Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Комунальне підприємство "Чигирин" Чигиринської міської ради звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи тим, що відповідач як споживач, користується послугами централізованого водопостачання та водовідведення, але не сплачує за користування даними послугами грошових коштів з 01.10.2012 року по 29.02.2016 року, оскільки у лютому 2016 році працівниками КП "Чигирин" виявлено незареєстроване підключення водопостачання по вул. б. Хмельницького,183 м. Чигирин, власником якого є гр. [PERSON], з якою у квітні 2016 року укладено договір про реструктуризацію за житлово-комунальні послуги, однак його вона не виконала. А тому, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість на підставі договору про реструктуризацію заборгованості за надані житлово- комунальні послуги з водопостачання, яка, враховуючи часткове погашення боргу, внаслідок чого зменшено позовні вимоги, за період 01.10.2012 року по 29.02.2016 року становить 3138,80 грн., що складається з: 2591,63 гривень- за отримані послуги; 214,34 гривень - сума інфляційних втрат; 85,13 гривень-3% річних; 49,70 гривень-пеня, а також просить стягнути з відповідача 1600,00 грн. судового збору. Представник позивача у судовому засіданні позов зі зменшиними його вимогами підтримала повністю, пояснивши, що відповідач не сплатила борг за договором про реструктуризацію за житлово-комунальні послуги, укладений позивачем з нею 07.04.2016 року хоча і визнала існуючий борг за споживання води, сплативши у квітні 2016 року 500 гривень. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі, заперечила проти його задоволення пояснивши, між відповідачем та позивачем відсутні договірні правовідносини і комунальне підприємство безпідставно нарахувало їй плату за житлово-комунальні послуги, підтвердивши суду, при цьому, що відповідач з квітня 2016 року по даний час сплачує дані послуги за користування водою. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], є власником житлового будинку № 183, що по вул. Богдана Хмельницького, м. Чигирин та зареєстрована за цією адресою, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 22.01.1997 року (а.с.8), довідкою ВОМІРМП УДМСУ України в Черкаській області від 02.10.2017 року (а.с.23). Виробником та виконавцем послуг з централізованого водопостачання відповідно до рішення виконавчого комітету міської ради від 06.03.2012 року № 3-36 "Про визначення виробника та виконавця комунальних послуг" є Комунальне підприємство "Чигирин" Чигиринської міської ради. Виявивши факт незареєстрованого підключення водопостачання відповідачем за місцем її реєстрації та проживання, у березні 2016 року останню прийнято на абонентський облік як споживача послуг з централізованого водопостачання та нараховано вартість послуг спожитих у попередні роки: а саме: з 01.10.2012 року по 29.02.2016 року (а.с.9,10). Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 06 червня 2017 року скасовано судовий наказ № 2-н/708/1/17 від 18.05.2017 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у сумі 3163 грн.61 коп. та 800грн.00 коп. судового збору (а.с.7). Як вбачається з матеріалів даної справи, позивач та відпвідач 07.04.2016 року уклали договір № 3 про реструктуризацію за житлово-комунальні послуги, надавши останній розстрочку у погашення заборгованості, за період 01.10.2012 року по 29.02.2016 року, на суму 2682,90 гривень з 01.05.2016 року по 31.08.2016 року (а.с.12). Даний факт у судовому засіданні підтвердила також свідок [PERSON], засвідчивши, що відповіач та представник КП "Чигирин" дійсно укладали договір про реструктуризацію від 07.04.2016 року Однак відповідач, яка є користувачем послуг з централізованого водопостачання, якими користується і на даний час, з квітня 2016 року вносить відповідну плату, але, при цьому ухиляється від сплати за надані житлово-комунальні послуги згідно вищевказаного договору про реструктуризацію, де своїми діями порушує норми чинного законодавства. Так, відповідно ст.ст. 161, 162 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. З огляду на викладене слід також дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Посилання представника відповідача на відсутність відповідного договору є хибним, оскільки при відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, яка прийнята за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів даної справи, позивач є виконавцем а відповідач - споживачем житлово-комунальних послуг, укладено договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, який регулює дані послуги (а.с 12). Таким чином, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем правомірно пред'явлено вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за період з 01 жовтня 2012 року по 29 лютого 2016 року на підставі договору про реструктуризацію заборгованості за надані житлово- комунальні послуги з водопостачання, яка, враховуючи часткове погашення боргу, становить 3138,80 грн., що складається з: 2591,63 гривень- за отримані послуги; 214,34 гривень - сума інфляційних втрат; 85,13 гривень-3% річних; 49,70 гривень-пеня. Визначаючи розмір заборгованості, позивач посилався на розрахунки та тарифи, які містяться у матеріалах даної справи, які судом прийнято (а.с.13-18, 33-36,41,42) . Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Статті 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Із зазначеними нормами закону, споживачі зобов"язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Позиція представника відповідача щодо незгоди з договором про реструктуризацію, який містяться у матеріалах даної справи не ґрунтується на правових нормах, доказу зворотного - суду нею не надано, де остання у судовому засіданні визнала і підтвердила користування відповідачем послугами з водопостачання. Крім того, існування даного договору про реструктуризацію лише підтверджує визнання відповідачем боргу станом на час укладання договору 07.04.2016 року та є способом досудового вирішення спору (а.с.12). При цьому доводи представника відповідача про непроживання у будинку відповідача правового значення для вирішення спірних правовідносин, що виникли між сторонами не мають. Так, згідно з пунктом 29 правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач має право на несплату вартості ненаданих послуг з холодного і гарячого водопостачання за період тимчасової відсутності споживача та членів його сім"ї за умовою відключення виконавцем послуг холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів на вводі у квартиру (приватний будинок) та зняття пломб і відновлення надання послуг згідно з письмовою заявою споживача. Таким чином, враховуючи, що позивач надавав послуги, а відповідач здійснювала часткову оплату отриманих та спожитих житлово-комунальних послуг, що підтверджується розрахунками, наданими позивачем, а відтак, визнала наявність договірних зобов"язань з позивачем (а.с.33-35). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Суд з урахуванням вищевикладеного приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати, згідно ст.ст. 88,99 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved