Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення грошових коштів за виконання обов'язку поручителя у договорі про надання споживчого кредиту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.06.2007 між АТ «Укрббанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0000011173390, під заставу транспортного засобу SEAT IBIZA 2007 року випуску. Згідно вказаного договору позивач є поручителем. Обов'язки поручителя, позивач виконувала належним чином, а саме, здійснювала платежі на погашення кредиторської заборгованості замість позичальника (відповідача), кілька разів сплачувала страхові платежі за полісами страхування автомобіля. Тим самим, обов'язки поручителя за кредитним договором виконала в повному обсязі. Вказаним автомобілем фактично користувався її брат [PERSON] та сплачував платежі по кредиту, та не чекав вимоги з банку для погашення заборгованості, а відповідач відмовлялась сплачувати кошти, посилаючись на те, що автомобілем не користується. Після смерті брата останній платіж сплатила його дружина [PERSON] При здійсненні платежів касир радила брату та його дружині не вказувати прізвище саме того хто платить та зазначала у платіжних документах номер договору та даними які вказані у програмі банку. Відповідач дізнавшись, що кредит погашено, привласнила автомобіль, мотивуючи це ти, що є його власницею. Позивач вважає, що оскільки автомобіль залишається у користуванні відповідача, то остання має повернути їй сплачені нею за вказаним кредитом кошти. У зв'язку із чим, просила стягнути з відповідача кошти еквівалентно курсу доларів США у розмірі 315 962,05 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, та в обґрунтування заперечень пояснив, що кредит, проценти та інші платежі були сплачені відповідачем особисто в повному обсязі та у визначені договором строки, відповідно до довідки виданої ПАТ «УкрСиббанк» про припинення кредитного договору у зв'язку із виконанням боржником усіх зобов'язань у повному обсязі належним чином. Позивач не здійснила по договору поруки від 21.06.2007 жодного платежу. Окрім того, прострочень платежів по кредиту не було, та банк у свою чергу не звертався до поручителя з відповідною вимогою про виконання умов договору поруки відповідно до умов передбачених договором. Таким чином, у позивача мало б виникнути зобов'язання за кредитом лише після невиконання кредитором умов кредитного договору (наявної кредитної заборгованості) та направленням вимоги банку до неї як поручителя за виконанням умов договору поруки. Позивач також не повідомляла відповідача про наявну вимогу, її намір сплатити кредитні кошти та не зверталась до банку за інформацією щодо наявної заборгованості. У всіх квитанціях у розділі «платник» зазначено [PERSON], у розділі «призначення платежу» за погашення кредиторської заборгованості саме за кредитним договором, що свідчить про внесення платежів до каси банку відповідачем особисто, а не позивачем. У інших документах, зокрема, договорі страхування наземного транспорту від 27.06.2012 зазначено відповідача, у полісах ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів зазначено [PERSON], у квитанціях за 2012-2013 роки зазначено платником відповідача [PERSON], таким чином позивач у даних документах не значиться та відповідно не вносила відповідних платежів. У зв'язку із чим, у позивача не виникло права стягнення з відповідача кредитних коштів. Третя особа [PERSON] у судові засідання не з'являлась, про розгляд справи повідомлена належним чином, до суду надіслала письмові пояснення, аналогічні поясненням позивача викладених у позовній заяві, та просила позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 12.05.2016 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вислухавши у поясненнях учасників справи, повно та всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що 21.06.2007 між [PERSON] (позичальник) та ПAT «УкрСиббанк» (кредитор) був укладений договір №11173390000 про надання споживчого кредиту під заставу транспортного засобу (а.с. 99-107). За умовами даного договору банк зобов'язався надати позивальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) в сумі 19 985,00 доларів США, та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 100924 грн. 25 коп. за курсом Національного банку України на день укладання договору, при цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту має визначатися в договорі лише в разі надання Банком кредиту в іноземній валюті. В свою чергу за умовами даного договору позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору , але в будь-якому випадку не пізніше 21.06.2014, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та відповідної угоди сторін та сплатити за користування кредитом 13 % процентів річних. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України-далі по тексту ЦК України). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Також, згідно умов договору позичальник передає в заставу банку транспортний засіб автомобіль марки SEAT IBIZA, 2007 року випуску, № шасі (кузова) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], 2007 року випуску. Предмет застави за договором забезпечує в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань позичальника за даним договором, а також за №11173396000 від 21.06.2007. За домовленістю сторін вартість предмету застави складає 102 564,00 грн. (п. 2.2 договору). З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника [PERSON] за кредитним договором, між позивачем [PERSON] та ПAT «УкрСиббанк» укладено договір поруки № 122935 від 21.06.2007 (а.с. 111-112). Відповідно до п. 1.1 умов договору поруки [PERSON] зобов'язується відповідати перед кредитором у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх її зобов'язань, що виникли з кредитного договору №11173390000 від 21.06.2007. Згідно п. 2.2. договору поруки, у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення такої вимоги (рекомендованим листом). Згідно п. 2.3. договору поруки поручитель зобов'язаний виконати свої зобов'язання за Договором на користь Кредитора в термін, визначений п. 2.2. Договору, шляхом переказу/ перерахування коштів у сумі заборгованості боржника за Основним договором на рахунки, вказані кредитором. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). Згідно зі ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. У разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника (ч. 1 ст. 555 ЦК України). Як встановлено у судовому засіданні відповідач виконувала зобов'язання належним чином зокрема кредит, проценти за користування кредитом, інші платежі, згідно договору сплачувались у повному обсязі та у визначені договором строки. Що також підтверджується, довідкою виданої ПAT «УкрСиббанк» №56-4-3/419 від 25 червня 2014 року боржнику [PERSON], про те, що кредитний договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11173390000 та № 11173390000 від 21.06.2007 припинено у зв'язку із виконанням Боржником усіх зобов'язань у повному обсязі належним чином. У зв'язку із чим, кредитний договір № 11173390000 від 21.06.2007 згідно якому заставлене майно є автомобіль марки SEAT IBIZA, 2007 року випуску, № шасі (кузова) [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], є власністю боржника [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER], від 19.06.2007 вважається таким, що припинив свою дію. Кредитні зобов'язання боржника виконані у повному обсязі (а.с.62). Окрім того, у судовому засіданні встановлено, що ПAT «УкрСиббанк» не пред'являв вимоги до поручителя у зв'язку із порушенням боржника [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, що у свою чергу зобов'язувало б позивача як поручителя нести відповідальність перед банком за договором поруки за зобов'язаннями відповідача по кредитному договору, проти даної обставини представник позивача у судовому засіданні не заперечував. Згідно ч. 1 ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. Позивач під час розгляду справи не надала суду належних доказів того, що вона зверталась до АТ «УкрСиббанк», за отриманням відповідного документу, що підтверджують порушення зобов'язання боржника (позивача) [PERSON] по кредитному договору, та відповідно свідчив про виконання поручителем порушеного зобов'язання. Таким чином, у позивача не виникло правових підстав передбачених законом для відповідальності перед банком за договором поруки, за зобов'язаннями [PERSON] відповідно до положень ч. 1 ст. 553 ЦК України, ч. 1 ст. 555 ЦК України. 27 червня 2012 року між [PERSON] та АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» укладено договір страхування наземного транспорту №3615597, за умовами якого [PERSON] зобов'язалася своєчасно і в повному обсязі вносити страхові платежі за тарифами, у встановлений строк їх сплати (а.с. 27-31). Як вбачається з матеріалів справи 26.11.2012 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № АЕ/1370347, між страховою компанією «Інкомстрах» та [PERSON], згідно якого страхувальником зазначеного автомобіля виступав [PERSON] (а.с. 25). Також, 28.11.2013 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № АС/8305098, між ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» (ПАТ «УОСК») та [PERSON], згідно якого страхувальником автомобіля виступав [PERSON] (а.с. 26). Як встановлено у судовому засіданні [PERSON], є братом позивача [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 199). В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона виконуючи обов'язки поручителя сплачувала платежі по кредиту у період з 2011 по 2013 та довіряла сплачувати кошти за кредитом та страхові платежі брату, оскільки він фактично користувався автомобілем, у зв'язку із тим, що відповідач відмовлялась від сплати чергових платежів, посилаючись на те, що автомобілем вона не користується. Після загибелі брата останній платіж для погашення кредиту сплатила його дружина [PERSON] Однак, суд відноситься критично до наданих позивачем доказів в обґрунтування свої вимог, оскільки як вбачається з копій квитанцій у період з 2011-2013 роки, наданих позивачем до суду, в розділі "Платник" зазначено "Олексенко Віталію Олександрівну", в розділі "Призначення платежу" зазначено - "Погашення кредиторської заборгованості ЗГ Кредитного договору№0000011173390. Позичальник [PERSON]" (а.с. 3-24). Крім того, зі змісту квитанцій №80161000900321340780933 від 27 червня 2012 року, №80161000899901348642826 від 26 вересня 2012 року, №80161000846111357198856 від 03 січня 2013 року, №80161000927901364216504 від 25 березня 2013 року, також вбачається, що в розділі "Платник" зазначено "Олексенко Віталію Олександрівну" в розділі "Призначення платежу" зазначено - "страховий платіж по договору /полісу/претензій укладеному між [PERSON] та АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» за №3615597 (а.с. 32-33). Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, вказані квитанції вказують на сплату грошових коштів на погашення кредитної заборгованості та страхових платежів по договору страхування автомобіля особисто відповідачем [PERSON] та не можуть вважатись належними доказами, що підтверджують сплату позивачем коштів по договору поруки, оскільки не містять інформації щодо здійснення платежів позивачем або іншими особами за відповідача на погашення кредиту за кредитним договором або страхових платежів. При цьому, представник відповідача під час розгляду справи наполягав на тому, що саме його довірителька сплачувала кошти. За змістом 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Крім того, позивачем не надано доказів того, що саме її брат [PERSON] та його дружина [PERSON] сплачували спірні кошти в інтересах позивача. Ухвалою суду від 01.07.2016 було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів та витребувано з ПАТ «УкрСиббанк» відділення №883 належним чином завірені копії кредитного договору №0000011173390 від 21.06.2007, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] та договір поруки укладеного між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON], від 21.06.2007 (а.с. 79). Окрім того, судом було оглянуто оригінали заявок на переказ готівки у період 2011-2013 у яких також у розділі "Платник" зазначено "Олексенко Віталію Олександрівну", в розділі "Призначення платежу" зазначено - "Погашення кредиторської заборгованості ЗГ Кредитного договору№0000011173390. Позичальник [PERSON]". Крім того, на даних заявках міститься підпис платника. Копії даних документів долучені судом до матеріалів справи (а.с. 164-187). Як наголошує ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У свою чергу, під час розгляду справи, позивач та її представник не скористались своїм правом передбаченим ст. 103 ЦПК України та звертались до суду з клопотанням про призначення у справі судової-почеркознавчої експертизи. При цьому, представник позивача під час розгляду справи наполягав на тому, що саме позивач сплачувала кошти у зазначений період. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Та суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). При цьому за правилами ч. 3 ст. 12 та ч. 1, ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи дослідженні у справі докази, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість, позовних вимог, оскільки обставини на які посилалась позивач у своєму позові не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed