Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

У листопаді 2013 року до суду звернулася [PERSON] із вказаною заявою, в якій просить встановити факт належності документу, а саме свідоцтва про укладення шлюбу між нею та [PERSON]. В обґрунтування заяви [PERSON] вказувала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, у встановлений законом строк вона як спадкоємиця першої черги звернулася до Жовтневої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Під час прийому нотаріус виявила, що у свідоцтві про укладення шлюбу допущена помилка в написанні по батькові її покійного чоловіка, а саме зазначено „[PERSON]", тоді як в паспорті та свідоцтві про народження зазначено „[PERSON]". На її звернення про внесення змін до актового запису про шлюб, змінивши по батькові її чоловіка, вона отримала висновок Корабельного відділу ДРАЦС РС ММУЮ про неможливість внесення зміни до актового запису про шлюб, оскільки нормативний документальний варіант власного імені є варіант „[PERSON]", відповідно по батькові вітворюється „[PERSON]", а варіант по батькові "[PERSON]" є помилковим. Пославшись на п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, [PERSON] просила заяву задовольнити. В судовому засіданні заявник підтримала заяву на підставах, викладених в ній та просила її задовольнити. Встановити факт належності їй свідоцтва про укладення шлюбу між нею та померлим чоловіком. Пояснила, що свідоцтво про право на спадщину вона ще не отримала, оскільки не сплив шестимісячний термін. Представник заінтересованої особи-Жовтнева державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином, ніякої заяви до суду не направили. Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висовку, що заява не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.256 ЦПК України судом можуть встановлюватися факти, які мають юридичне значення. Проте ч.3 ст.256 ЦПК України зазначено, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Заявниця як на правове обгрунтування своїх вимог послалася на п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, яка передбачає, що суд може встановити факт належності правовстановлюючих документів, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Однак свідоцтво про шлюб не відноситься до правовстановлюючих документів, а отже і посилання заявника на п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України безпідставне. В п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, також зазначено: заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об'єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Крім того суд зауважує, що заявником не зазначено, з якою метою їй необхідно встановити факт, що має юридичне значення, як того вимагає ст.258 ЦПК України. З урахуванням викладеного суд не вбачає підстав для задоволення заяви [PERSON]

Outcome: dismissed