Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовучи свої позовні вимоги тим, що 26 жовтня 2011 року між ним та [PERSON] було укладено договір про фінансовий лізинг №00003730, відповідно до умов якого позивач зобов'язувався передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Touareg NF3,0 I V6 ТDІ, 2011 року виробництва, шасі № [NUMBER], а відповідач зобов'язувався сплатити суму коштів згідно графіку на загальну суму 62 997,00 доларів США. Позивач стверджує, що відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання перед кредитором, і тому за ним наявна заборгованість. Як зазначає позивач, 08 листопада 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу був вчинений виконавчий напис №2915 про повернення об'єкта фінансового лізингу, однак станом на дату подання позову об'єкт лізингу позивачу повернуто не було, а тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив перенести судовий розгляд справи, однак судом доказів поважності неявки до суду не було надано. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 26 жовтня 2011 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] було укладено договір про фінансовий лізинг №00003730, відповідно до умов якого позивач зобов'язувався передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Touareg NF3,0 I V6 ТDІ, 2011 року виробництва, шасі № [NUMBER], а відповідач зобов'язувався сплатити суму коштів згідно графіку на загальну суму 62 997,00 доларів США (а.с. 17-28). Факт отримання відповідачем об'єкту лізингу підтверджується підписами позивача та відповідача в акті прийому-передачі від 09.11.2011 року, що свідчить про виконання ТОВ «Порше Лізинг Україна» своїх зобов'язань відповідно до договору про фінансовий лізинг №00003730 від 26 жовтня 2011 року(а.с. 29). Відповідачу неодноразово направлялися досудові вимоги щодо сплати заборгованості за договором фінансового лізингу №00003730, що підтверджується листами-нагадуваннями (а.с. 70-81). 08 листопада 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу був вчинений виконавчий напис №2915 про повернення об'єкта фінансового лізингу, що був переданий в користування на підставі договору про фінансовий лізинг №00003730 від 26 жовтня 2011 року (а.с 82). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 14.11.2012 року відкрито виконавче провадження №35189197 з виконання виконавчого напису №2915 від 08.11.2012 року (а.с. 83). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 23.11.2012 року, оголошено розшук майна - об'єкта лізингу (а.с. 84-85). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 25 січня 2014 року , виконавчий напис №2915 від 08.11.2012 року повернуто позивачу. Відповідно до розрахунку заборгованості за відповідачем наявна заборгованість, яка складається з основної суми заборгованості - 20 601,65 гривень, збитки - 316 261,69 гривень, штраф - 1134,51 гривень, пеня - 2077,14 гривень, 3% річних - 623,14 гривень, проценти за користування чужими грошовими коштами - 1 551,63 гривень. У відповідності до вимог ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, а також інших актів цивільного законодавства, а в разі відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України встановлює, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому три проценти річних за своєю природою є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов»язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Згідно ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингодавець має право: стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору; вимагати повернення предмета лізингу та виконання грошових зобов'язань за договором сублізингу безпосередньо йому в разі невиконання чи прострочення виконання грошових зобов'язань лізингоодержувачем за договором лізингу. Відповідно до положень ст. ст. 546, 549, 551 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Оскільки відповідач не належним чином виконує свої обов'язки перед позивачем, у зв'язку з чим наявна заборгованість, чим позивачу завдано матеріальну шкоду, крім того, посилання відповідача на те, що він жодних документів з позивачем не підписував, не знайшли свого підтвердження, оскільки судом неодноразово призначалася судова почеркознавча експертиза, однак зобов'язання щодо витрат по оплаті експертизи покладений на відповіда [PERSON] виконано не було, а тому з вини відповідача експертизу виконано не було, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основної суми заборгованості - 20 601,65 гривень, збитки - 305 168,74 гривень, штраф - 1134,51 гривень, пеня - 2077,14 гривень, 3% річних - 623,14 гривень, проценти за користування чужими грошовими коштами - 1 551,63 гривень. Позивач просить стягнути з відповідачів суму витрат на правову допомогу в сумі 4 800,00 гривень, яку він сплатив ТОВ "Орум" у зв'язку із супроводженням повернення заборгованості, вчинення виконавчого напису та відкриття виконавчого провадження та в сумі 6 292,95 гривень, які він сплатив ТОВ "Дельта М" за договором про надання послуг з повернення майна - об'єкту лізингу від 03 лютого 2011 року. Однак, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, оскільки з умов договору про надання колекторських послуг №29/28-011, укладеного між позивачем та ТОВ "Орум", та договору про надання послуг з повернення майна - об'єкту лізингу від 03 лютого 2011 року, укладеного між позивачем та ТОВ "Дельта М" вбачається, що останніми було надано послуги, які не пов'язані з розглядом даної цивільної справи, а тому позивачем не доведено суму судових витрат, пов'язаних з розглядом справи в розмірі 4 800,00 гривень та 6 292,95 гривень, при цьому суд керувався положеннями ст. 84 ЦПК України, відповідно до вимог якої витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом. Позовні вимоги в частині відшкодування витрат сплати судового збору та витрат, пов'язаних із явкою представника до суду підлягають до задоволення, оскільки, згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: partial