Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. 40 років Перемоги, 7-11, усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. 40 років Перемоги, 7-11. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що вона є власником квартири за адресою: м. Дніпродзержинськ, за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. 40 років Перемоги, 7-11. Відповідач був зареєстрований в її квартирі. З 2012 року в її квартирі не проживає, не приймає участі у витратах на утримання квартири. Будь-яких перешкод вона відповідачу в користуванні житловим приміщенням не створювала. Реєстрація у спірній квартирі відповідача змушує позивача нести додаткові матеріальні витрати по оплаті комунальних послуг. Представник позивач в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи - Дніпровського РВ у місті Дніпродзержинську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без представника ГУ ДМС України у Дніпропетровській області. Відповідач в судові засідання у справі повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. З урахуванням викладеного суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2\~ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є власником квартири за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. 40 років Перемоги, 7-11, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 11.12.2015 р. (а.с. 10, 11), витягом з Державного реєстру на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 49653654 від 11.12.2015 р (а.с. 9). Як вбачається з матеріалів справи в квартирі за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. 40 років Перемоги, 7-11, зареєстровані позивач і відповідач, що підтверджується довідкою ТОВ "Інфо-ком" від 14.12.2015 року (а.с. 6), особистим рахунком на квартиру № 276507 від 14.12.2015 р. (а.с. 7). З 2012 року відповідач у квартирі позивача за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. 40 років Перемоги, 7-11, не проживає, за місцем реєстрації до житлово-експлуатаційної організації чи міліції з приводу вчинення йому перешкод у проживанні чи користуванні житловим приміщенням не звертався, що підтверджується актом про не проживання ТОВ "Крона-Сервіс 3" від 10.12.2015 року (а.с. 5),. З урахуванням викладеного суд вважає встановленим факт добровільного залишення відповідачем у 2012 році квартири позивача по вул. 40 років Перемоги, 7-11, у м. Дніпродзержинську, за місцем його реєстрації, без будь-яких поважних причин, та за відсутності вчинення йому будь-яких перешкод у проживанні, вибувши на інше постійне місце проживання. Факт реєстрації відповідача у спірній квартирі порушує права та інтереси позивача, оскільки остання оплачує низку комунальних послуг виходячи з кількості осіб, зареєстрованих у спірній квартирі, у звязку з чим несе додаткові витрати. На момент пред'явлення позову минуло більше 3-х років як відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації в квартирі позивача, тому відповідно до\~ст.405 ЦК України, сплинув річний строк, за яким за відповідачем зберігається його право на користування квартирою позивача. Інших домовленостей між відповідачем і позивачем, як власником квартири, судом не встановлено. Відповідно до вимог\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», \~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як зазначає ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 ЦК). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (стст.379, 382 ЦК). Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право у користуванні житловим приміщенням, суд визнає обґрунтованими, надані позивачами докази належними та допустимими, що є підставою для втрати відповідачем його права на проживання у квартирі позивача, тому позов підлягає задоволенню в цій частині в повному обсязі. Щодо позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття особи з реєстрації за місцем мешкання, задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що за подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 487,20 грн., які відповідно до ст. 88 ЦПК України повинні бути стягнуті з відповідача по справі на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial