Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ Стислий виклад позиції позивача У листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Миколаївської міської ради, треті особи- Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, Управління комунального майна, про стягнення відшкодування майнової шкоди у розмірі 21587 грн. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 13.10.2017 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася у [ADDRESS] , завдано шкоду автомобілю «Ssang Yong Rexton», що належить на праві власності [PERSON] , та яким він і керував. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11січня 2018 року як особу, відповідальну за вчинення організаційно-розпорядчих дій з експлуатаційного утримання вулиць та доріг м. Миколаєва, та яка порушила вимоги ст. 12 ЗУ « Про дорожній рух», яке виразилось в наявності вибоїни дорожнього покриття розміром 1,1х1,0 м, глибиною 0,20 м, звільнено від притягнення до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 140 ч.4 КУпАП. Оскільки відповідно до ч.1 ст.16 ЗУ «Про автомобільні дороги», вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходиться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю, то відповідач і повинен нести цивільно-правову відповідальність. Рух справи та процесуальні дії суду. Протоколом автоматизованого розподілу від 26.11.2019 року дана справа передана судді Черенковій Н.П. Ухвалою від 28.11.2019 року дана позовна заява залишена без руху. На виконання вказаних вимог . позивачем 20.12.2019 року направлена позовна заява із клопотанням про витребування доказів. Після виконання вимог ст.ст. 27, 187 ЦПК України, ухвалою від 24.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 31.03.2020 року, задоволено клопотання , та витребувано з архіву Центрального районного суду м. Миколаєва матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 140 ч.4 КУпАп ( № 490\\9141\\17). За заявою представника відповідача від 27.03.2020 року, підготовче судове засідання від 31.03.2020 року відкладено на 07.05.2020 року. Стислий виклад заперечень відповідача та третіх осіб. 06.04.2020 року від Управління комунального майна надійшли пояснення, які полягають у наступному. Відповідно до ст. 24 ЗУ Про дорожній рух», власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи, несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, що знаходяться у їх віданні. За ч.2 ст. 135 Господарського Кодексу України, власник має право особисто або через уповноважені ним органи з метою здійснення підприємницької діяльності засновувати господарські організації, закріпляючи за ними належне майно, зокрема, на праві господарського відання. Згідно з Розпорядженням Фонду комунальної власності міської ради від 10.01.2003 року № 8-р «Про закріплення комунального майна «Закріплено за КП «Елу автодоріг» забезпечити правильне ведення бухгалтерського обліку автодоріг, його збереження та ефективне використання, своєчасно здійснювати капітальний та поточний ремонти. Крім того, відповідно до п.2 Єдиних правил ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених Постановою кабінету Міністрів України № 198 від 30.03.1994 року, ремонт та утримання доріг, що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору, а тих, що перебувають у комунальній власності - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями. Посилаючись на викладене, і просили про відмову у задоволенні пред`явлених позовних вимог. 06.04.2020 року представником відповідача наданий відзив на позов, у якому просили про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Представницькі органи місцевого самоврядування, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень в порядку і межах, визначених законом. Миколаївська міська рада рішенням № 16\\32 від 23.02.2017 року закріпила за Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради повноваження з контролю за організацією робіт житлово-комунальними підприємствами міста та управителями утримання та ремонту об`єктів благоустрою: доріг, тротуарів, технічних засобів організації дорожнього руху, тощо. Крім того, Миколаївською міською радою з метою здійснення господарської діяльності для вирішення соціально-економічних проблем міста по управлінню, утриманню і експлуатації доріг, мостів, створено КП «Експлуатаційне лінійне управління автодоріг» (далі КП «ЕЛУ автодоріг»). Таким чином,міська рада зі свого боку виконала всі покладені на неї завдання у сфері утримання вулиць і доріг міста відповідно до діючих норм, у тому числі і до забезпечення безпеки руху, зокрема, створила підприємство, відповідальне за стан доріг та закріпила повноваження з відповідного контролю за Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, отже, шкода завдана не з вини Миколаївської міської ради. При цьому, відповідальність за пошкодження автомобіля через неналежний стан дороги, несе балансоутримувач доріг (позиція ВС від 04.06.2018 року по справі № 760\\9273\\16-ц). В даному випадку, вибоїна знаходиться на ділянці дороги по улиці Пограничній, навпроти будинку 159, яка закріплена на праві господарського відання за КП «ЕЛУ автодоріг», що підтверджується розпорядженням. Ухвалою суду від 07.05.20209 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 26.06.2020 року, задоволено клопотання позивача про допит у якості свідка [PERSON] . Даний свідок допитаний у судовому засіданні 26.06.2020 року. Ухвалою суду від 26.06.2020 року у задоволенні клопотання адвоката Власенко С.