Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

16.01.2021 року заявниця [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду з вказаною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на строк шість місяців, яким визначити наступне тимчасове обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що вона та [PERSON] , [INFO] перебували в зареєстрованому шлюбі, мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] а також є співвласниками житлового будинку за адресою [ADDRESS] , в якому зареєстровані всі четверо членів колишньої родини. На даний час у вказаному будинку фактично проживає вона з дітьми, а [PERSON] упродовж останніх 3-х років проживає з іншою дружиною, з якою шлюб офіційно зареєстровано в лютому 2019 року. Під час спільного проживання з [PERSON] останній постійно підіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень. Так як вона сама є працівником поліції а він працівником Рівненської обласної ради, соромлячись цієї ситуації, вона не зверталась до поліції, однак, систематичне насильство з боку [PERSON] стали підставою розриву їхніх відносин, втім він все рівно не залишає її та дітей у спокої: систематично приходить в їхній спільний будинок в стані алкогольного сп`яніння, обзиває їх нецензурною лайкою, виганяє з будинку, погрожує не лише тілесними ушкодженнями а й вбивством, шарпає, переслідує, намагається нанести тілесні ушкодження, знущається над домашніми тваринами.28.07.2015 р. [PERSON] наніс тілесні ушкодження своєму, на той час неповнолітньому, сину - кримінальне провадження було закрито, тому що син не захотів свідчити проти свого батька і пробачив йому. 04.08.2017 р. [PERSON] наніс їй тілесні ушкодження, однак, за порадами адвокатів він не з`являвся в судові засідання, під різними приводами переносив розгляд справи і, як результат, уникнув відповідальності за строками давності. Так, упродовж останніх 2018-2020 років на [PERSON] складено 8 адміністративних протоколів за вчинення домашнього насильства саме відносно неї та дітей, а саме: упродовж 2018 року на [PERSON] складено 2 адміністративні протоколи за ст. 173-2 КУпАП, по всіх його визнано винним та притягнуто до відповідальності; упродовж 2019 року - 3 адміністративні протоколи за ст. 173-2 КУпАП, по всіх його визнано винним та за 2 притягнуто до відповідальності; упродовж 2020 року - 3 адміністративні протоколи за ст. 173-2 КУпАП, за 1 притягнуто до відповідальності а два ще не розглянуті. 03.01.2021 р. близько 21:00 год. [PERSON] знову прийшов до них в стані алкогольного сп`яніння, вдома перебувала вона з малолітньою донькою, та вчинив відносно них психологічне насильство, що зафіксовано працівниками НП. Таким чином, упродовж останнього місяця він тричі вчинив домашнє насильство відносно неї та малолітньої дитини.Його двічі забирала від них його теперішня дружина, вона зверталась за допомогою до батьків [PERSON] , однак, його мати [PERSON] повідомила, що співчуває їм, але нічим не може допомогти. У зв`язку з тим, що [PERSON] є співвласником будинку і зареєстрований в ньому, він постійно вводить в оману поліцейських, що просто прийшов до себе до дому і має на це право, однак, його постійним місцем проживання є інше помешкання, в якому вони проживають зі своєю теперішньою сім`єю, хоч деякі предмети, в тому числі і одягу який не носить, він в цьому будинку зберігає в окремій кімнаті. В нічну пору доби, в стані алкогольного сп`яніння, [PERSON] ходить до них лише з метою вчинення насильства. Крім того, він має приватний будинок в с. Бронники, власником якого зареєстрована його мати, яка проживає в Німеччині, а будинок здають квартирантам. Таким чином, вважає, що вона та діти є особами, які зазнавали і зазнають домашнього насильства. Ухвалою суду від 18.01.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження з викликом сторін. В судовому засіданні заявниця [PERSON] підтримала заяву, просила задоволити з підстав, викладених у заяві. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечив проти задоволення заяви, але просив зменшити терміни до 2-х місяців. Пояснив, що в будинку [ADDRESS] знаходиться його майно, яке йому необхідно забрати та вивезти в с.Бронники, де має намір проживати. Частина 1 ст.350-5 ЦПК України передбачає, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб, але неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Заслухавши пояснення заявниці, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано , про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 224 зареєстрований відділом РАГС Рівненського районного управління юстиції. З оглянутого свідоцтва про народження вбачається, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 31, зареєстрований Зорянською сільською радою Рівненського району Рівненської області є [PERSON] та [PERSON] . Син [PERSON] , [INFO] є повнолітнім. З оглянутої судом довідки про склад сім`ї та/або зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 1984 від 16.01.2021 р., виданої Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг РМР вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 4 осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду від 28.12.2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення проживання чоловіка та жінки однією сім"єю без реєстрації шлюбу та визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю задоволено частково. Встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім"я реєстрації шлюбу в період листопада 2003 року по лютий 2015 року. Визнано об"єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку та приватний будинок за адресою [ADDRESS] , які набуті під час спільного проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу. Визнано об"єктом спільної сумісної власності автомобіль марки MITSUBISHI SPACE STAR ВК 2383ВК , набутий під час спільного проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу. Окрім того, судом встановлено, що за вчинення протиправних дій стосовно [PERSON] , [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Зокрема, Постановою апеляційного суду Рівненської області від 15.05.2018 р. постанову Рівненського міського суду від 01.03.2018 р. по закриття провадження відносно [PERSON] - скасовано та визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КупАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. Постановою встановлено, що 16.02.2018 р. близько 00-20 год. по місцю свого проживання в [ADDRESS] , [PERSON] , вчинив домашнє насильство, а саме погрожував, словесно ображав колишню дружину [PERSON] та сина [PERSON] . Постановою Рівненського міського суду від 17.10.2018 року № 569/17957/18 притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Постановою встановлено, що 22 серпня 2018 року близько 05 год. 30 хв., громадянин [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , будучи протягом року підданим адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинив домашнє насильство, а саме: погрожував, словесно ображав та висловлювався нецензурною лайкою до своєї колишньої дружини [PERSON] та сина [PERSON] . Постановою Рівненського міського суду від 27.08.2019 року № 569/13268/19 визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КупАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн. Постановою встановлено, що 20 червня 2019 року близько 04 год. 20 хв. за адресою: [ADDRESS] , гр.. [PERSON] вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини [PERSON] , а саме ображав останню нецензурними словами,погрожував фізичною розправою. Постановою Рівненського міського суду від 12.06.2020 року № 569/8414/20 притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Постановою встановлено, що 07 травня 2020 року о 02-30 год. перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , громадянин [PERSON] , будучи протягом року підданим адміністративному стягненню за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини [PERSON] , в ході чого кричав на неї, ображав нецензурною лайкою, шарпав за одяг та виганяв із будинку. 07.05.2020р. до [PERSON] було застосовано терміновий заборонний припис серії АА № 070279, у зв`язку із скоєнням останнім домашнього насильства відносно [PERSON] . Крім того, згідно листа ГУНП в Рівненській області від 15.01.2021 р. № 11/М-12 вбачається, що в базі інформаційно телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», упродовж 2018 - 2021 років, зареєстровано 11 повідомлень про факти вчинення відносно [PERSON] домашнього насильства зі сторони колишнього чоловіка [PERSON] , [INFO] , які мали місце за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Як налогошує п.3, 6, 7, 8 ч.1,ст.1 цього Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов"язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19. До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1 ст. 24 цього Закону). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи з урахуванням того, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 26 Закону України "Про запобіганню та протидію домашньому насильству" визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов"язків, зокрема заборону наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців. Оцінивши в сукупності достовірні докази досліджені судом, встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] . В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved