Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

У лютому 2013 року Публічне акціонерне товариство "Ерсте Банк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 71 187 грн. 09 коп. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ "Ерсте Банк" (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] 29.11.2011 року було укладено кредитний договір та договір страхування з фізичною особою №014/ZAZ6YQ/3/001, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 50 000 грн. на споживчі цілі, а відповідач у свою чергу зобов"язувався погасити кредит зі строком користування кредитними коштами 36 календарних місяців, сплатити за його користування проценти у розмірі 31% річних. Позивач виконав умови кредитного договору та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується випискою по рахунку позичальника [NUMBER] та заявою на видачу готівки №8 від 30.11.2011 року. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON], умов кредитного договору від 29.11.2011 року, а саме у зв»язку з порушенням строків сплати платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків. Ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання, від 01.04.2014 року прийнято до спільного розгляду та об'єднано у одне провадження первісний позов із зустрічною позовною заявою [PERSON] до ПАТ «Фідобанк», ПАТ СК «Юпітер Вієнна Іншуранс Груп» про визнання недійсним кредитного договору. Обґрунтовуючи зустрічний позов [PERSON] посилався на те, що між ПАТ "Ерсте Банк" (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») та [PERSON] 29.11.2011 року не укладався згаданий кредитний договір та договір страхування з фізичною особою №014/ZAZ6YQ/3/001, відповідачу не отримував кредит у сумі 50 000 грн. на споживчі цілі. 08.10.2011 року [PERSON] загубив свій паспорт громадянина України разом із довідкою про присвоєння індивідуального ідентифікаційного номеру. У зв»язку з чим він 14.10.2011 року з відповідною заявою звернувся до Дарницького РУГУ МВС України в м.Києві, а 20.10.2011 року [PERSON] отримав постанову з Дарницького РУГУ МВС України в м.Києві про відмову в порушенні кримінальної справи і лише 03.02.2012 року відповідач отримав новий паспорт громадянина України. Позивач наполягав на тому, кредитний договір від 29.11.2011 року не укладав з ПАТ "Ерсте Банк", грошових коштів не отримував. Крім того, з копії паспорта [PERSON] наданої позивачем (а.с.16) вбачається, що паспорт на ім»я [PERSON] містить фотографію іншої особи, і всі документи надані позивачем до первісного позову підписані не відповідачем, а іншою особою. На підставі викладеного, враховуючи, що [PERSON] не підписував договір №014/ZAZ6YQ/3/001 та додатки до нього і не отримував зазначеної суми кредиту, останній просив суд визнати недійсним кредитний договір та договір страхування з фізичною особою №014/ZAZ6YQ/3/001 від 29.11.2011 року, який укладено між публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк», [PERSON], приватним акціонерним товариством СК «Юпітер Вієнна Іншуранс Груп». Ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання, від 01.04.2014 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] залучено до розгляду справи у якості співвідповідача - СК «Юпітер Вієнна Іншуранс Груп». Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 22.04.2014 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, у зв'язку з чим провадження у справі було зупинено (а.с.122-123). На вирішення експерту поставлено наступне питання: Чи виконані підписи у двох примірниках (один з яких знаходиться у ПАТ "Фідобанк", другий - у ПАТ СК "Юпітер Вієнна Іншуранс Груп") кредитного договору та договору страхування з фізичною особою №014/ZAZ6YQ/3/001 від 29.11.2011 року від імені [PERSON] ([INFO] р.н.) самим [PERSON] чи іншою особою? В липні 2014 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов висновок судової почеркознавчої експертизи, виготовлений Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, у зв'язку з чим провадження у справі було відновлено та призначено розгляд справи у судовому засіданні (а.с.171-176). Представник ПАТ "Фідобанк" у судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був двічі повідомлений належним чином, про що свідчать розписки (а.с. 185, 193), про причини неявки суд не повідомив, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність представника позивача, у згаданій заяві представник позивача позовні вимоги первісного позову підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник [PERSON] у судове засідання з'явилась, позовні вимоги зустрічного позову просила задовольнити, а у задоволенні первісного позову просила суд відмовити. Представник ПАТ СК "Юпітер Вієнна Іншуранс Груп" у судове засідання з'явилась, позовні вимоги первісного та зустрічного позовів залишила на розсуд суду. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов необхідно відхилити, а зустрічний позов необхідно задовольнити виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ "Ерсте Банк" (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] 29.11.2011 року було укладено кредитний договір та договір страхування з фізичною особою №014/ZAZ6YQ/3/001, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 50 000 грн. на споживчі цілі, а відповідач у свою чергу зобов"язувався погасити кредит зі строком користування кредитними коштами 36 календарних місяців, сплатити за його користування проценти у розмірі 31% річних (а.с.6-8). ПАТ «Фідобанк» є правонаступником всіх прав та обов»язків ПАТ "Ерсте Банк", що вбачається зі статуту ПАТ «Фідобанк» у новій редакції, яку затверджено рішенням Спільних Загальних зборів акціонерів, протокол від 14.12.2013 року №69 (а.с.80-84). На підтвердження факту отримання грошових коштів [PERSON] ПАТ «Фідобанк» надало суду кредитний договір та договір страхування з фізичною особою №014/ZAZ6YQ/3/001 від 29.11.2011 року з додатками до нього, на яких міститься підпис ніби-то відповідача [PERSON] (а.с.6-14). В матеріалах справи містяться витребувані судом два оригінальних примірника вказаного договору та додатків до нього, які підписані від імені [PERSON] (а.с.139-148, 150-152). Як вбачається з висновку експерта №49 за результатами судово-почеркознавчої експертизи від 20.06.2014 року, який складено Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, підписи у двох примірниках (один з яких знаходився у ПАТ «Фідобанк», другий - у ПАТ СК «Юпітер Вієнна Іншуранс Груп») кредитного договору та договору страхування з фізичною особою №014/ZAZ6YQ/3/001 від 29.11.2011 року від імені [PERSON] ([INFO] р.н.) виконані не [PERSON] (а.с.171-172). Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 66 ЦПК України визначено, що висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Згідно ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на наведені приписи чинного процесуального законодавства суд бере до уваги та приймає висновок Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №49 від 20.06.2014 року як належний та допустимий доказ того, що [PERSON] не укладав зазначені договори з ПАТ "Ерсте Банк" та ПАТ СК «Юпітер Вієнна Іншуранс Груп». Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України). Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Пунктом 7 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. У свою чергу, згідно до приписів ст.236 ЦК України нікчемний правочин, або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні первісного позову необхідно відмовити повністю, оскільки позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами обставин укладання з [PERSON] кредитного договору та договору страхування з фізичною особою №014/ZAZ6YQ/3/001 від 29.11.2011 року та отримання ним грошових коштів, тоді як зустрічний позов необхідно задовольнити, зважаючи на те, що він ґрунтується на вимогах закону, оскільки [PERSON] доведено суду належними та допустимими доказами факт підписання згаданого договору не ним, а іншою неустановленою особою. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved