Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.07.2019 р. звернулася до суду м. Полтави з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Прохала визнати за нею право власності на 1/2 частку у складі спільного часткового права власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок літер "А-2, А1-2,а" загальною площею 241,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на 1/2 частку у складі спільного часткового права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку ст. 70 Сімейного кодексу України. Позовні вимоги обгрунтовані тим фактом, що сторони не можуть домовитися про порядок поділу такого майна. 15.08.2019 р. по справі було відкрите провадження та справа була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. 29.08.2019 р. відповідач [PERSON] звернувся із зустрічним позовом, в якому просить визнати право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 34,0 кв.м., житловою площею 21,6 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовує тим , що вищевказана квартира не підпадає під визначення майна , придбаного під час шлюбу .На даний час він є квартиронаймачем даної квартири та маж намір її приватизувати . Однак , цього не може зробити, оскільки ЖЕП « Будівельник « на балансі якого знаходиться дана квартира знаходиться в стані ліквідації , відділ приватизації припинив свою роботу , а будинок не передавався на баланс Полтавської міської ради , тому виник правовий колапс внаслідок якого він не може використати свої житлові чеки та здійснити приватизацію житла. Позивач [PERSON] 25.10.2019 р. уточнила позовні вимоги в частині поділу спільного майна подружжя та просить припинити право спільної сумісної власності за відповідачем на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , визнати за позивачем та відповідачем власності на Ѕ кожного частку у складі спільної часткової власності на житловий будинок літер "А-2, А1-2,а" загальною площею 241,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16.09.2019 р. обидва позови були об`єднані в одне провадження та залучено до участі в справі в якості 3 особи , що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору- Державне комунальне житлово- експлуатаційне підприємство « Будівельник « . В судове засідання сторони не з`явилися надавши суду заяви про розгляд справи без їх участі. 3-тя особа ЖЕП « Будівельник « в судове засідання не з*явився , надавши суду відзив на позов, в якому зазначив , що майно, закріплене за ДК ЖЕП « Будівельник « належить йому на праві повного господарського відання . Згідно ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. [PERSON] як єдиний квартиронаймач має право придбати квартиру у власність на підставах , передбачених чинним законодавством .ДКЖЕП « Будівельник « у зв`язку зі звільненням всього персоналу внаслідок ліквідації, фактично припинив роботу відділ приватизації, тому немає можливості забезпечити створення та функціонування на підприємстві уповноваженого органу на приватизацію . Дослідивши матеріали справи , суд встановив такі фактичні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Згідно Роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. З наявних доказів встановлено, що за час шлюбу сторонами було придбане набуто нерухоме майно - житловий будинок літер "А-2, А1-2,а" загальною площею 241,4кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який є спільною сумісною власністю подружжя. У відповідності до свідоцтва про право власності на нерухоме майно житло, індексний номер 49490410 від 10.12.2015р. титульним власником будинку є [PERSON] , як співвласник, а право власності позивача [PERSON] майна не підтверджене документально. На підставі норм ст. 392 Цивільного кодексу України зацікавлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб`єктивно непідтверджене право власності на частку в спільному майні. У відповідності до ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування. Аналізуючи вимоги сімейного та цивільного кодексу , суд вважає, що частки сторін є рівними та кожному з них належить по 1\\2 частині домоволодіння , розташованого по [ADDRESS] . Щодо вимог зустрічного позову, то вони підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно наказу Управління майном Полтавської обласної державної адміністрації від 04.07.1997р. № 56 в зв`язку зі зміною назви Управлінню житлово-комунального господарства на Державне комунальне житлово-експлуатаційне підприємство "Будівельник" був затверджений статут цього підприємства. У відповідності до пп. 4.1 статуту третьої особи, затвердженого розпорядженням Виконкому Полтавської міської ради від 126.01.1997р. № 58-р (перереєстровано розпорядженням від 28.07.1997р. № 433-р) майно підприємства становлять основні фонди та обігові кошти, а також цінності, вартість яких відображається на самостійному балансі підприємства. У відповідності до положень Закону України "Про власність" майно, що закрiплене за ДК ЖЕП "Будівельник", належить йому на правi повного господарського вiдання. Здiйснюючи право повного господарського вiдання, ДК ЖЕП "Будівельник" володiє, користується та розпоряджається зазначеним майном, вчиняючи щодо нього будь-якi дiї, якi не суперечать закону та цiлям дiяльностi пiдприємства. До права повного господарського вiдання застосовуються правила про право власностi, якщо iнше не встановлено законодавчими актами України. Згідно ст. 9 Житлового кодексу України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Згідно ст. 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Отже позивач позивач фактично є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . Крім того, згідно ст. 65-1 ЖК України позивач, як єдиний наймач жилих приміщень, має право придбати займану ними квартири у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Позивач за зустрічним позовом звертався до ДК ЖЕП «Будівельник» із заявою придбати займану квартиру у власність на підставах, передбачених чинним законодавством, а відповідно скористатися своїм правом, передбаченим ст. 65-1 ЖК України. Згідно ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 03.09.2002р. у справі № 8/471 порушено провадження у справі про банкрутство щодо відповідача. Постановою Господарського суду Полтавської області від 08.12.2011р. у справі № 8/471-23/1 розпочато процедуру ліквідації ДКЖЕП "Будівельник". Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 24.09.2015р. у справі № 8/471-23/1 [PERSON] призначено ліквідатором ДКЖЕП «Будівельник» з усіма повноваженнями згідно Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Статтею 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначений вичерпний перелік повноважень ліквідатора, серед якого відсутні повноваження щодо проведення приватизації відомчого житлового фонду тощо. Крім того у ДКЖЕП «Будівельник», в зв`язку зі звільнення всього персоналу внаслідок ліквідації, фактично припинив роботу відділ приватизації. Отже на даний час, маючи повний обсяг повноважень щодо розпорядження житловим фондом, ДКЖЕП «Будівельник» не має можливості забезпечити створення та функціонування на підприємстві уповноваженного на приватизацію житла органу, а відповідно проведення процесу приватизації такого фонду. Тому ЖЕП « Будівельник « по незалежним від неї обставинам не взмозі забезпечити позивачу правом на придбання у власність шляхом приватизації жилих приміщень (квартири). У комунальну власність даний будинок не передавався , тому відсутні правові підстави для звернення з даним позовом до Управління майном комунальної власності міста. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» під приватизацією житлового фонду розуміється відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. При цьому державним житловим фондом є житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Отже позивач за зустрічним позовом, як квариронаймач, має право на приватизацію займаної ним квартир шляхом її безоплатної передачі з житлового фонду у власність, що оспорюється первісним позивачем. ДК ЖЕП «Будівельник» не заперечує проти задоволення позову шляхом визнання за [PERSON] права власності на квартиру. Оскільки на момент звернення до суду з первісним позовом у позивача за зустрічним позовом відсутне підтвердження належності йому вказаної квартири на праві приватної власності, вказане майно не має статусу спільної сумісної власності, набутого подружжям за час шлюбу, а тому до нього не можуть бути застосовані положення, встановлені статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України щодо його поділу. Згідно ст. 15 ЦК України особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є частково обгрунтованими, які підлягають частковому задоволенню. Вимоги відповідача (позивача за зустрічним позовом) є обґрунтованими підлягають задоволенню в повному обсязі. Позовні вимоги сторін не суперечать закону та не порушують чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів. На підставі викладеного,

Outcome: partial