Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

29 січня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. 20 січня 2002 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2002 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходів) щомісячно, до повноліття дитини. Згідно довідки Дніпропетровського транспортно-економічного коледжу, син навчається на денному відділенні вказаного учбового закладу, з платною формою навчання в розмірі 5 700 гривень на рік. Позивачкою сплачено вартість навчання, благодійні внески, вартість проживання у гуртожитку, проїзд. 50% усіх витрат, пов'язаних із навчання сина складає 4 570,00 гривень. Відповідно ст.ст.180,183,185 СК України позивачка просить суд стягти з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини:сина [PERSON], [INFO], в розмірі 4 570,00 гривень та судовий збір, сплачений нею при пред'явленні позову до суду. 04 березня 2015 року позивачка надала суду уточнену позовну заяву, в якій зазначила, що відповідно ст.185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно Договору про підготовку фахівця від 04 вересня 2014 року, укладеного між нею та Дніпропетровським транспортно-економічним коледжем, загальна вартість освітніх послуг, які надаються та надаватимуться її сину [PERSON], становить 19 800,00 гривень, з них: 2014-2015 навчальний рік 5 700,00 гривень, 2015-2016 6800,00 гривень, 2016-2017 7 300,00 гривень. Зазначила, що відповідач відмовляється спілкуватися з сином, не прийшов навіть на його випускний, а син чекав на нього, не займався його вихованням. Тому, просить стягти з відповідача на її користь 4 570,00 гривень, що становить 1/2 частину від фактично понесених додаткових витрат, пов'язаних з навчанням [PERSON], стягти на її користь передбачені додаткові витрати в розмірі 1/2 частини вартості навчання за 2015-2017 навчальні роки в сумі 7 050,00 гривень та судовий збір по справі. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовільнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовними вимогами не згідний, просить в їх задоволенні відмовити, надав свої заперечення проти позову в яких зазначив, що він дійсно є батьком [PERSON], [INFO], який [INFO] досяг повноліття. На протязі всіх років він добросовісно сплачував аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини. Позивачка просить стягти з нього на її користь додаткові витрати, пов'язані з навчанням сина, однак вимоги позивачки не можуть розглядатися як додаткові витрати на дитину в розумінні положень ст.185 СК України так як не встановлено реальне існування особливих обставин. У витратах понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов'язковою. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст.ст.181,182 СК України. Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що витрати викладені у позовних вимогах потрібно визнати, як витрати на навчання повнолітньої дитини у відповідності до ст.199 СК України. Також просить взяти до уваги, що відповідно рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 05 березня 2015 року з нього стягнуто аліменти на користь повнолітнього сина [PERSON] на його утримання на час навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів). Тобто, позивачка просить стягти з нього витрати на навчання сина, коли вже винесено рішення про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання. Також, просить врахувати, що він одружений вдруге, має неповнолітнього сина, на якого також сплачує аліменти за рішенням суду в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до його повноліття. Він ніде не працює, йому потрібно сплачувати за комунальні послуги, потрібні кошти на харчування та придбання ліків. На теперішній час він неспроможній брати участь у додаткових витратах на дитину. Зазначив, що після розірвання шлюбу з позивачкою, залишив їй з сином квартиру, сплачував аліменти, а зараз в нього не має роботи.Просить в задоволенні позову відмовити. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Зі змісту ст.185 СК України випливає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до даної норми обов'язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред'являвся. У такому випадку такий батько зобов'язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачає, що за змістом статті 185 Сімейного кодексу України передбачено участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом). І визначаються у твердій грошовій сумі, оскільки йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішеннях окремо. Копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 01 квітня 1997 року підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Згідно рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2002 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до його повноліття. З відповідача [PERSON] рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до повноліття дитини. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 05 березня 2015 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивача [PERSON], [INFO], на його утримання на час його навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), починаючи з 12 лютого 2015 року і до закінчення [PERSON] навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х річного віку. Договором №331 про підготовку фахівця від 04 серпня 2014 року, укладеного між ДВНЗ "Дніпропетровський транспортно-економічний коледж" та [PERSON] підтверджується, що коледж бере на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника здійснити підготовку [PERSON] за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодший спеціаліст спеціальності організація перевезень і управління на залізничному транспорті з дати зарахування по 30 червня 2017 року. Загальна вартість освітньої послуги становить 19 800,00 гривень, сплачується по роках диференційно готівкою або безготівкою в строки: 2014-2015 навчальні роки - 5 700,00 гривень (два рази на рік: за перший семестр до 01 червня 2850,00 гривень, за другий семестр до 01 грудня 2850,00 гривень), 2015-2016 навчальні роки - 6 800,00 гривень,2016-2017 навчальні роки - 7 300,00 гривень. Довідкою вказаного ДВНЗ від 21 січня 2015 року підтверджується, що [PERSON] є студентом 2 курсу денного відділення ДВНЗ "Дніпропетровський транспортно-економічний коледж" з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2017 року. Копіями квитанцій підтверджується, що: 10 грудня 2013 року прийнято ДВНЗ "Дніпропетровський транспортно-економічний коледж" від [PERSON] благодійні внески в сумі 400,00 гривень, 01 серпня 2014 року прийнято зазначеним коледжем від [PERSON] оплату за гуртожиток в сумі 2 200,00 гривень, 08 серпня та 11 грудня 2014 року [PERSON] сплатила за навчання [PERSON] 5700,00 гривень, починаючи з 11 липня 2014 року по 19 грудня 2014 року витрачено на квитки з м.Першотравенська до м.Дніпропетровська та назад - 823,06 гривень. Всього витрачено 3 423,06 гривень, а не 3 440,00 гривень, як зазначає позивачка в позові. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат, пов'язаних з навчанням сина [PERSON], суд вважає, що підлягають стягненню додаткові витрати в розмірі 50%, пов'язані з навчанням [PERSON] до його повноліття, тобто до [INFO], оскільки в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2011 року зазначено, що правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину передбачений ст. 185 СК України, яка поширюється на правовідносини щодо обов'язків батьків по утриманню неповнолітніх дітей і правила цієї статті не можуть бути розповсюджені на правовідносини, які виникли між повнолітнім позивачем та його батьком. До повноліття [PERSON] відповідач сплачував аліменти на користь позивачки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, хоча і не в повному обсязі (згідно довідки від 17 лютого 2015 року ВДВС Першотравенського міського управління юстиції), на момент досягнення повнолітнього віку сам [PERSON] звернувся з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання до суду і з відповідача було стягнуто аліменти на його користь та на його утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х річного віку. Позивачкою було сплачено за навчання неповнолітнього сина [PERSON] за 1 семестр 2014-2015 навчального року 2850,00 гривень та 2 200,00 гривень за його проживання у гуртожитку за місцем навчання, всього 5050,00 гривень. Половина з цих коштів в сумі 2 525,00 гривень і підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки в якості додаткових витрат, пов'язаних з навчання неповнолітнього [PERSON] Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки 7050,00 гривень, як 50% вартості за наступні роки навчання, то суд не може стягнути вказану суму, оскільки, по-перше, вона може бути стягнена лише після фактичної її сплати за навчання сина, а по-друге, в другому семестрі 2014-2015 року [PERSON] досяг повноліття і на його користь було стягнуто аліменти з відповідача, пов'язані з його навчанням, тому сума 2850,00 гривень, сплачена позивачкою за 2 семестр вказаного навчального року, не підлягає стягненню з відповідача. Також не підлягає стягненню сума, сплачена позивачкою в якості благодійних внесків в сумі 400,00 гривень 10 грудня 2013 року (син навчається у вказаному ВДНЗ з 01 вересня 2014 року) та на квитки з м.Першотравенська до м.Дніпропетровська та назад в сумі 823,06 гривень, оскільки не вважає ці витрати додатковими витратами на дитину, пов'язані з її навчанням, а добровільним волевиявленням позивачки по їх сплаті, які можуть бути сплачені з аліментів, що стягувалися з відповідача на неповнолітнього сина, як засіб для забезпечення його нормальних матеріальних умов для життя. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд, враховуючи всі вивченні обставини в справі, незначну заробітну плату позивачки, наявність у відповідача на утриманні неповнолітньої дитини та повнолітньої дитини, що продовжує навчання, відсутність у нього постійного місця роботи, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки половину понесених нею додаткових витрат на навчання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття в розмірі 2 525,00 гривень, також, відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 54,00 гривні (22% задоволених вимог позивачки від ціни позову).

Outcome: dismissed