Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

26 жовтня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ "Приват Банк", в якому просить виконавчий напис, вчинений 30 березня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 1938 від 30 березня 2017 року, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", що є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", заборгованості за кредитним договором № ОDW0АК01144171 від 10 вересня 2007 року у сумі 27009,49 доларів США, що за курсом НБУ складає 692253 гривні 23 копійки - визнати таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивує тим, що при вчинені виконавчого напису, приватним нотаріусом не були дотримані вимоги діючого законодавства щодо його вчинення, оскільки приватний нотаріус при вчиненні цього напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та безспірності характеру правовідносин. В порушення ч.2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, позивачу не було направлено письмову вимогу про усунення порушень основного зобов'язання. Окрім того, вказує, що ПАТ КБ «Приват Банк» звертався до Саратського районного суду Одеської області про стягнення заборгованості за кредитним договором №ODW0AK01144171 від 10 вересня 2007 року та позов було задоволено. Нотаріусом не було враховано дане рішення суду. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 70-71). Зокрема, зазначив, що твердження позивача щодо порушення нотаріусом ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» є хибними, оскільки виконавчий напис був вчинений з дотриманням вимог глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих банком документів, що підтверджує безспірність заборгованості: договір, розрахунок заборгованості. На думку представника відповідача, позивач не обґрунтовує відсутність заборгованості або наявність боргу в меншому розмірі, не вказує сум, які ним були сплачені, не підтверджує факт погашення заборгованості жодним документом. Рішення суду, на яке посилається позивач також ним не виконано. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності (а.с.113). Представник третьої особи Саратського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши представника позивача та думку представника Саратського районного відділу державної виконавчої служби, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. 10 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ODW0AK01144171, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 12281,12 доларів США на придбання автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07 вересня 2012 (а.с.56-57). 15 лютого 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. із заявою про вчинення виконавчого напису на копії Кредитного договору № ODW0AK01144171 від 10 вересня 2007 року для стягнення боргу частинами за вищевказаним кредитним договором, а саме: 27009,49 доларів США, що за курсом 25.63 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14 листопада 2016 року складає 692253 гривні 23 копійки з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6252 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 11437,43 доларів США; заборгованості з комісії у розмірі 224,57 доларів США; заборгованості з пені у розмірі 9095,49 доларів США (а.с.51). 30 березня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис № 1938 про стягнення з [PERSON] грошових коштів в загальному розмірі 692253 гривні 23 копійки, з зазначенням строку, за який провадиться стягнення - з 10 вересня 2007 року по 14 листопада 2016 року (а.с. 7). За заявою ПАТ КБ «ПриватБанк», 25 червня 2017 року постановою головного державного виконавця Саратського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області було відкрито виконавче провадження ВП №54290376 по виконанню виконавчого напису №1938 від 30 березня 2017 року про стягнення грошової суми у розмірі 692253 гривні 23 копійки [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.88). Згідно позовної заяви, підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач зазначив наявність спору щодо його заборгованості за кредитним договором, не надання нотаріусу документів, які підтверджують безспірність заборгованості; не направлення позивачу вимоги про усунення порушень основного зобов'язання; закінчення на момент вчинення виконавчого напису встановленого ст.88 Закону України "Про нотаріат" трирічного строку з дня виникнення права вимоги. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок). Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат», передбачено умови вчинення виконавчих написів, згідно із якими нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, як встановлено з матеріалів справи, нотаріусу був наданий не оригінал кредитного договору, а його копія, засвідчена "ПриватБанком" ( а.с. 56-57); замість засвідченої виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, відповідачем було пред'явлено розрахунок заборгованості. Однак, вказані документи не є тотожними та не замінюють один одного, що дає суду підстави вважати, що наданий відповідачем розрахунок заборгованості, з огляду на вимоги пункту 2 вищевказаного Переліку, не є документом, який посвідчує безспірність визначеної суми боргу. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» надано нотаріусу письмову вимогу до [PERSON] про усунення порушень за кредитним договором №ODW0AK01144171 від 10 вересня 2007 року (а.с.55). Однак, в зазначеній вимозі відсутня дата її направлення та вихідний номер. Також, в матеріалах справи відсутнє підтвердження надіслання зазначеної вимоги, а саме: відмітка боржника на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в договорі адресу, що суперечить вимогам п. 2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Таким чином, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. виконавчий напис був вчинений 30 березня 2017 року з порушенням вимог п. 2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Як зазначено у ст. 90 Закону «Про нотаріат», стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». При цьому, нотаріус повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов'язання та їх безспірність. На підтвердження заявлених вимог позивачем надано суду лист ПАТ КБ «Приватбанку» №30.1.0.0/2-111108/1867 від 16 листопада 2011 року (а.с.10), з якого вбачається, що в забезпечення виконання умов договору №ODW0AK01144171 від 10 вересня 2007 року позивачем був наданий ПАТ КБ «Приватбанк» належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки GEELY MR7151A, номер кузова [NUMBER], який 10 травня 2011 року був реалізований за вартістю 4385,96 USD, а зазначені кошти були зараховані на транзитний рахунок позивача. Рішенням Саратського районного суду Одеської області № 2-19/12 від 10 червня 2013 року, яким вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №ODW0AK01144171 від 10 вересня 2007 року були задоволені (а.с.11-12). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2014 року рішення Саратського районного суду Одеської області №2-19/12 від 10 червня 2013 року змінено в частині стягнення неустойки (пені), в іншій частині залишено без змін (а.с.13-14). Однак, вказані обставини не були зазначені ПАТ КБ «ПриватБанк» в заяві про видачу виконавчого напису та не були враховані нотаріусом при його вчиненні. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У пункті 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що однією з об'єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред'явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з'ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. Суд вважає, що приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності заборгованості, що підлягає стягненню, не звернув уваги на наявність обставин, передбачених п. 2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовій збір в розмірі 640 гривень (а.с. 1).

Outcome: approved