Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

ТОВ «Порше Мобіліті» 09.06.2016 р. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen Tiguan, державний номер [NUMBER] , в рахунок часткового погашення боргу за кредитним договором № 50008716 від 24.04.2013 року станом на 27.05.2016 р. у розмірі 934 374 грн. 35 коп. шляхом продажу автомобіля позивачем з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем та вилучення у [PERSON] і передачі ТОВ «Порше Мобіліті» вказаного транспортного засобу, технічного паспорту, двох комплектів ключів від автомобіля (т. 1 а.с. 1-9). Ухвалою суду від 08.07.2016 р. відкрите провадження у справі (т.1 а.с. 97). Ухвалою суду від 03.08.2016 р. задоволено заяву позивача про забезпечення позову, накладено арешт та заборону на відчуження автомобіля Volkswagen Tiguan, державний номерний знак [NUMBER] , 2013 року випуску, що належить на праві власності відповідачу (т. 1 а.с. 105, 106). 10.10.2016 р. відповідачем подане заперечення на позов про звернення стягнення на предмет застави та 02.02.2017 р. представником відповідача подане пояснення по справі з проханням відмовити ТОВ «Порше Мобіліті» в задоволенні зазначеного позову (т. 1 а.с. 122-125, 198-199). Також 10.10.2016 р. [PERSON] подана заява про застосування наслідків сливу позовної давності з проханням відмовити у задоволенні вищевказаного позову (т.1 а.с. 135, 136). Ухвалою суду від 12.10.2016 р. відмовлено [PERSON] у прийнятті зустрічного позову до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору, додаткового договору до кредитного договору та договору застави транспортного засобу (т. 1 а.с. 159, 160). Ухвалою суду від 12.10.2016 р. задоволено клопотання відповідача про витребування доказів (т. 1 а.с. 161, 162). Ухвалою суду від 12.10.2016 р. зупинено провадження у справі до набрання законної сили судового рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29.10.2015 р. по справі № 754/11169/15-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Порше Мобіліті», треті особи: приватний нотаріус КМНО Хижняк А.М., ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (т. 1 а.с. 163, 164). Ухвалою суду від 21.12.2016 р. відновлено провадження у справі (т. 1 а.с. 176). 17.01.2017 р. ТОВ «Порше Мобіліті» подана заява про зміну предмету позову, яка долучена до матеріалів справи ухвалою суду від 02.02.2017 року постановленою із занесенням до журналу судового засідання (т. 1 а.с. 193). За зміненими позовними вимогами ТОВ «Порше Мобіліті» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 50008716 від 24.04.2013 року станом на 27.05.2016 р. у розмірі 934 374 грн. 35 коп. та судові витрати (т. 1 а.с. 184-191). Позовні вимоги мотивовано тим, що між сторонами 24.04.2013 року укладено кредитний договір № 50008716 та підписано 28.04.2014 року договір про внесення змін (додаткову угоду № 1) до кредитного договору, на підставі і на виконання яких позивач надав відповідачу суму кредиту у розмірі 311 503 грн. 04 коп. - еквівалент суми кредиту в іноземній валюті складає 38 240 дол. США та суму додаткового кредиту у розмірі 111 301 грн. 34 коп. - еквівалент суми додаткового кредиту в іноземній валюті складає 9 464,40 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту 15.04.2018 р. для купівлі автомобіля. Відповідач не виконує свої обов`язки з оплати чергових платежів з повернення кредиту за кредитним договором у строки, погоджені сторонами в графіку погашення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості по їх сплаті в сумі 80 105 грн. 34 коп. за кредитом та в сумі 83 327 грн. 33 коп. за додатковим кредитом. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано 3 % річних за час прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання в розмірі 3 124 грн. 11 коп. за кредитом, в розмірі 1 381 грн. 33 коп. за додатковим кредитом та нараховано інфляційні втрати на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів в розмірі 26 673 грн. 96 коп. за кредитом і в розмірі 2 331 грн. 30 коп. за додатковим кредитом. Також нарахована пеня за прострочення сплати відповідачем чергових платежів згідно п. 8.1 загальних умов договору у розмірі 3 364 грн. 08 коп. Позивач зазначає, що 10.04.2015 р. на адресу відповідача направлено вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, яка [PERSON] була проігнорована. Вказує, що заборгованість з дострокового повернення кредиту становить у розмірі 656 674 грн. 07 коп., що включає: заборгованість за кредитом та додатковим кредитом в сумі 647 452 грн. 80 коп., заборгованість за процентами - 4 807 грн. 34 коп., 3% річних за час прострочення - 1 018 грн. 60 коп. та пеню відповідно п. 8.1 кредитного договору - 3 395 грн. 33 коп. Відповідно п. 8.2 загальних умов відповідачу нараховано штраф в розмірі 62 300 грн. 61 коп. за порушення терміну повернення кредиту та додаткового кредиту. На підставі п. 8.3 загальних умов нараховано штрафні санкції в розмірі 3 092 грн. 22 коп. Зазначає, що через порушення відповідачем умов кредитного договору позивач уклав договір про надання юридичних послуг від 26.05.2015 р. з ТОВ «КПД Консалтинг», за яким вартість таких послуг по даній справі складає 10 000 грн. та ПДВ 2 000 грн., що підлягають стягненню з [PERSON] , як завдані збитки в порядку ст. 22 ЦК України. 14.03.2017 р. представником ТОВ «Порше Мобіліті» були надані письмові пояснення на ухвалу суду про витребування доказів (т. 1 а.с. 203-205). Ухвалою суду від 14.03.2017 р. відмовлено у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до ТОВ «Порше Мобіліті» про тлумачення змісту правочину (т. 1 а.с. 215, 216). 27.03.2017 р. відповідачем поданий зустрічний позов до ТОВ «Порше Мобіліті», за вимогами якого просить визнати недійсним укладений між сторонами кредитний договір № 50008716 від 28.04.2013 року (т. 2 а.с. 25-30). Позовні вимоги за зустрічним позовом обгрунтовані тим, що спірний правочин укладений внаслідок застосування ТОВ «Порше Мобіліті» нечесної підприємницької практики шляхом введення в оману споживача щодо вартості фінансової послуги за кредитом. Відповідач з метою спонукання позивача до укладення договору у детальному розписі сукупної вартості кредиту свідомо не врахував вартість послуг пов`язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, що є прямим порушенням вимог ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та таке порушення мало наслідком заниження сукупної вартості кредиту. Зазначає, що його, як споживача, введено в оману через те, що вказана сума кредиту одночасно в національній валюті та в еквіваленті доларів США має наслідком ускладнення визначення зобов`язань сторін щодо надання та повернення кредиту; визначена відповідачем відсоткова ставка в розмірі 9,9 % є змінною у відповідності до п. 2.3 загальних умов кредитування; передбачено можливість корегування відсотків без зміни відсоткової ставки; у кредитному договорі зазначено неіснуючий курс долара США до гривні; прихована дійсна сукупна вартість кредиту. Укладення спірного кредитного договору відбулося під впливом інформації, що не відповідала дійсності та створювала помилкове уявлення про ціну фінансової послуги, що є підставою для визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту від 24.04.2013 р. , відповідно ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України. Ухвалою суду від 27.03.2017 р. вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору недійсним об`єднано в одне провадження з первісним позовом ТОВ «ПоршеМобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 2 а.с. 32, 33). Представником [PERSON] подані заперечення від 18.05.2017 р. на позов ТОВ «Порше Мобіліті» з проханням відмовити у задоволені позовних вимог через їх безпідставність та намагання товариства стягнути одну і ту ж саму заборгованість двічі, оскільки за виконавчим написом нотаріуса за цим же кредитним договором в рахунок погашення боргу звернуто стягнення на заставний автомобіль (т. 2 а.с.40-44). Представником ТОВ «Порше Мобіліті» подані заперечення від 18.05.2016 р. на зустрічний позов з проханням відмовити у його задоволенні через недоведеність несправедливих умов кредитного договору та вчинення дій по введенню позивача в оману (т. 2 а.с. 45-53). Ухвалою суду від 18.05.2017 р. за клопотанням представника [PERSON] призначено проведення судової бухгалтерсько-економічної експертизи (т. 2 а.с. 69-71). Після повернення справи з Київської незалежної судово-експертної установи зі складеним висновком експерта від 03.08.2018 р. ухвалою суду від 10.08.2018 р. поновлено провадження у справі (т. 2 а.с. 104). 14.09.2018 р. представником ТОВ «Порше Мобіліті» надавались письмові пояснення щодо висновку експерта від 03.08.2018 р. (т. 2 а.с. 120-128). Ухвалою суду від 08.11.2018 р. за клопотанням представника [PERSON] розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (т. 2 а.с. 143-145). 21.01.2019 р. представником [PERSON] поданий відзив на позов ТОВ «Порше Мобіліті» у якому зазначено, що первісний позов не підлягає задоволенню, оскільки зазначені позивачем складові заборгованості не підтверджуються належними і допустимими доказами (т. 2 а.с. 150-153). Також подані письмові пояснення на висновки судової експертизи (т. 2 а.с. 155-156). Ухвалою суду від 11.02.2019 р. витребувані докази від ТОВ «Порше Мобіліті» за клопотанням представника [PERSON] (т. 2 а.с. 165-167). 18.03.2019 р. представник ТОВ «Порше Мобіліті» на виконання ухвали суду надав копії документів (т. 2 а.с. 169-250, т. 3 а.с. 1-9). Ухвалою суду від 22.04.2019 р. закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (т. 3 а.с. 23, 24). В судовому засіданні представники ТОВ «Порше Мобіліті» Чередніченко М.М. та Мирошніченко І.В. підтримали первісний позов та просили відмовити у задоволенні зустрічного позову з підстав, викладених у поданих заявах. Відповідач [PERSON] , який є позивачем за зустрічним позовом, та його представник [PERSON] заперечували проти задоволення первісного позову та підтримали зустрічний позов, посилаючись недоведеність і безпідставність вимог ТОВ «Порше Мобіліті». Суд, вислухавши пояснення представників ТОВ «Порше Мобіліті», [PERSON] , його представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24 квітня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50008716, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти для придбання автомобіля у розмірі 311 503,04 грн., що еквівалентно 38 240,00дол. США, зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 9,90 %, що є змінною відповідно ст. 2.3 загальних умов кредитування, строком користування 60 місяців (т. 1 а.с. 11). 28.04.2014 р. між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено Договір про внесення змін/Додаткова угода №1 до Кредитного договору № 50008716 від 24.04.2013 р. (т.1 а.с. 12-16), відповідно до умов якого ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалось надати [PERSON] додаткову суму кредиту у сумі еквіваленту 9 464,40 доларів США в українських гривнях, еквівалент суми додаткового кредиту у іноземній валюті дорівнює 111 301,34 грн., цільове призначення кредиту - сплата страхових платежів відповідно до Договору страхування №245002/4098/001396 від 30.04.2013 р. укладеного між позичальником з Уніка Страхова компанія, ПрАТ на виконання умов Кредитного договору. Згідно п.1.6 Договору про внесення змін/додаткова угода №1 до кредитного договору № 50008716 від 24.04.2013 р., проценти за додатковим кредитом нараховуються на суму фактичної заборгованості позичальника за процентною ставкою, що вказана у кредитному договорі та відповідно до графіку погашення кредиту. На будь який день фактична заборгованість позичальника за додатковим кредитом складає суму, перераховану страховику компанією відповідно до цієї додаткової угоди і не погашену позичальником. 22.01.2015 р. між сторонами було укладено додаткову угоду про внесення змін Договору про внесення змін/Додаткова угода №1 до Кредитного договору № 50008716 від 24.04.2013 р. (т.2 а.с. 1), відповідно до умов якої ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалось надати [PERSON] додаткову суму кредиту у сумі еквіваленту 9 973,47 доларів США в українських гривнях, еквівалент суми додаткового кредиту у іноземній валюті дорівнює 161 570,21 грн. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1.1. Загальних умов кредитування, що є додатком до Кредитного договору, компанія зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін (т.1, а.с. 17-24). Пунктом 1.3.1 Загальних умов кредитування передбачено, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту визначено в гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною Кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або від`ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни або обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником. За нормою ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. ст. 525, 526 ЦК України). Відповідно до п. 1.2. загальних умов кредитування, позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати і повернути компанії кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредиту та додаткового кредиту, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору. Пунктом 1.4.2 загальних умов кредитування передбачено, що повернення кредиту здійснюється позичальником у повному обсязі в терміни встановлені графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту (стаття 3). Згідно п. 1.4.3 загальних умов кредитування, до 10 числа кожного місяця компанія надсилає позичальнику відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до графіку погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до графіка погашення кредиту. Пунктом 2.4 загальних умов кредитування передбачено, що нарахування процентів відбувається щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховують методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до Графіка погашення кредиту. Проценти нараховують на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою відповідно до Графіка погашення кредиту. При цьому проценти не нараховуються за період з дати отримання Кредиту і до першого календарного дня наступного місяця. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Порядок укладення договорів про надання споживчих кредитів та захист прав споживачів під час їх укладення передбачено Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (надалі по тексту - Правила). За вимогами зустрічного позову [PERSON] просить визнати недійсним кредитний договір № 50008716 від 28.04.2013 р. з посиланням на те, що при укладенні договору ТОВ «Порше Мобіліті» застосовано нечесну підприємницьку практику, він, як споживач, був введений в оману щодо дійсної вартості фінансової послуги за кредитом, відповідачем сума кредиту визначена одночасно в національній валюті та в еквіваленті доларів США зі змінною відсотковою ставкою, у кредитному договорі зазначено неіснуючий курс долара США до гривні. Проте вказані доводи позивача за зустрічним позовом суд не може прийняти до уваги виходячи з наступного. Пунктом 1.2 вищевказаних Правил передбачено, що вони регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. Відповідно до пункту 2.1 Правил банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умови дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Також, згідно із зазначеними Правилами кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формізокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, зокрема, сума кредиту та детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В укладеному між сторонами кредитному договорі, який складається із договору, загальних умов кредитування, додаткових угод та графіків погашення кредиту, чітко визначені умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який він наданий, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін тощо. Спірним кредитним договором передбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту у доларах США відповідно до пункту 1.3 Загальних умов кредитування. Додатками до кредитного договору та додаткових угод є графіки погашення кредиту від 28.04.2014 р. та від 22.01.2015 р., підписані сторонами (т. 1 а.с. 25, 26, т. 2 а.с. 2, 3), якими визначено щомісячно дати, суми платежів в доларах США до 15.04.2018 р. із зазначенням складових їх погашення, також вказано вартість послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням кредитного договору і орієнтовної сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем за зустрічним позовом при укладенні спірного кредитного договору [PERSON] було надано повну, достовірну та детальну інформацію про сукупну вартість кредиту відповідно до умов кредитного договору. Крім того, відповідно до пунктів 9.5, 9.6 Загальних умов кредитування, які є невід`ємною частиною кредитного договору, позивач [PERSON] своїм підписом підтвердив, що відповідач належним чином ознайомив його, зокрема, з правилами надання фінансових послуг, інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», умовами надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника тощо. До того ж, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.10.2015 р., яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 03.12.2015 р., відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «ПоршеМобіліті» про захист прав споживача та визнання частково недійсним кредитного договору (т. 2 а.с. 55-64). Вказаним рішенням суду встановлено, що умови кредитного договору № 50008716 від 24.04.2013 року щодо розрахунків платежів за ним за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США відповідно п.п. 1.3; 1.3.1; 1.3.2; 2.4 Загальних умов кредитування, не суперечить ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», тому суд не знаходить підстав визначених ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України для визнання недійсними частин кредитного договору та визнання недійсними графіків погашення кредиту. За нормою частини 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також суд враховує, що істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов`язань за кредитним договором унаслідок підвищення курсу іноземної валюти не є підставою вважати умови кредитного договору несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та для визнання спірного договору недійсним, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник мав можливість, виходячи з динаміки зміни курсу валют з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Статтею 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ст.ст. 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Відповідно до п. 20 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. При вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Внутрішня воля потерпілого на вчинення правочину відповідає його зовнішньому волевиявленню, однак її формування відбувається не вільно, а під впливом обману з боку інших осіб. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Зазначене дає підстави для висновку, що обман може стосуватись тільки обставин, що мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатись в активних та пасивних діях недобросовісної сторони правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При чому, наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину заст. 230 ЦК України. Таким чином, одна із сторін правочину або інша заінтересована особа повинна довести навмисне цілеспрямоване введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. В силу ч. 1 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною (п.2 ч.1 цієї норми Закону). Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг (п.3 ч.2 цієї норми Закону). Відповідно до положень, закріплених у ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів. Крім того, пунктом 7 частини 1 статті 21 цього Закону визначено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо ціну продукції визначено неналежним чином. Разом з тим, позивачем за зустрічним позовом не було надано доказів того, що відповідач при укладенні договору застосував нечесну підприємницьку практику. Позивач не мав претензій як щодо умов кредиту, розміру процентної ставки, графіків погашення заборгованості, так і щодо умов кредитного договору та договорів про внесення змін при їх укладенні та засвідчив свою згоду підписом. Отже, дії відповідача не містять ознак нечесної підприємницької практики. Крім того, питання про розірвання кредитного договору позичальник не порушував, виконував його умови та сплачував кредитні кошти, тобто визнавав умови договору. Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 2580 Київської незалежної судово-експертної установи від 03.08.2018 року, у межах наданих матеріалів не можливо в повній мірі встановити якою є сукупна вартість кредиту на момент укладення кредитного договору та за весь строк дії кредитного договору; з наданих документів сукупна вартість кредиту у процентному значенні становить 24,99 % та в грошовому виразі 189 717,23 грн. (23 289,62 дол. США); в межах наявних матеріалів відсутні будь-які документи, які підтверджують зміну розміру процентної ставки, встановлену умовами кредитного договору - 9,9 % річних; через відсутність бухгалтерських та інших документів не можливо встановити який документально підтверджений розмір заборгованості за кредитним договором та додатковим кредитом (т. 2 а.с. 79-102). Встановлені обставини щодо сукупної вартості кредиту у висновку експерта самі по собі не можуть слугувати підставою для визнання недійсним оспорюваного правочину. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Положеннями статті 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Також Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. Проте, позивач за зустрічним позовом правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договорів не скористався. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання недійсним спірного договору, тому приходить до висновку, що зустрічний позов не підлягає задоволенню. Судом безспірно встановлено, що після 01.12.2014 р. [PERSON] припинив виконувати умови кредитного договору. Відповідно до п. п. 3.2., 3.2.1 загальних умов кредитування, сторони погоджуються, що компанія має право визнати термін повернення кредиту та додаткового кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання кредитного договору у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць. ТОВ «Порше Мобіліті» на адресу [PERSON] надсилало вимогу від 03.04.2015 р. щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с. 42, 43), яка відповідачем виконана не була. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З матеріалів справи убачається, що заборгованість за кредитним договором відповідача за первісним позовом становить у розмірі 80 105 грн. 34 коп. та за додатковим кредитом у розмірі 83 327 грн. 33 коп. Відповідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем ТОВ «ПоршеМобіліті» нараховано 3 % річних за період прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за кредитом в розмірі 3 124 грн. 11 коп. та в розмірі 1 381 грн. 33 коп. за додатковим кредитом. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За нормою ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Право на неустойку виникає незалежно він наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного грошового зобов`язання за кожен день прострочки виконання. Відповідно до п. 8.1 загальних умов кредитування, у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10 % річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за фактичний строк користування кредитом та /або додатковим кредитом. Згідно п. 8.2 загальних умов кредитування, у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у статті 3.3, за винятком умови порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченої а статті 3.2.1, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20 (двадцяти) відсотків від суми кредиту. Позивачем нарахована пеня за прострочення сплати відповідачем чергових платежів за додатковим кредитом згідно п. 8.1 загальних умов договору у розмірі 3 364 грн. 08 коп. Заборгованість з дострокового повернення кредиту становить: за кредитом та додатковим кредитом в сумі 647 452 грн. 80 коп., заборгованість за процентами в сумі 4 807 грн. 34 коп., 3% річних за час прострочення в сумі 1 018 грн. 60 коп. та пені відповідно п. 8.1 кредитного договору в сумі 3 395 грн. 33 коп. Відповідно п. 8.2 загальних умов кредитування відповідачу нараховано штраф в розмірі 62 300 грн. 61 коп. за порушення терміну повернення кредиту та додаткового кредиту. У спростування викладеного будь яких належних та допустимих доказів відповідачем суду не надано, як і не подано іншого розрахунку заборгованості на підтвердження заперечень. З пояснень учасників судового засідання, виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на заставний автомобіль в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором по даний час не виконаний. Також ТОВ «Порше Мобіліті» строк позовної давності не пропущений. Заявлені до стягнення вищевказані пеня та штраф застосовані за різні порушення умов кредитного договору, а саме пеня відповідно п. 8.1 - за порушення відповідачем терміну сплати чергового платежу з повернення кредиту, а штраф за п. 8.2 - за неповернення кредиту в тридцять календарних днів з дати одержання повідомлення про дострокове повернення кредиту, а у разі неотримання повідомлення з будь яких причин перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення (п. 3.3. загальних умов кредитування). Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача штрафу у розмірі 3 092,22 грн., відповідно п. 8.3 загальних умов кредитування, оскільки таке стягнення застосовується за кожен випадок порушення позичальником ряду статей, у тому числі п. 8.2, відповідно якого вже нарахована неустойка. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно правової позиції Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Також суд вважає, що не підлягають задоволенню заявлені вимоги в частині стягнення інфляційних втрат на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів в розмірі 26 673 грн. 96 коп. за кредитом та в розмірі 2 331 грн. 30 коп. за додатковим кредитом, оскільки кредитним договором передбачено, що усі платежі за договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту у доларах США відповідно до пункту 1.3 Загальних умов кредитування, у зв`язку з чим зобов`язання позичальника щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом були визначені в еквіваленті до іноземної валюти (долар США) і обчислення заборгованості відбулося з переведення долара США у гривні. Ще позивачем заявлено до стягнення 10 000 грн. з урахуванням податку на додану вартість, зазначені у позові як збитки та сплачені за договором про надання юридичних послуг для забезпечення представництва позивача в суді. Проте витрати на правову допомогу не є збитками та не підлягають відшкодуванню на підставі ст. 22 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що 26.05.2015 р. між ТОВ «КПД Консалтинг» та ТОВ «Порше Мібіліті» укладено договір про надання юридичних послуг (т. 1 а.с. 79-84). Згідно акту № 1 про надані послуги до заявки № 125 від 25.05.2016 р. до договору про надання юридичних послуг, ТОВ «КПД Консалтинг» надав юридичні послуги щодо представництва інтересів замовника у суді першої інстанції за позовом ТОВ «Порше Мібіліті» до [PERSON] (т. 1 а.с. 85). Проте матеріали справи не містять даних, що ТОВ «КПД Консалтинг» є юридичною особою, яка займається діяльністю з надання правової допомоги, також позивачем не надано розрахунку витрат на правничу допомогу. За таких обставин відсутні підстави для стягнення на користь ТОВ «Порше Мобіліті» витрат на правничу допомогу. Отже, з урахуванням наведено вище, стягненню підлягає сума у розмірі 890276 грн. 87 коп., що включає заборгованість: за кредитним договором у розмірі 80 105 грн. 34 коп., за додатковим кредитом у розмірі 83 327 грн. 33 коп., 3 % річних за кредитом у розмірі 3 124 грн. 11 коп. та за додатковим кредитом у розмірі 1 381 грн. 33 коп., пеню за додатковим кредитом у розмірі 3 364 грн. 08 коп.; заборгованість з дострокового повернення кредиту та додаткового кредиту у розмірі 647 452 грн. 80 коп., заборгованість за процентами у розмірі 4 807 грн. 34 коп., 3% річних у розмірі 1 018 грн. 60 коп., пеню у розмірі 3 395 грн. 33 коп. та штраф в розмірі 62 300 грн. 61 коп. В решті позовних вимог слід відмовити. Враховуючи ціну позову в сумі 934 374 грн. 35 коп., позов задоволено на 95,28 %. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь ТОВ «Порше Мобіліті» слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, саме в сумі 13354 грн. 08 коп.

Outcome: partial