Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, зобов'язання виконання розпорядження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 7.08.2007 року по 14.11.2011 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Тривалий час сторони проживають окремо, донька постійного місця проживання не має, хоча і зареєстрована по місцю проживання батька, поскільки для своєї зручності [PERSON] віддала дитину своїй мамі [PERSON], яка частину часу проживає в м. Києві, а іншу частину в с. Велика Бугаївка, Васильківського району, Київської області. Після розірвання шлюбу відповідачка почала створювати йому штучні перешкоди у вихованні дитини: відмовляє у зустрічах та спілкування з дитиною, постійно аргументуючи, що донька або хвора, або з бабусею в селі, або у них інші плани. Одного разу коли позивач прийшов до школи і бачився з дитиною, остання сказала, що мама її попередила про те, що у випадку її спілкування з батьком вона відімкне їй інтернет і та не буде можливості бавитись комп'ютерними іграми. Досить часто, коли він приходить побачитись з донькою, відповідачка спеціально створює конфлікти, сварки, для сприйняття дитиною нервового стану і небажанні спілкуватись з батьком. Тому в 2013 році від звернувся до опікунської ради Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення графіку побачення його з дитиною. І своїм розпорядження вказаний орган встановив час спілкування йому з дитиною без обов'язкової присутності матері дитини: 1; 3; 5 вихідні щомісяця з 17 години п'ятниці до 17 години неділі; офіційні державні свята України - порівну між батьками та за попередньою домовленістю з матір'ю дитини; протягом літнього періоду - 15 днів за попередньою домовленістю між батьками. При цьому зобов'язано батька [PERSON] дотримуватись режиму харчування та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дитини - [PERSON], а також зобов'язано матір дитини - [PERSON] не перешкоджати батьку брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини - [PERSON] Однак вказане розпорядження відповідачка не виконує, вона продовжує вигадувати обставини, на підставі яких унеможливлює спілкування з донькою. 28.12.2014 року вона не дозволила відвести дитину до цирку за наявності у нього квитків, двічі 2013-2014 років не надала нотаріального дозволу на виїзд дитині за кордон з батьком. Тому просить зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, зобов'язати виконувати розпорядження Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, а також зобов'язати відповідачку оформити нотаріальну заяву про її дозвіл на виїзд доньки [PERSON] за кордон з батьком строком дії на 3 (три) роки, передавши її [PERSON] через місяць після дня вступу рішення в законну силу. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову не визнали, пояснивши, що відповідачка не чинить перешкоди позивачу у спілкуванні його з дитиною, це саме позивач не виконує графік його побачень з дитиною, встановлений розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державною адміністрацією, і хоче забирати дитину, коли забажає. Однак часто дитина була хворою за наявністю у неї алергії, і не могла бути з батьком, влітку вона перебуває в с. Велика Бугаївка з бабусею, та бували випадки, коли вона вже була запрошеною в гості. 28.12.2014 року вона дійсно не відпустила доньку з батьком в цирк, так як з ранку в неї було свято, присвячене Новому Року. Крім того, позивач не надав конкретних доказів чинення перешкод відповідачкою позивачу у спілкування з дитиною. 3-тя особа: служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, а у своїх листах просила розглянути справу у відсутність свого представника та ухвали рішення в інтересах та на користь дитини (а.с.86; 92). Заслухавши сторони, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позову підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1-2, ст.51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як зазначає ч.2, ст.3 Конвенції „Про права дитини", прийнятої резолюцією №44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 5 цієї Конвенції наголошує, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов'язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім'ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Частина 3, ст.9 Конвенції продовжує, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Частина 2, ст.14 цієї Конвенції передбачає, що держави-учасниці поважають права та обов'язки батьків і у відповідних випадках законних опікунів керувати дитиною в здійсненні її права методом, що відповідає здібностям дитини, які розвиваються. Частина 1, ст.18 Конвенції вказує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Ч.2 цієї ж статті зазначає, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] з 7.08.2007 року по 14.11.2011 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], тобто, на день розгляду справи дитині виповнилось повних 7 років. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо: позивач - в Дарницькому районі [ADDRESS], де і зареєстрований, а відповідачка з дитиною, хоч і зареєстровані в [ADDRESS] (а.с.36), однак проживають у Святошинському районі [ADDRESS], що підтверджується довідкою ЖЕО „Мрія" від 16.06.2014 року (а.с.65). Згідно акту обстеження умов проживання дитини від 3.09.2014 року, складеного працівниками служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, в квартирі [ADDRESS] умови проживання добрі, кімнати використовуються за призначенням, санітарно-гігієнічний стан добрий, для виховання та розвитку дитини відведено окрему кімнату, яку сучасно мебльовано з урахуванням віку та статі: розміщено ліжко, шафа, письмовий стіл, іграшки, розвиваючі ігри, висновок: для проживання дитини створені всі умови (а.с.60). Крім того, позивач зазначив, що особисто не давав згоди на проживання дитини з матір'ю, однак протягом 2011-2015 років до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з батьком не звертався. Позивач [PERSON] працює старшим оперуповноваженим відділу охорони МК Міндоходів України ОУ ГУ Міндоходів у м. Києві і позитивно характеризується за місцем роботи (а.с.34). Згідно ч.2, ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частина 3 цієї ж статті наголошує, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як вбачається з наданих фотографій протягом 2012-2013 років позивач разом з відповідачкою та дитиною відпочивали в Криму (Україна), на о. Родос (Греція), а також в м Барселоні (Іспанія) (а.с.95-142). Витрати на вказані подорожі оплачував позивач, що не заперечувала відповідачка у судовому засіданні. Однак ствердження [PERSON] про те, що [PERSON] не займався дитиною на відпочинку: не гуляв з нею, не вчив її плавати, не розважав її, суд не може покласти в основу рішення, поскільки вони спростовуються зображеннями вказаних фото, де батько мандрує з дитиною на коні (а.с.97-98; 125-126; 128), здійснює прогулянки в лісі (а.с.103; 129-130; 140), розважається в басейні (а.с.99-102; 116-117), вчить дитину плавати (а.с.131-132), купається в морі (а.с.95; 97; 101; 112; 121; 127), відвідує зоопарк (а.с.118), катається на повітряній кулі (а.с.104-108; 135-139), відпочивають разом ввечері (а.с.112-117; 124). Однак протягом того ж 2012 року відповідачка перешкоджала бачитись позивачу з донькою без її присутності, вчиняла сварки у присутності дитини, тому [PERSON] на початку 2013 року звернувся до Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації з заявою вмзначити участь його як батька у вихованні його дитини [PERSON]. Як наголошує ч.3, ст.15 Закону України „Про охорону дитинства" у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. З'ясувавши всі обставини, викладені у заяві позивача, Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація винесла розпорядження №114 від 11.03.2013 року, за яким визначено участь [PERSON] у вихованні його доньки [PERSON], встановивши йому час для спілкування з дитиною без обов'язкової присутності матері дитини: 1; 3; 5 вихідні щомісяця з 17-00 годин п'ятниці до 17-00 годин неділі; офіційні державні свята України - порівну між батьками та за попередньою домовленістю з матір'ю дитини; протягом літнього періоду - 15 днів за попередньою домовленістю між батьками. При цьому зобов'язано батька [PERSON] дотримуватись режиму харчування та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дитини - [PERSON], а також зобов'язано матір дитини - [PERSON] не перешкоджати батьку брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини - [PERSON] (а.с.30-31; 33). Однак і після винесення вказаного розпорядження, зміст якого був відомий відповідачці, що вона і підтвердила у судовому засіданні, остання продовжувала перешкоджати позивачу у спілкуванні з дитиною. Так [PERSON] уклав договір на туристичне обслуговування №К173/131211-1 від 11.12.2013 року з ДП „А.Е.Т. Джоін АП", за змістом якого він оплатив поїздку на відпочинок до Шрі-Ланки в готелі „CORAL SANDS 3*+" з 12.12.2013 року по 19.12.2013 року на 2 особи: себе та доньку [PERSON] (а.с.19-29), а також 19.03.2014 року позивач уклав договір на туристичне обслуговування №К173/140319-1 з ТОВ „Наталі Турс", за змістом якого він оплатив поїздку на відпочинок до Андори в готелі „Pere d'Urg 3*" з 22.03.2014 року по 29.03.2014 року також на 2 особи: себе та доньку [PERSON] (а.с.8-18). Але відповідачка не надала згоду на виїзд за кордон дитини з батьком, не обґрунтувавши в судовому засіданні поважності підстав. Відділ опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації у своєму висновку від 7.11.2014 року висловив думку встановлення зустрічі батька з дитиною: 1; 3; 5 тиждень місяця з 17-00 годин п'ятниці до 18-00 годин суботи; місяць під час літньої відпустки батька; тиждень весняних канікул; тиждень зимових канікул (а.с.87-88). Однак суд не може взяти до уваги вказану визначену участь у вихованні дитини батьком [PERSON], поскільки на даний час вже встановлена така участь батька розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №114 від 11.03.2013 року, яка на даний час не скасована, не змінена, не визнано судом розпорядження незаконним, при цьому графік, зазначений у висновку звужує період спілкування батька з дитиною, тобто обмежує встановлене його право. Згідно ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. 30.09.2014 року [PERSON] звернувся до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою про невиконання [PERSON] вимог розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №114 від 11.03.2013 року. За змістом висновку по результатам перевірки матеріалів ЄО №43120 від 30.09.2014 року під час проведення додаткової перевірки стало відомо, що [PERSON] не виконує вказане розпорядження, так як вважає, що її колишній чоловік [PERSON] не має досвіду по догляду за донькою [PERSON], яка має алергічне захворювання та категорично відмовляється від зустрічей з батьком (а.с.150-151). А своїм листом від 30.10.2014 року заступник начальника Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві повідомив позивача про проведення з [PERSON] профілактичної бесіди стосовно вчинення нею перешкод у спілкуванні з дитиною (а.с.152). Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що поскільки відповідачка чинила перешкоди позивачу у спілкуванні з їх спільною дитиною, двічі не надала дозволу позивачу на виїзд за кордон з ним дитини, тому в цій частині позов підлягає задоволенню, так як права батьків є рівними щодо виховання їх спільної дитини і право батька підлягає захисту в судовому порядку, і відповідачку необхідно зобов'язати не чинити перешкоди позивачу у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною: донькою - [PERSON], [INFO] та зобов'язати її оформити нотаріальну заяву про її дозвіл на виїзд доньки [PERSON] за кордон з батьком [PERSON] строком дії на 3 (три) роки, передавши її [PERSON] через місяць після дня вступу рішення в законну силу. За правилами ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Поскільки позивач [PERSON] не надав конкретних доказів порушення відповідачкою [PERSON] вимог розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №114 від 11.03.2013 року з зазначенням дати, часу, місця і змісту порушення, тому в задоволенні частини позову про зобов'язання виконати зазначене розпорядження необхідно відмовити. Як наголошує ч.1, ст.9 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на вільне висловлювання особистої думки, формування власних поглядів. Частина 2, ст.14 цього ж Закону зазначає, що під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. В підготовчій стадії судового засідання сторони, а також представник відповідачки, не заявляли клопотання про допит в якості свідка малолітньої [PERSON], що є їхнім правом, однак після допиту сторін представник відповідачки [PERSON] заявив клопотання про допит дитини в якості свідка, обґрунтовуючи тим, що між поясненнями сторін є вагомі розбіжності, однак в задоволенні клопотання було відмовлено, поскільки він не зміг пояснити чому не заявив це клопотання на підготовчій стадії судового розгляду, крім того, в даному випадку не може бути допитана особа в якості свідка, яка проживає разом зі стороною, після допиту сторін з оголошенням перерви на певний термін, коли і позивач, і відповідачка знають зміст позицій кожного. Суд не може покласти в основу рішення висновок спеціаліста-психолога №81 від 9.09.2014 року (а.с.72-74), поскільки він ґрунтується на поясненнях [PERSON], яка є зацікавленою стороною в негативному висновку щодо позивача, так як на дату його складання вона вже отримала позовну заяву з додатками по даній цивільній справі, маючи при цьому позицію не визнання позову, а також ґрунтується на поясненнях дитини [PERSON], у якої брали інтерв'ю в присутності матері, відповідачки по справі.

Outcome: partial