О. про витребування та огляд з місця події 13.10.2017 року фото, які знаходяться у поліції, та недолучені до адміністративної справи № 490\\9141\\17- відмовлено. При цьому, в порядку ст. 12 ЦПК України, судом роз`яснені сторонам наслідки вчинення або невчинення відповідних процесуальних дій, та оголошено перерву у судовому засіданні. На виконання ухвали суду, позивачем 13.07.2020 року направлено у розпорядження суду рішення Миколаївської міської ради від 14.12.2017року № 31\\4 «Про внесення змін до Статуту комунального підприємства «ЕЛУ автодоріг», інформацію про те, що дане підприємство є юридичною особою та не перебуває в стані припинення, витяг із рішення № 156\\32 «Про затвердження Положень про виконавчі органи Миколаївської міської ради». Позивач та його представник уточнень щодо відповідача, доказів у підтвердження позовних вимог, не надали. Сторони до судового засідання не з`явились, просили про розгляд справи у їх відсутність. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ [PERSON] є власником автомобіля [NUMBER] , 2007 рокувипуску SSANGYONGREXTON , що підтверджується свідоцтвом про право власності [NUMBER] . 13.10.2017 року близько 21 год. 40 хв. у м. Миколаєві в районі вулиці Погранична, 159 сталося ДТП за участю вказаного транспортного засобу під керуванням [PERSON] та транспортного засобу « KIA Magentis» номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Актом обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 13.10.2017 року вбачається, що у [ADDRESS] , встановлено, що покриття проїзної частини має яму, розміром 1,10х1,0 м, глибиною 0,20 м, та відсутні огородження. 17.10.2017 року у відношенні [PERSON] складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч.4 ст. 140 КУпАП, згідно з яким остання, 13.10.2017 року, являючись відповідальною посадовою особою за вчинення організаційно-розпорядчих дій з експлуатаційного утримання вулиць та доріг м. Миколаєва, порушила вимоги ст. 12 ЗУ « Про дорожній рух», п.11 КМУ № 198 від 30.03.1994 року. наказ Державного комітету України з питань ЖКГ № 154 від від 234.09.2008 року, п.п. 3.1.1., 3.1.2., ДСТУ 3587-97, що виразилось у наявності вибоїни дорожнього покриття розміром 1,1х1,0 м., глибиною 0,20 м., що привело до скоєння дорожньо-транспортної події з матеріальними збитками за участю вказаних вище автомобілей. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.01.2018 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Судом встановлено, що на підтвердження вини [PERSON] , уповноваженою особою, яка склала протокол, не надано документів, які б підтверджували, що саме вона є особою, відповідальною за стан дорожнього покриття та в її обов`язки входить забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні доріг і вулиць. ТОВ «Ультра Марин» складено видаткову накладну № 223 від 17.10.2017 року на ім`я [PERSON] про вартість матеріалів на суму 16 760, 00 грн., та акт виконаних робіт від 21.10.2017 року на суму 2727,00 грн. За актом виконаних робіт від 20.10.2017 року ПП [PERSON] рихтувально-зварювальні роботи, розбірка-збір становлять 1700 грн., ФОП [PERSON] від [PERSON] прийнято 400,00 гр. за регулювання кутів установки коліс. Допитана у якості свідка [PERSON] підтвердила наявність ДТП 13.10.2017 року та наявність вибоїн на дорозі. Доказів про причини ДТП, наявність причинно-наслідкового зв`язку між подією та наслідками, встановлення пошкоджень автомобілей не надано. ІІІ. ПОЗИЦІЯ СУДУ Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі , в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно п.п.31-32 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання щодо передачі іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення та створення у разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення з іншими суб`єктами комунальної власності спільних проектів або спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, установ та організацій, визначення повноважень цих органів та служб. Пунктом 3.5.1 Положення про Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, затвердженого рішенням № 16\\32 від 23.02.2017 року, визначено, що до повноважень департаменту належить контроль за організацією робіт житлово-комунальними підприємствами міста та управителями згідно з діючими нормами з утримання та виконання ремонту житлово-комунального призначення, в тому числі утримання та ремонту об`єктів благоустрою (доріг, тротуарів та ін.). Крім того, Миколаївською міською радою з метою здійснення господарської діяльності для вирішення соціально-економічних проблем міста по управлінню. Утриманню і експлуатації доріг, створено КП « Експлуатаційне лінійне управління автодоріг». Розпорядженням від 10.01.2003 року № 8-р, за КП «Елу автодоріг», закріплено дороги згідно з додатком до розпорядження, які розташовані в Заводському районі м. Миколаєва на праві повного господарського відання, згідно чинного законодавства. КП постановлено ведення бухгалтерського обліку майна, його збереження та ефективне використання, своєчасне здійснення капітального та поточного ремонту майна, що передано у повне господарське відання. За додатком до вказаного розпорядження, [ADDRESS] знаходиться на балансі КП «ЕЛУ автодоріг» (колишня Чигріна). За п.1.3 Статуту КП «ЕЛУ автодоріг», підприємство є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банку, не є власником основних засобів переданих на баланс для виконання робіт по експлуатації та ремонту доріг, має право від свого імені заключати договори, нести обов`язки, бути позивачем та відповідачем у суді. Пунктом 2.1 Статуту визначено, що предметом діяльності КП « Елу автодоріг» є виконання поточного ремонту автомобільних доріг; капітальний ремонт доріг,реконструкція та будування доріг. За приписами ст.ст. 263,265 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини третьої статті 14, частини першої статті 16 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи, несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. За змістом статті 10 Закону України «Про автомобільні дороги» державне керування автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якої направляється й координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади в області транспорту і який має свої органи керування на місцях. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Відповідно до пункту 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198, власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, шляхо-експлуатаційні організації зобов`язані своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху. Відповідно до пункту 12.1 Правил дорожнього руху України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Пунктом 12.3 Правил дорожнього руху передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості або до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. У частині другій статті 1193 ЦК України встановлено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пункту 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Згідно із пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Правила про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п.), а не проста необачність. Рішення суду базується на доказах. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягаютьвстановленню при ухваленні рішення. При цьому, обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.( ст.ст. 77,78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи. Які входять до предмету доказування. (ст. 80 ЦПК України). За приписами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Встановивши у сукупності вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про те, що у завданні шкоди винних осіб відповідача у встановлений законом спосіб не встановлено, та цих доказів сторонами суду не надано ( заключення експертизи, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, тощо). Між тим, в силу ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи. Поданим відповідно до цього кодексу. в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд не збирає доказів. Своїм правом, яке судом роз`яснено в порядку ст. 12 ЦПК України, позивач не скористався. За такого, щодо винних дій (бездіяльності) відповідача, які б перебували у причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, суд не встановив та дійшов висновку що позов задоволенню не підлягає. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позову, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд свої процесуальні дії обґрунтував, врахувавши при цьому, що доказування не може ґрунтуватися виключно на припущеннях IV. ВИСНОВКИ ЗА НАСЛІДКОМ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ. Відповідно до положень частини першої статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду наведено у статті 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №902/320/17). Окрім цього, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини, зокрема у зв`язку із наявністю вини іншої особи або через дію об`єктивних обставин (аналогічна усталена правова позиція наведена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 686/10520/15, від 08.05.2018 у справі № 922/2026/17, від 21.09.2018 у справі № 910/19960/15). Крім цього згідно правової позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 суд самостійно встановлює наявність чи відсутності складу цивільного правопорушення у деліктних правовідносинах. Отже, у розумінні наведених положень у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами. Таким чином, причинами заподіяння власнику транспортного засобу матеріальної шкоди, є неналежне виконання обов`язків відповідної служби автомобільних доріг. Відповідна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2019 року в справі № 369/4095/16-ц (провадження № 61-27894св18), від 13 лютого 2019 року в справі № 0508/1310/2012 (провадження № 61-5632св18) тощо. Якщо дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок пошкодження проїзної частини та в результаті невиконання власником (балансоутримувачем) покладених на нього вказаними нормативно-правовими актами обов`язків щодо належного експлуатаційного утримання автодороги, забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці, в тому числі, шляхом обмеження швидкості руху на вказаній аварійній ділянці шляхом встановлення попереджувальних дорожніх знаків, то останній несе відповідальність згідно з вимогами діючого законодавства. Аналогічні висновки містяться в Постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року в справі № 0508/1310/2012 провадження № 61-5632св18, та Постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 748/60/17 провадження № 61-16100св18. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи системний аналіз наведених норм та правил, суд зауважує про те, що Миколаївська міська рада довела відсутність своєї вини у даних правовідносинах, а за такого позов задоволенню не підлягає. Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 748/60/17, від 08.05.2018 у справі №554/13464/15-ц, від 20.12.2018 у справі №185/8229/16-ц, від 13.02.2019 у справі № 0508/1310/2012. Для виникнення в особи обов`язку з відшкодування шкоди за змістом вимог частини другої статті 1172 ЦК України, крім наявності загальних умов (наявність шкоди, протиправність поведінки, вина та причинно-наслідковий зв`язок між збитками та протиправною поведінкою), необхідною є наявність спеціальних умов, які визначаються залежно від суб`єктивного складу відповідних відносин, зокрема, наявність договору підряду та дія підрядника за завданням замовника. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 923/342/16 та у постановах Верховного Суду України від 15.09.2015 року у справі № 6-1083цс15, від 28.11.2011 року у справі № 3-117гс11, а також №904/5489/18 від 16.04.2020 року. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 "Ковач проти України","Мельниченко проти України", "Чуйкіна проти України"). Європейський Суд вказав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визнано тільки у світлі конкретних обставин ("Проніна проти України", "Сєрявін та інші проти України"). У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, судові витрати , пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed