі і нічний сон. Головним у розпорядку дня має бути розумне чергування розумових та фізичних навантажень і праці та відпочинку, при цьому будь-яка діяльність, як інтелектуальна, так і фізична, за характером і тривалістю повинна бути посильною для підлітка, не перевищувати меж його працездатності, а відпочинок - забезпечувати повне функціональне відновлення організму. Враховуючи методичні рекомендації педагогів, науковців щодо тривалості сну та часу піднімання та укладання, суд вважає допустимим та таким, що не вплине негативним чином на фізичний та психічний розвиток дітей, їх повернення до місця постійного проживання - до матері, - не пізніше 20.00 години, що відповідатиме потребам дітей та не вплине негативним чином на їх розпорядок дня. Крім того, з урахуванням того, що діти відвідують навчальні заклади та мають напружений графік навчання та виховання, з метою підтримання нормального фізіологічної рівноваги дітей між навчальними процесами та відпочинком, суд вважає за доцільне визначити, що побачення батька з дітьми має відбуватись у відповідності до запропонованого графіку службою у справах дітей, за виключенням побачень щовівторка та щочетверга, в зв»язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про вказаний вище регламент побачень позивача із дітьми, враховуючи інтереси дітей та необхідність налагодження більш тісних зв"язків між ними, суд погоджується з доводами позивача за первісним позовом та вважає, що такі зустрічі мають відбуватися без присутності матері або інших осіб, зокрема, матері та батька відповідача з первісним позовом. В частині позовної вимоги щодо зобов»язання відповідача за первісним позовом відкрити рахунки на ім»я дітей в банківській установі та надати суду реквізити для можливості позивачу перераховувати належні дітям кошти, суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити, оскільки, в ході розгляду справи встановлено, що сторони належним чином матеріально утримують спільних дітей, будь-яких позовних вимог з боку відповідача за зустрічним позовом щодо неналежного матеріального утримання дітей з боку позивача матеріали справи не містять та відповідачем за первісним позовом не пред»являються, а відтак суд вважає, що дана вимога є передчасною. В частині позовної вимоги про зобов»язання [PERSON] виконати направлення Служби у справах дітей до Голосіївського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді для проведеня роботи психолога з малолітніми дітьми та їх батьками - сторонами у справі, суд вважає за необхідне зазначити про те, що вказане направлення, яке міститься у висновку служби у справах дітей від 21.09.2018 року має рекомендаційний характер, та належних та допустимих доказів того, що в ситуації, яка склалась мають бути обов»язково залучені спеціалісти для роботи з дітьми та батьками разом, а також те, що психоемоційний стан дітей, в зв»язку з відсутністю фахової допомоги, погіршується, - матеріали справи не містять, а відтак, зазначена позовна вимога є недоведеною, в зв»язку з чим в її задоволенні слід відмовити. Разом з тим, суд звертає увагу сторін на те, що вони, як батьки дітей, незважаючи на взаємні образи та непорозуміння, - мають вжити заходів щодо уникнення конфліктних, напружених стосунків між собою з метою досягнення співробітництва в інтересах дітей, в тому числі, знайти можливі шляхи вирішення проблем, зокрема, і шляхом спільного звернення до відповідних фахівців-психологів. Вирішуючи зустрічний позов про визначення місця проживання дітей, суд виходить із наступного. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] - позивачка за зустрічним позовом має постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS]. Малолітні діти проживають разом із матір'ю, та, останньою, створені всі необхідні умови для гармонійного розвитку та виховання дітей. Відповідно до висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 100-18588 від 21.11.2018 року, служба у справах дітей, діючи в інтересах дітей, вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] та [PERSON] разом і з матір»ю - [PERSON] Крім того, з мотивувальної частини вказаного висновку вбачається, що як за місцем проживання матері, так і за місцем проживання батька для дітей створені всі належні та необхідні мови для їх проживання та розвитку. Суд приймає до уваги, що в судовому засіданні представник позивача - відповідача за зустрічним позовом не заперечував проти задоволення зустрічної позовної заяви та визначення місця проживання малолітніх дітей разом із матір'ю. Відповідно до положень ч.ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки і піклування, який також подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. 8 ст.7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як зазначено у ст. 161 Сімейного кодексу України, у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх (малолітніх). При цьому, суд враховує, що хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Дослідивши в сукупності всі обставини, що мають значення для справи, надані докази, із врахуванням норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд, приймаючи до уваги висновок служби у справах дітей, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дітей до матері, вік дітей, та інші обставини, що мають істотне значення, та, виходячи в першу чергу із інтересів малолітніх дітей, а також враховуючи відсутність заперечень позивача проти визначення місця проживання дітей з матір'ю, прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та доцільність визначення місця проживання дітей разом із матір'ю за місцем її проживання. Судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, слід розподілити пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: з відповідача за первісним позовом на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 1409 грн. 60 коп. (за дві позовні вимоги немайнового характеру, які суд вважає за необхідне задовольнити), а з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. (за одну позовну вимогу немайнового характеру). На підставі викладеного,

Outcome: partial