Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

До Лисичанського міського суду Луганської області звернулись [PERSON] та [PERSON] зі спільною заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування заяви зазначили, що заявники перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15 травня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 83. Подружні стосунки подружжя були припиненні через протилежні погляди на життя, різне відношення до сім`ї та подружніх обов`язків, що в подальшому призвело до втрати взаєморозуміння та почуття любові один до одного. Від шлюбу подружжя має малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щодо яких між подружжям досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні. Примирення та збереження шлюбу між подружжям неможливе. У зв`язку з викладеним, просять шлюб розірвати. Заявники в судове засідання не з`явились, в заяві просили справу розглянути без їх участі. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що зава про розірвання шлюбу підялгає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 травня 2007 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Луганської області, про що складено відповідний актовий запис № 83, після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьками в свідоцтві про народження яких вказано заявників. Між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про участь у вихованні та утриманні дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , який посвідчено приватним нотаріусом Попаснянського районного нотаріального округу Луганської області Золотарьовою М.П., реєстр № 49. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та вони не бажають примирення. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Валліанатос та інші проти Греції" від 07.11.2013 (Заяви № 29381/09 та № 32684/09) зазначено: "Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є "живим" документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя". Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Фернандес Мартінес проти Іспанії" (заява № 56030/07) від 12.06.2014 встановлено: "Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.". Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ч. 3 ст. 234 ЦПК України, справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, розглядаються в порядку окремого провадження. В силу ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Таким чином, суд вважає, що заява подружжя про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому шлюб між подружжям необхідно розірвати. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заявниця просить після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ».

Outcome: approved