Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Перший заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Масельський О.І. в інтересах держави в особі - Ізюмської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неодержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів . Позовна заява мотивована тим, що відповідач є власником нежитлової будівлі під літ. "А-2", загальною площею 1014,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі - продажу, серія та номер 1794 від 01 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області, Мацокіною Н . О. Зазначена нежитлова будівля під літ."А-2" розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 6310400000:48:006:0031 площею 0,6 га та відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.08.2018 належить до земель комунальної власності. Згідно з інформацією Ізюмської міської ради Харківської області № 1917 від 15.05.2018 [PERSON] у продовж 2015-2018 років до Ізюмської міської ради з приводу оформлення землевпорядної документації на земельну ділянку площею 6000 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровим номером 6310400000:48:006:0031 не звертався. На даний час землевпорядна документація, щодо відведення земельної ділянки [PERSON] не розроблена, що дає підстави вважати про умисне ухилення відповідача від укладання договору оренди та відповідно від сплати за землекористування. Таким чином [PERSON] використовує земельну ділянку комунальної власності з порушенням вимог земельного законодавства, що призводить до значних втрат бюджету міста у вигляді неодержаного доходу, сума неодержаного доходу складає 297465,72 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Ізюмської міської ради неодержаний дохід за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів в сумі 297465,72 грн. у та судові витрати. 11 вересня 2019 року представником позивача надано до суду повідомлення, де зазначено, що станом на 19 серпня 2019 року до місцевого бюджету надійшли кошти від [PERSON] на загальну суму 113634 гривні 05 копійок. Вказала, що за договором про добровільне відшкодування територіальній громадя міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради Гладковим О.Є. сплачено 113634,05 гривень, а залишається несплаченою сума відшкодування збитків (неодержаного доходу) в розмірі 183831 гривень 67 копійок. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити суму коштів з урахуванням сплачених коштів станом на 19 серпня 2019 року. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у зв`язку з тим, що вважає безпідставним звернення прокурора до суду на захист інтересів держави, просив відмовити у позовних вимога у повному обсязі. Заслухавши прокурора та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти: [PERSON] є власником нежитлової будівлі під літ. "А-2", загальною площею 1014,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі - продажу, серія та номер 1794 від 01 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області, Мацокіною Н . О. Зазначена нежитлова будівля під літ."А-2" розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 6310400000:48:006:0031 площею 0,6 га та відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.08.2018 належить до земель комунальної власності. (а.с.10). Згідно з інформацією Ізюмської міської ради Харківської області № 1917 від 15.05.2018 [PERSON] у продовж 2015-2018 років до Ізюмської міської ради з приводу оформлення землевпорядної документації на земельну ділянку площею 6000 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровим номером 6310400000:48:006:0031 не звертався.(а.с.10) В.о.начальника Ізюмської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області Мацюра Н .П. повідомив заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Маркевич Д.М. про те, що [PERSON] як платник податків, в тому числі орендної плати або земельного податку за користування земельною ділянкою площею 6000 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на якій розташована нежитлова адміністративна будівля загальною площею 1014, 1 кв.м. в Ізюмській ОДПІ не обліковується.(а.с.15). Комісією по визначенню збитків, завданих територіальній громадя міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради внаслідок порушення земельного законодавства від 20.04.2018 року надано розрахунок неодержаного доходу, який би мала отримати територіальна громадя міста Ізюм у сумі 297465,72 гривень.(а.с.19) 29 листопада 2018 року територіальна громада міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради Харківської області в особі міського голови Марченка В.В. та гр. [PERSON] , уклали договір про добровільне відшкодування територіальній громадя міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради збитків (шкоди), заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства. Заступником Ізюмського міського голов з питань економіки та фінансів Петровим К.Є. повідомлено заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Маркевича Д., про те, що за договором про добровільне відшкодування територіальній громаді міста Ізюм в особі Ізюмської міської ради Гладковим О.Є. сплачено 113634,05 гривень, а залишається несплаченою сума відшкодування збитків (неодержаного доходу) в розмірі 183831 гривень 67 копійок. Уклавши договір про добровільне відшкодування збитків [PERSON] та розпочавши сплачувати кошти, відповідачем у справі фактично визнано наявність боргу та його розміру перед Ізюмською міською радою за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтями 19, 140 Конституції України визначено, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Місцеве самоврядування визначено як право територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Частиною 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме та нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, міст, районів у містах. Положення ч. 1 та ч. 3 ст. 63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює, що доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 69 Бюджетного кодексу України до доходів загального фонду сільських бюджетів належить податок на майно, що зараховується до бюджетів місцевого самоврядування. Відповідно до п. п. 1 п «б» ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель. Статтею 18-1 вказаного Закону передбачено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Таким чином, Ізюмська міська рада Харківської області є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - брати участь у реалізації державної політики у сфері земельних відносин та здійснювати контроль за використанням та охороною земель, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом про стягнення збитків за фактичне використання земельної ділянки. Разом з тим, Ізюмською міською радою протягом тривалого часу не вжито дієвих заходів до стягнення збитків, заподіяних неодержаним доходом в наслідок користування [PERSON] земельною ділянкою без правовстановлюючих документів. Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтею 45 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва. Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Згідно з ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату. Сума стягнення неодержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів [PERSON] не оскаржувалася. Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (п. "д" ч. 1 ст. 156 Земельного кодексу України). За змістом ст. 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно п. 3 вказаного Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. За ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Для настання деліктної відповідальності у вигляді відшкодування збитків необхідна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: вина особи, яка заподіяла шкоду; протиправна поведінка заподіювана шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Відповідач дій спрямованих на оформлення та укладення права користування земельною ділянкою не здійснив що свідчить про умисні дії, направлені на невиконання передбачених законодавством вимог щодо своєчасного оформлення права користування земельної ділянки. Згідно ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Верховний Суд України у правовому висновку у справі №6-2588цс15 вказав, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримати, якби його право не було порушено. У випадку не укладення договору оренди, суперфіцію, інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені статтею 157 Земельного кодексу України та Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженим Постановою КМУ від 19.04.1993 №284. З урахуванням вищевикладеного, суд позов задовольняє в повному обсязі. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] на користь прокуратури Харківської області. На пiдставi ст. 131-1 Конституції України, ст. 22, 525-526, 614, 629, 651 ЦК України, ст.ст. 83, 93, 125-126, 152, 156-157 ЗК України, ст. ст. 16, 26, 33, 63, 69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 1, 2, 4, 13-15, 17-18, 21, 33 Закону України «Про оренду землі», ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»,

Outcome: approved