Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна», в якому просить стягнути з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» в його користь грошові кошти в сумі 30\~000 (тридцять тисяч) грн., отримані в рахунок виконання нікчемного договору №00240 фінансового лізингу від 25.10.2016 року та сплачені судові витрати. Мотивує свій позов тим, що відповідно до рекламного оголошення в мережі Інтернет, він по телефону звернувся до відповідача про придбання трактора FOTON FT 244 за ціною 70 000 грн. Позивачу по телефону було повідомлено, що товар є в наявності на складі і на позивача відразу забронювали транспортний засіб за ціною в рекламному оголошенні 70 000 грн. У м.Луцьку в офісі відповідача сторони погодили предмет, умови та строк лізингу, вартість предмета лізингу в сумі 70 000 грн., порядок і строки внесення платежів, додатково позивачу розяснили, що після сплати 30\~000 грн. йому через 3-4 дні приженуть трактор додому, після чого необхідно буде укласти ще один договір (купівлі-продажу) та позивач отримає трактор у власність. Після оплати 30\~000 грн., позивачу надали для підписання договір №00240 фінансового лізингу від 25.10.2016 року (далі по тексту Спірний договір), який він підписав. Як виявилося пізніше, в обумовлений перед укладенням договору в строк 3-4 дні авто поставлене не було, на телефонний дзвінок позивачу повідомили про відсутність зазначеного у договорі трактора на складі, і запропонували написати заяву про повернення коштів. Позивач подав заяву про розірвання договору 01.11.2016 року. Відповідач отримав заяву 09.11.2016 року і більше місяця часу строк більш чим достатній для відповіді на Заяву. Вказане вище свідчить, що в термін встановлений ч.2.,ст.644 ЦК України відповідач не надав відповіді на заяву позивача. [PERSON] вважає, що ТзОВ «Соул-Україна» здійснює нечесну підприємницьку практику, проводить недобросовісну рекламу, що ввело його в оману щодо умов договору. При укладенні спірного договору створено умови, за котрих позивач не міг належно ознайомитись із умовами запропонованої лізингової послуги. У відповідача відсутня ліцензія на здійснення такого виду діяльності. Враховуючи вищенаведене, просить поданий позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся судовою повісткою про час та місце розгляду справи. Суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Стаття 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлює, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~Цивільного кодексу України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ч. 1\~ст. 806 ЦК України\~за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). З матеріалів справи вбачається, що 25 жовтня 2016 року між ТзОВ «Соул-Україна», як лізингодавцем, та [PERSON], як лізингоодержувачем, з метою купівлі трактора трактора FOTON FT 244, було укладено Договір фінансового лізингу №00240. Додатком до вказаного договору визначено специфікацію трактора (а.с.7-18) Згідно п.1.1. Договору лізингу, лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі - предмет лізингу, визначений у додатку до договору), а лізингоодержувач зобовязується сплачувати лізингові платежі та інші платежі, згідно з умовами цього Договору. Згідно з додатком до договору, предметом лізингу є трактор FOTON FT 244. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до квитанції №45 від 25.10.2016 року, позивачем сплачено 30 000 гривень в якості платежу згідно з умовами вказаного вище договору. Отримувач платежу ТОВ «Соул-Україна» (а.с.19). В силу ст.ст.\~1,\~2 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з п. 5 ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг відноситься до фінансових послуг. П. 17 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, а отже на послуги фінансового лізингу поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до частин першої, другої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг". Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів"\~містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів"\~можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої\~ статті 18 Закону "Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Як встановлено судом із змісту спірного договору фінансового лізингу від 26 липня 2016 року, укладеного між сторонами, в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (розділ 12 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені\~Законом України "Про фінансовий лізинг", положеннями\~ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно пункту 3.5 договору, лізингодавець та продавець несуть солідарну відповідальність перед лізингоодержувачем зобов'язаннями щодо продажу предмета лізингу виключно у випадку вибору продавця предмету лізингу лізингодавцем. За змістом\~статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 3.5 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України. Згідно із частиною 1\~статті 360-7 ЦПК України\~рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як вбачається із правової позиції ВСУ від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15, за змістом\~статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої\~статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"\~діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1\~статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"). Відповідно до частини першої\~статті 227 ЦК України\~правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно\~статті 799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої\~статті 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що договір фінансового лізингу №00240 від 25 жовтня 2016 року є таким, що містить несправедливі умови щодо споживача (позивача по справі), зміст договору суперечить вимогам чинного законодавства. А тому суд вважає, що даний позов слід задовольнити, стягнути з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» в користь [PERSON] грошові кошти в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень, отримані в рахунок виконання договору №00240 фінансового лізингу від 25.10.2016 року та сплачені судові витрати в розмірі 551 (пятсот пятдесят однієї) гривні.

Outcome: approved