Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив: визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порочить його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену інтернет-виданням „Уездные Новости" (http://www.uezd.com.ua) шляхом публікації статті під назвою «[INFO]», опублікованої [INFO] року за посиланням [INFO]; зобов'язати відповідачів спростувати поширену ними інформацію в статті під назвою «[INFO]», опублікованої [INFO] року за посиланням [INFO], опублікованої інтернет-виданням „Уездные Новости" (http://www.uezd.com.ua), шляхом розміщення на цьому ж сайті і тим самим шрифтом, що і спростовуване повідомлення, статті наступного змісту: „На підставі рішення суду та з метою спростування інформації, опублікованої в статті під назвою «[INFO]» повідомляємо, що на підставі рішення суду інформація, опублікована в даній статті визнана недостовірною, такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON]. Інформація в даній статті не відповідає дійсності"; зобов'язати відповідачів видалити з сайту інтернет-видання „Уездные Новости" статтю, опубліковану за посиланням [INFO] під назвою «[INFO]» разом із розміщеними в цій статті світлинами (фотографіями), як таку, що містить недостовірну інформацію. Позов обґрунтовував, тим що [INFO] року на веб-сайті http://www.uezd.com.ua інтернет-видання «Уездные Новости» за посиланням [INFO] опублікована стаття під назвою «[INFO]». Позивач вважає, що інформація опублікована в указаній статті є надуманою, недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність і ділову репутацію. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 листопада 2013 року в позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про спростування недостовірної інформації, відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення є незаконним у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що інформація, яка міститься в оспорюваній статті є оціночними судженнями. Як вказує апелянт публікація містить фактичні дані у формі тверджень, таких як: перебування позивача в м. Києві 27.06.2013 року, порушення позивачем законодавства про працю у зв'язку з відсутністю на робочому місці, персональні дані позивача, включаючи марку, модель, колір і державний номерний знак належного позивачу на праві власності транспортного засобу, підробляння водієм у колишнього міського голови м. Ніжина. Апелянт зазначає, що неодноразово звертав увагу суду першої інстанції на те, що він публічною особою не є. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, відповідачів [PERSON] та [PERSON], які наполягали на законності рішення суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що публікація не є фактичним твердженням, а є оціночним судженням автора щодо роботи керівника КП „ВУКГ" [PERSON] Дана публікація являє собою суб'єктивну думку, а тому не може бути правдивою чи неправдивою. Проте повністю погодитись з таким висновком місцевого суду не може апеляційний суд, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить вимогам чинного законодавства. По справі встановлено, позивач [PERSON] розпорядженням виконавчого комітету Ніжинської міської ради № 47 від 16.08.2012 року був призначений на посаду начальника КП „Виробниче управління комунального господарства" з 23.08.2012 року та звільнений із займаної посади 19.09.2013 року розпорядженням виконавчого комітету Ніжинської міської ради № 70 від 19.09.2013 року (а.с. 48, 88). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] є власником легкового автомобіля марки Mitsubishi Pajero, 2003 року випуску, сірого кольору, реєстраційний № [NUMBER] (а.с. 53). 27.06.2013 року на веб-сайті http://www.uezd.com.ua інтернет-видання „Уездные Новости", за посиланням [INFO], була опублікована стаття під назвою «[INFO]» (а.с 8-9) наступного змісту: «В Києві, біля будівлі спец суду, у робочий час був помічений автомобіль марки Mitsubishi Pajero номерний знак [NUMBER] який належить керівнику комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» [PERSON]. В самому авто знаходилася особа схожа на [PERSON]. Після того, як я почав фотографувати машину, пан директор, рукою продемонстрував яскраво-виражений жест. Варто відмітити, що це вже не перший випадок, коли директор КП «ВУКГ» підробляє особистим водієм засудженого екс-мера [PERSON]. Очевидці неодноразово бачили, коли пан [PERSON] возив тепер вже колишнього мера на судові засідання, які відбувалися у Новозаводському райсуді міста Чернігова. Потім автомобіль [PERSON] частенько підвозив мера і до Апеляційного суду, тепер дійшло і до касаційного. Наголошую, що все це відбувалось у робочий час. Чи всім керівникам комунальних підприємств Ніжина дозволено працювати таким чином? Як вже стало відомо, сьогодні за розпорядженням секретаря міської ради створена спеціальна комісія, по перевірці факту прогулу робочого дня [PERSON]. І тільки аж під кінець робочого дня комісія дійшла до робочого місця пана [PERSON]. Керівник комунального підприємства вже на той час сидів як школяр за столом свого кабінету і чекав на комісію. Нагадаємо, що Кодекс законів про працю в Україні дозволяє звільняти з роботи особу, яка без поважних причин була відсутня на робочому місці більше трьох годин. Суд на сьогодні закінчив із справою [PERSON] вже об 11 годині. І вже по команді когось із комісіянтів «давай [PERSON], бігом!», [PERSON] о пів на другу вже міг на повний газ керувати своїми прибиральниками. А комісія, як на зло, все запізнювалась і порушення виявити не вдалось. Нічого, в наступне може повезе. Нагадаємо інформацію про те, що сьогодні Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ мав розглядати касаційну скаргу екс-мера [PERSON]. Але судове засідання перенесли через те, що сторони не встигли ознайомитися з касаційною скаргою прокуратури Чернігівської області.» Також, із зазначеною статтею опубліковані дві світлини, на яких сфотографований автомобіль Mitsubishi Pajero, сірого кольору, з державними номерними знаками [NUMBER]. Цього ж дня, розпорядженням за підписом секретаря Ніжинської міської ради № 178-К було створено тимчасову комісію відповідно до депутатського звернення для проведення службового розслідування щодо відсутності на роботі керівника КП „ВУКГ" [PERSON] (а.с. 11), за результатами роботи якої було складено акт про те, що 27.06.2013 року о 14 год. 17 хв. директор КП "ВУКГ" [PERSON] знаходився у себе в кабінеті на робочому місці, опитані свідки - працівники бухгалтерії [PERSON]. [PERSON] підтвердили, що [PERSON] знаходився 27.06.2013 року з 8-00 до приїзду комісії на робочому місці (а.с. 12). На думку позивача інформація викладена в зазначеній вище статті є надуманою, недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність і ділову репутацію. Автором вищезазначеної статті є журналіст [PERSON], головним редактором видання «Уездные новости» - [PERSON] (а.с. 8-10). Факт поширення вищезазначеної інформації необмеженому колу осіб на веб-сайті http://www.uezd.com.ua сторонами не заперечується, що відповідно до правил ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно листа ТОВ „Інтернет Інвест" за № 78 від 08.10.2013 року, останнє надає послуги з реєстрації доменного імені [INFO], реєстрантом якого, згідно анкетних даних, є [PERSON] (а.с. 21). У своїй заяві від 07.11.2013 року, адресованій [PERSON], [PERSON] просить передати право адміністрування доменного імені [INFO] на його ім'я з тих підстав, що з дати реєстрації доменного імені [PERSON] був та до теперішнього часу є його фактичним адміністратором, зазначаючи, що [PERSON] з дати реєстрації доменного імені не використовував його, не керував їм та не розміщував на сайті під доменним ім'ям ніяку інформацію (а.с. 35). Факт використання вищезазначеного доменного імені саме [PERSON] підтверджений відповідачем [PERSON] у відгуку на позовну заяву. Саттею 1 Закону України „Про інформацію" поняття інформації визначено як документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються в суспільстві, державі й навколишньому природньому середовищі. Згідно роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У відповідності з п. 12 вказаної постанови належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що належними відповідачами у справі є журналіст [PERSON] як автор статті та головний редактор видання «Уездные новости» [PERSON] як користувач доменного імені [INFO] Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 270 ЦК України передбачено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої наукової і технічної творчості. Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнової права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім"ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Частиною 3 статті 277 ЦК України негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді справ даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно із п. 19 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 47 - 1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на необхідність розрізняння фактів та оціночних суджень і не врахував, що наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень - неможливо, не з'ясував характер поширеної інформації, не розмежував оціночні судження відповідачів від поширених ними фактичних даних, що є недостовірними й підлягають спростуванню. З урахуванням наведеного, апеляційний суд за результатами проведеного аналізу поширеної у статті «[INFO]» інтернет-виданням „Уездные Новости" 27.06.2013 року на веб-сайті http://www.uezd.com.ua інформації, дійшов наступних висновків. Так, в судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що за твердженням самого позивача [PERSON] належний йому автомобіль Mitsubishi Pajero номерний знак [NUMBER] перебував в Києві, їм керував його син [PERSON], який підтвердив зазначене при допиті в судовому засіданні апеляційного суду в якості свідка. Тому інформація: «В Києві, біля будівлі спец суду, у робочий час був помічений автомобіль марки Mitsubishi Pajero номерний знак [NUMBER] який належить керівнику комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» [PERSON]», яка викладена в абзаці першому оспорюваної статті, відповідає дійсності, а відтак не підлягає спростуванню. В абзаці другому зазначеної статті автор вказує „В самому авто знаходилася особа схожа на [PERSON]. Після того, як я почав фотографувати машину, пан директор, рукою продемонстрував яскраво-виражений жест.". Із зазначеною інформацією позивач не погодився та просив визнати її недостовірною, однак така вимога не підлягає задоволенню з огляду на те, що в зазначеному абзаці відсутні фактичні дані, а міститься лише посилання, що на думку автора була особа схожа на [PERSON] Вживання словосполучення „пан директор" вказує лише на констатацію схожості. Тобто в цілому абзац містить припущення автора, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. В третьому абзаці статті зазначено: „Варто відмітити, що це вже не перший випадок, коли директор КП «ВУКГ» підробляє особистим водієм засудженого екс-мера [PERSON]. Очевидці неодноразово бачили, коли пан [PERSON] возив тепер вже колишнього мера на судові засідання, які відбувалися у Новозаводському райсуді міста Чернігова. Потім автомобіль [PERSON] частенько підвозив мера і до Апеляційного суду, тепер дійшло і до касаційного. Наголошую, що все це відбувалось у робочий час. Чи всім керівникам комунальних підприємств Ніжина дозволено працювати таким чином?". У судовому засіданні апеляційного суду позивач [PERSON] зазначив, що він дійсно підвозив [PERSON] до судових інстанцій м. Чернігова та м. Києва, а тому вказана інформація відповідає дійсності і не підлягає спростуванню. Однак позивач заперечував, що вказані вище поїздки відбувались у робочий час. Апеляційний суд вважає, що твердження автора „Наголошую, що все це відбувалось у робочий час" містить фактичні дані, а саме наголошується на неодноразовому порушенні [PERSON] трудового законодавства, відсутності його на робочому місці в робочий час. Дана інформація за своїм змістом є негативною по відношенню до позивача [PERSON], конкретно вказує на протиправні дії вчинені позивачем, а тому є такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Згідно зі ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Враховуючи, що відповідачами не доведено дійсності та правдивості поширеної ними вищезазначеної негативної інформації про позивача, така інформація підлягає спростуванню. Четвертий абзац статті викладений наступним чином: „Як вже стало відомо, сьогодні за розпорядженням секретаря міської ради створена спеціальна комісія, по перевірці факту прогулу робочого дня [PERSON]. І тільки аж під кінець робочого дня комісія дійшла до робочого місця пана [PERSON]. Керівник комунального підприємства вже на той час сидів як школяр за столом свого кабінету і чекав на комісію.". Як вказав сам [PERSON] та підтверджено матеріалами справи зокрема, розпорядженням ВК Ніжинської міської ради № 178-К від 27.06.2013 року та актом тимчасової комісії від 27.06.2013 року, інформація зазначена в першому реченні носить достовірний характер. Позивач просив спростувати інформацію викладену в другому та третьому реченнях зазначеного абзацу, однак остання за своїм змістом є припущенням автора у формі оцінки дій з власної точки зору, не містить фактичних даних, а вираз „сидів як школяр" за змістом є мовним засобом у формі алегорії. Відтак інформація зазначена в другому-третьому реченні четвертого абзацу спірної статті не підлягає спростуванню як оціночне твердження. В п'ятому абзаці статті міститься наступна інформація: „Нагадаємо, що Кодекс законів про працю в Україні дозволяє звільняти з роботи особу, яка без поважних причин була відсутня на робочому місці більше трьох годин." Із змісту зазначеного тексту апеляційний суд не вбачає порушення немайнових прав позивача, оскільки інформація зазначена в цьому абзаці є лише викладенням норми законодавства та не вказує на будь-яку конкретну негативну поведінку чи діяльність особи позивача. В шостому абзаці зазначено „Суд на сьогодні закінчив із справою [PERSON] вже об 11 годині. І вже по команді когось із комісіянтів «давай [PERSON], бігом!», [PERSON] о пів на другу вже міг на повний газ керувати своїми прибиральниками. А комісія, як на зло, все запізнювалась і порушення виявити не вдалось. Нічого, в наступне може повезе." Інформацію викладену в другому та третьому реченні даного абзацу позивач вважає недостовірною, однак така інформація є судженням та припущенням авторів, вираженням їх суб'єктивної думки та погляду, які не можна перевірити на предмет їх дійсності і спростувати. Абзаци сьомий та восьмий викладені наступним чином: „Нагадаємо інформацію про те, що сьогодні Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ мав розглядати касаційну скаргу екс-мера [PERSON]. Але судове засідання перенесли через те, що сторони не встигли ознайомитися з касаційною скаргою прокуратури Чернігівської області." З достовірністю викладеної інформації в зазначених абзацах статті позивач [PERSON] погодився, до того ж вказана інформація ніяким чином не впливає на особисті немайнові права позивача. Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги про визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] наступної інформації: у назві статті „[INFO]" та в тексті статті: „Наголошую, що все це відбувалось у робочий час", оскільки вказані вирази є дійсно недостовірними, образливими, такими, що принижують честь, гідність та порочать ділову репутацію позивача. Враховуючи вимоги п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» про те, що спростування має здійснюватись у такий самий спосіб, у який поширювалась недостовірна інформація підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про зобов'язання [PERSON] та [PERSON] спростувати поширену ними інформацію в статті під назвою «[INFO]» шляхом розміщення на цьому ж сайті статті наступного змісту: „На підставі рішення суду та з метою спростування інформації, опублікованої в статті під назвою «[INFO]» повідомляємо, що інформація, опублікована в назві даної статті „[INFO]" та в тексті статті: „Наголошую, що все це відбувалось у робочий час" визнана недостовірною". Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про спростування недостовірної інформації, то вимоги [PERSON] про зобов'язання відповідачів видалити з сайту інтернет-видання «Уездные новости» увесь текст статті «[INFO]» не підлягають задоволенню. Враховуючи, що висновки районного суду не відповідають обставинам справи та як наслідок при ухваленні рішення допущенні порушення у застосуванні норм матеріального права, апеляційний суд на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову.

Outcome: partial