Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

20.11.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Орендне підприємство шахта "Жданівська" про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі 50.000 грн. В обґрунтування позову посилається на наступні обставини: так, вона пропрацювала у вугільній промисловості близько 26 років, з них, у відповідача по справі близько 22 років у період з 25.10.1990 року по 29.06.2013 року, виконуючи роботу гірничого диспетчеру. 22.12.2009 року приблизно 06:15 годині під час роботи у відповідача, вона йшла до гардеробу жіночої бані, щоб переодягтись для спуску у шахту. При пересуванні дорогою вдовж АБК, послизнулася на леденій купині і впала, вдарившись лівою рукою. Внаслідок чого була госпіталізована до Жданівської ЦМЛ де їй була надана первина медична допомога та був встановлений діагноз - закритий перелом лівої лучевої кістки у типовому місті зі зміщенням. За наслідками розслідування нещасного випадку 22.12.2009 року було складено акт за формою Н-1 № 124. Після одержання виробничої травми, вона протягом тривалого часу лікувалася, однак стан її здоров'я не покращився, вона була оглянута у МСЕК 23.02.2010 року, вперше. За наслідками огляду у МСЕК була визнана такою, що стійко втратила 25% професійної працездатності з наступним оглядом 01.03.2011 року. При повторному огляді у МСЕК 19.03.2013 року, вона була знов визнана такою, що стійко втратила 25% професійної працездатності з наступним оглядом 01.04.2015 року. На теперішній час вона не може вести звичайний образ життя, хвороба прогресує, постійно відчуває біль у лівій руці. Як вбачається з медичних документів хворіє давно та продовжує хворіти. З причини втраченого здоров'я, були втрачені нормальні життєві зв'язки з оточуючими людьми, стало неможливим вести активний образ життя, займалася спортом, а натепер позбавлена цієї можливості, потребує додаткових зусиль для організації свого життя. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на її душевному стані. Тим самим їй завдано моральну шкоду, яку і просила відшкодувати, стягнувши з відповідача по справі на її користь одноразову грошову компенсацію в рахунок її відшкодування у розмірі 50.000 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свій позов підтримав у повному обсязі, в його обґрунтування послалася на ті ж підстави і просила суд його задовольнити. Представник відповідача позов визнав частково з наступних підстав: [PERSON] працювала у Публічнім акціонернім товаристві "Орендне підприємство шахта "Жданівська" з 25.10.1990 року по 29.06.2013 року, виконувала роботу гірничого диспетчера. Дійсно, 22.12.20009 року, під час виконання трудових обов*язків з [PERSON] стався нещасний випадок. Розслідуючи нещасний випадок, встановлено, що його причинами є не тільки незадовільний технічний стан території, але й невиконання постраждалою [PERSON] вимог п. 1.6 Посадової інструкції гірничого диспетчера. У зв*язку з виробничою травмою [PERSON] встановлена 25% стійка втрата професійної працездатності. Втрата працездатності не потягла за собою вимушеність зміни роботи, як до виробничої травми, так і після неї, постраждала продовжила виконувати свої трудові обов*язки у якості гірничого диспетчера. Тому, на думку представника відповідача, вказана позивачкою компенсація у відшкодування моральної шкоди є занадто завищеною. На думку представника відповідача сума компенсації у відшкодування моральної шкоди [PERSON] повина становити 6 тис. гривень. Свої заперечення відповідач виклав також письмово, письмовий текст заперечень долучено до матеріалів цивільної справи ( а.с. 38). На підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні до них правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої каліцтвом на виробництві. Позивачка [PERSON] перебувала у трудових правовідносинах з ПАТ «ОП шахта «Жданівська» з 25.10.1990 року по 29.06.2013 року, виконуючи різноманітну роботу, а з 12.07.1991 року по 29.06.2013 року роботу гірничого диспетчеру (а.с. 5-6, 46-50). 22 грудня 2009 року, під час виконання трудових обов'язків у відповідача по справі ПАТ «ОП шахта «Жданівська» з [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві, про що складений акт за формою Н-1 № 124 від 22.12.2009 року (а.с. 7 - 8). З акту розслідування нещасного випадку на виробництві вбачається, що причинами нещасного випадку, який стався з [PERSON] під час виконання трудових обов'язків , є не тільки незадовільний технічний стан території, а й та особиста необережність постраждалої ( а.с. 8 ). За висновком МСЕК, вперше, 23.02.2010 року (а.с. 9) встановлено, що [PERSON] стійко втратила 25 % професійної працездатності та їй визначена наступна дата огляду у МСЕК 01.03.2011 року. Під час повторного огляду [PERSON] у МСЕК 19.03.2013 року підтверджено, що її здоров*я не відновлене і вона залишається такою, що стійко втратила професійну працездатність на 25%, з наступного датою огляду у МСЕК 1.04.2015 року (а.с.10 ). Із витягів із історії хвороби [PERSON], вбачається, що вона постійно відчуває біль і змушена періодично звертатися за медичною допомогою ( а.с. 11 - 23, 45). Статтею 237-1 КЗпП України, передбачено , що відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. В п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9/2004 р., зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності [PERSON] по причині виробничої травми, на думку суду, доведено дослідженими письмовими доказами по справі: копією трудової книжки, довідками МСЕК, дослідженими у судовому засіданні витягами з медичних документів (а.с. 5 - 6, 9 - 10, 11 -23, 46-50, 45). Згідно з роз'ясненнями, даними в п.3.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. ч.3 ст.43 Конституції України передбачено, що кожен громадянин має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч. 2 зазначеної статті цього Кодексу, покладено на власника або уповноважений ним орган. Тому суд вважає доведеним, що [PERSON] внаслідок втрати працездатності по причині нещасного випадку на виробництві заподіяно моральну шкоду, так як вона відчула і відчуває фізичні, моральні страждання: частково втратила працездатність, змінився її звичайний спосіб життя, стало неможливим вести активний образ життя, що позначається сьогодні на її душевному стані. Відповідно до роз'яснень, які викладено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру і обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат і з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди [PERSON] суд також керується вимогами ст. 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, та враховує характер та обсяг фізичних та душевних страждань, які зазнала та продовжує зазнавати [PERSON] важкість вимушених змін в житті позивачки, характеру додаткових зусиль для організації її життя та побуту, а також приймає до уваги і ті обставини, що потерпіла пропрацювала у вугільній промисловості близько 26 років, з них, у відповідача по справі близько 22 років, а також і те, нещасний випадок, який стався з нею, стався не тільки з вини відповідача по справі, а і з особистої необережності постраждалої [PERSON], вина якої становить 10%. Тому, з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, яких [PERSON] зазнала та продовжує зазнавати, важкості вимушених змін в її житті, характеру додаткових зусиль для організації її життя та побуту, приймаючи до уваги її 26 - річний стаж роботи на підприємствах вугільної промисловості, а з них у відповідача по справі близько 22 років, а також і те, що здоров'я [PERSON] не відновлено, у нещасному випадку є вина не тільки підприємства, а і самої постраждалої [PERSON] (10%), а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір компенсації у відшкодування моральної шкоди слід визначити в сумі 10 000 грн. (десять тисяч гривень), стягнувши з ПАТ ОП «шахта «Жданівська» - 10 000 грн. (десять тисяч гривень) на користь [PERSON] Відповідно до ст. 81 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі,встановленому Законом України «Про судовий збір» за №3674-17, який набув чинності з 01.11.2011 року. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Оскільки позовна заява була подана до суду 20.11.2013 року, то відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при встановленні розміру стягнення з відповідача судового збору, необхідно виходити з розміру мінімальної заробітної плати, яка діяла з 01.01.2013 року та становить 1147 грн. (затверджено Законом України «Про державний бюджет України на 2013 рік»). Отже до стягнення з відповідача підлягає 114,70 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial