Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

07 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовною заявою, яку в подальшому було уточнено, про визнання незаконним та скасування наказу № 670/ос, виданого 11 листопада 2018 року виконуючим обов`язків начальника виробничого підрозділу «Маріупольське вагонне депо» філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця», за яким [PERSON] звільнено з посади начальника пасажирського поїзда на підставі підпункту «а» п. 18 контракту № 303 від 30 червня 2017 року, п. 8 ст. 36 КЗпП України; поновлення позивача на посаді начальника пасажирського поїзду Дільниці з обслуговування пасажирських вагонів на шляху прямування виробничого підрозділу "Маріупольське вагонне депо" філії "Пасажирської компанії" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з 12 листопада 2018 року на умовах, викладених у контракті № 303 від 30 червня 2017 року; стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з 12 листопада 2018 року по день винесення рішення ; стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000 грн. 00 коп., а також судові витрати в сумі 5800 грн., посилаючись на те, що його було безпідставно звільнено з посади. 07 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та з урахуванням ст. 19 ЦПК України суд вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження, без виклику сторін. 05 березня 2019 року ухвалою суду було задоволено клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін задоволено. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] . - адвокат Оснач Л.О. та позивач [PERSON] підтримали позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] . заперечувала проти задоволення позовної заяви, посилаючись на їх безпідставність. У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача посилається на те, що [PERSON] був звільнений правомірно, оскільки проведеною перевіркою було встановленні факти перевезення безквиткових пасажирів у поїзді № 123/124, сполучення Костянтинівка-Київ, під керівництвом позивача. Третя виконуючий обов`язки начальника Маріупольського вагонного депо Філіалу "Пасажирської компанії" ПАТ "Укрзалізниця" Кірєєв В.В у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, [PERSON] з 30 червня 2017 року був призначений на посаду начальника пасажирського поїзда на умовах контракту, що підтверджується наказом виконуючий обов`язки начальника Маріупольського вагонного депо Філіалу "Пасажирської компанії" ПАТ "Укрзалізниця" від 30.06.2017 року за № 120/ос зі строком до 01.07.2020 року. Відповідно до пп. А п. 18 контракту № 303 від 30 червня 2017 року працівник може бути звільнений, а контракт розірваний з ініціативи роботодавця достроково у разі встановлення факту перевезення безквиткових пасажирів або надлишкової поклажі особисто або членами поїзної бригади. 11 листопада 2018 року, згідно з наказом виконуючого обов`язки начальника Маріупольського вагонного депо Філіалу "Пасажирської компанії" ПАТ "Укрзалізниця" від 11 листопада 2018 року № 670/ос, позивача було звільнено з посади начальника пасажирського поїзда на підставі п.8 ст. 36 КЗпП України. Зазначеним положенням контракту (підпункт «а» пункту 18) передбачено, що працівник може бути звільнений, а контракт розірваний з ініціативи роботодавця достроково у разі встановлення факту перевезення безквиткових пасажирів або надлишкової поклажі особисто або членами поїзної бригади. Підставою для видання наказу про звільнення позивача став «Акт проведення перевірки пасажирського поїзду № 123» від 27 жовтня 2018 року, складений за результатами перевірки вказаного поїзду працівниками Департаменту безпеки ПАТ «Укрзалізниця». Відповідно до цього акту, під час перевірки поїзду працівниками Департаменту безпеки виявлено 20 пасажирів без відповідних документів на проїзд, а також перелічено номери вагонів, у яких, виявлені безбілетні пасажири, та вказано ПІБ провідників цих вагонів. Ст. 4 ЦПК України, передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності з ч. 4 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Відповідно до листка непрацездатності, серія АДГ № 239698, виданий Волноваською районною лікарнею № 1 з 05.11.2018 року по 19.11.2018 рік позивач перебував на стаціонарному лікуванні. Відповідно до вказаного листка непрацездатності [PERSON] мав стати до роботи 19.11.2018 року. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з роботи відбулось в порушення положення ч. 2 ст. 41 КЗпП України, а тому заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Із наданої відповідачем довідки від 09.01.2019 року вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача складає 533,12 грн. Враховуючи, що позивач був незаконно звільнений 11 листопада 2018 року та має бути поновлений на роботі, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу . Період вимушеного прогулу у листопаді 2018 року - 15 днів, грудень 2018 року - 20 днів, січень 2019 року -21 день, лютий 2019 - 20 днів, березень 2019 - 20 днів, квітень 2019 - 20 днів, травень 2019 - 14 днів. Отже, розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача за час вимушеного прогулу з 11.11.2018 по 22.05.2019 становить 130 х 533,12 = 69 305 грн. 60 коп. Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Положеннями п. 10-1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Проаналізувавши встановлені обставини по даній справі, що стосуються наявності порушених нормальних життєвих зв`язків позивача, суд вважає доведеними обставини наявності душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. Суд погоджується з доводами позивача стосовно завдання йому моральної шкоди. З урахуванням характеру моральної шкоди, суд дійшов висновку, що у її відшкодування стягненню з відповідача підлягають грошові кошти у розмірі 1000 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні позовних вимог, суд вважає, що слід стягнути судовий збір з відповідача у дохід держави у розмірі 2819,20 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним, документально підтверджені судові витрати в сумі 5000 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial