Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

15.06. 2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] «[PERSON] Трейд» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору фінансового лізингу № 00003 від 14.05. 2015 року та стягнення коштів. У позовній заяві позивач просить суд визнати договір фінансового лізингу № 00003 від 14.05.2015 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "[PERSON] Трейд" недійсним; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю " [PERSON] Трейд " на користь [PERSON] сплачений платіж за оформлення договору в сумі 54 900 (пятдесят чотири тисячі девятсот) гривень. Позивач у позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: 14.05. 2015 року між сторонами укладено оспорюваний правочин. На виконання умов договору позивачем перераховано на рахунок відповідача 54\~900, 00 грн. Оспорюваний правочин є договором фінансового лізингу, проте такий договір не відповідає вимогам закону, містить несправедливі умови, тому позивач вважає його недійсним, тому просить суд визнати його недійсним та стягнути з відповідача кошти сплачені позивачем на виконання договору. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд задоволити заявлені позовні вимоги. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, проте подала до суду письмову заяву у якій просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Представник відповідача [PERSON] «[PERSON] Сервіс» в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від останнього не надходило. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 224 ЦПК України для проведення заочного судового розгляду справи, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом рішення, відповідно ст. 226 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: 14.05. 2015 року між сторонами укладено Договір фінансового лізингу № 00003. Згідно п.п. 1.1, 1.2 вказаного договору за цим договором лізингодавець зобовязується набути у власність у продавця, визначений у Додатку № 1 до договору предмет лізингу та передати даний предмет лізингу в користування лізингоодрержувачу на умовах визначених даних договором. Лізингоодержував користується предметом лізингу на умовах даного договру та згідно з положеннями чинного законодавства. Предмет фінансового лізингу по даному договору є Трастпортний засіб зазначений у даній статті та додатку № 1 до Договору, а саме Тойота РАФ 4. Згідно п. 1.3 Договору Лізінгодавець не відповідає перед Лізінгоодержувачем за невиконання будь якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності Предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає Продавець. Згідно п. 1.4 за поставку Предмету лізингу також солідарно відповідає Продавець. Відповідно до п.п. 4.1 - 4.3 Договору Лізингодавець зобовязаний купити Предмет лізингу для передачі його у користування Лізингоодержувачу виключно після того, як Лізингодавець отримає від Лізингоодержувача такі платежі: - Платіж за оформлення договору; - Авансовий платіж; - У разі наявності, різницю до вже сплаченого Авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного Договору, або різницю до вже сплаченого Авансового платежу на умовах викладених у п. 9.5. ст. 9 даного Договору. У разі відсутності у Продавця визначеного Лізингоодержувачем Предмета лізингу на дату купівлі та замовлення його Продавцем для подальшого продажу Лізингодавцю, то Лізингодавець зобовязаний повідомити про це Лізингоодержувача у письмовій формі. Лізингодавець передає у користування Предмет лізингу Лізингоодержувачу не пізніше 30 (тридцяти) банківських днів з моменту його купівлі у Продавця, тільки після сплати Лізингоодержувачем платежу за передачу Предмета лізингу, підписання Сторонами Додатку № 2 до даного Договору та після того, як Лізингоодержувач компенсує витрати, які зазнав Лізингодавець при реєстрації Предмета лізингу у відповідних органах та при страхуванні Предмета лізингу (далі по тексту компенсація витрат), а також у разі необхідності надасть визначені Лізингодавцем гарантії, щодо подальшого виконання даного договору. Компенсація витрат Лізингодавця проводиться відповідно до виставлених рахунків протягом 5 (пяти) банківських днів з моменту отримання такого рахунку Лізингоодержувачем. У разі затримки Лізингоодержвачем строку сплати вказаних у даному пункті платежів, строк передачі Предмета лізингу буде відповідно змінено. У виключних випадках Лізингоодержувач має право звернутися до Лізингодавця із заявою про розстрочення оплати з компенсації витрат Лізингодавця, у випадку згоди Лізингодавця надати таке розстрочення, то воно надається не більше як на 3 (три) місяці, початок оплати наступає з наступного місяця після отримання Предмета лізингу. Сплата розстрочених платежів по сплаті компенсації витрат Лізингодавця проводиться виключно на підставі отриманих від Лізингодавця рахунків. Лізингодавець не несе відповідальність за будь-яке пошкодження та/або втрату Предмета лізингу, які можуть виникнути прямо або опосередковано в результаті невиконання Лізингоодержувачем будь-яких умов даного Договору. Згідно з приписами ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку. За змістом ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Цими ж статтями передбачено також, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. У відповідності до ч. ч. 1 - 2 ст. 806 ЦК України, яка кореспондується з положеннями Закону України "Про фінансовий лізинг", за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У статтях 18 і 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики. Із аналізу зазначених умов договору слідує, що сторонами укладаючи зазначений договір не визначено строк в який лізингодавець зобовязується забезпечити лізингоодержувача предметом лізингу (Транспортним засобом). Таким чином, суд прийшов до висновку, що оспорюваний правочин обмежує права позивача як споживача. Згідно ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Враховуючи, що строк виконання зобовязання лізингодавця щодо забезпечення лізингоодержувача предметом лізингом є істотною умовою оспорюваного правочину без включення якої правочин вчинений бути не може, суд прийшов до висновку, що оспорюваний правочин підлягає визнанню недійсним в цілому. В силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 54\~900, 00 грн. сплачений позивачем на виконання оспорюваного правочину відповідно до квитанції від 14.05. 2015 року видана ПАТ «ПриватБанк». Таким чином заявлені позивачем позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, тобто підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі та

Outcome: approved