Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

24 вересня 2018 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26 жовтня 2007 року між нею та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Козлівською сільською радою Локачинського району Волинської області, актовий запис №10. У шлюбі з відповідачем у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб між ними не розірваний, але з відповідачем вони не проживають з грудня 2015 року, тобто, майже 3 роки. Діти постійно проживають з нею і перебувають повністю на її утриманні. Проте, їй все важче самій утримувати їх спільних дітей, оскільки діти потребують постійної уваги, турботи та догляду. Відповідач неналежно виконує свої батьківські обов'язки, у тому числі що стосується і надання дітям належного утримання. Він це робить на власний розсуд, нерегулярно і не в тому розмірі, що потребують діти. У них частохворіючий син. Так, у сина діагностували жовчнокам'яну хворобу, а також вроджену ваду серця. [PERSON] у листопаді 2014 року зробили операцію на серці. Після цієї операції він щороку, а іноді по декілька раз на рік проходить лікування у стаціонарі. Довідкою від 04.09.2018 року, наданою Торчинською амбулаторією, підтверджується перебування сина на «Д» обліку у педіатра. [PERSON] за останній рік також зверталась до лікаря 6 разів по загальних захворюваннях. У власності дітей не має наразі жодного нерухомого чи вартісного рухомого майна. Жодної соціальної допомоги вона з дітьми не отримує. Стан забезпечення майнових потреб дітей упродовж останніх 3 років і по даний час повністю залежить від неї. У жовтні 2016 року вона разом зі своєю знайомою [PERSON] їздила до відповідача додому у с. Козлів, де вела розмову про потреби дітей та сплату ним аліментів у належному розмірі. Тоді він погодився надавати кошти на утримання дітей, однак у подальшому цього не робив. Разом з тим, потреби дітей в їжі, одязі і різноманітних предметах розвитку та науки є першочерговими і невідкладними. Через її наполегливість в останній місяць вдалося отримати від відповідача матеріальну допомогу на дітей в розмірі 600 польських злотих. Однак, це нерегулярне забезпечення і завжди стресові моменти, виснажливо дзвонити і випрошувати кошти на утримання їх спільних дітей. Наразі позивач не працює. Має мінливий дохід. У власності жодного нерухомого чи дороговартісного рухомого майна не має. Проживає у її батьків. Здійснює догляд та піклування за дітьми. Відповідач проживає у [ADDRESS] у власному будинку. У власності має земельну ділянку площею 1,5714 га, яку здає в оренду фермерському господарству «Аргосвіт-ВД» по договору оренди землі від 01.12.2015 року строком на 10 років. Також у користуванні відповідача перебуває земельна ділянка площею 1,5 га. Відповідачу належить право власності на майновий пай у СГП «Волинь», що підтверджується відповідним свідоцтвом. Окрім того, після смерті матері [PERSON] відповідач набув у порядку спадкування право ще на 4 земельні ділянки в межах земель Козлівської сільської ради, однак, наразі позивачу невідомо чи оформив відповідач своє право на дані земельні ділянки. Відповідач є здоровою людиною працездатного віку, на утриманні інших осіб не має. Наразі він регулярно перебуває у Польщі на заробітках, а це теж дає підстави вважати, що він може сплачувати аліменти на дітей в достатньому для них розмірі. Просить стягнути з [PERSON] в її користь аліменти на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в сумі 3500 грн., щомісячно, починаючи з листопада 2016 року і до досягнення ним повноліття. Стягнути з [PERSON] в її користь аліменти на неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], в сумі 3000 грн., щомісячно, починаючи з листопада 2016 року і до досягнення нею повноліття. Стягнути з [PERSON] в її користь витрати на правову допомогу у даній справі. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала із підстав, зазначених у ньому, і пояснила, що позивач [PERSON] виховує дітей самостійно, без жодної допомоги [PERSON] Діти часто хворіють, особливо син [PERSON], потребують додаткових витрат на їх лікування. Просить задовольнити позов, не заперечує щодо ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Повідомила, що витрати на правову допомогу, які позивач просить стягнути з відповідача, становлять 3 500 грн., докази в підтвердження їх понесення [PERSON] представник позивача має намір подати протягом п'яти днів після ухвалення рішення у справі відповідно до ч.8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Будь-яких клопотань, заяв до суду, відзиву на позов не подав. Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідка [PERSON], дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. 26 жовтня 2007 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Козлівською сільською радою Локачинського району Волинської області, актовий запис №10, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.10.2007 року (а.с. 9). Від шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження, та з яких вбачається, що відповідач [PERSON] є їх батьком (а.с.10, 11). Із пояснень представника позивача, показань свідка [PERSON] встановлено, що діти проживають із позивачем, відповідач не приймає належної участі в їх вихованні та утриманні. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1 та 2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однією із підстав стягнення аліментів позивач зазначає те, що їх син [PERSON] часто хворіє, у нього діагностували жовчнокам'яну хворобу, а також вроджену ваду серця. У листопаді 2014 року йому зробили операцію на серці, після якої він щороку, а іноді по декілька раз на рік проходить лікування в стаціонарі. Дочка [PERSON] за останній рік також зверталась до лікаря 6 разів по загальних захворюваннях. На підтвердження вищезазначених обставин позивачем було надано виписку № 12598 з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON], де зазначається, що [PERSON] перебуває на «Д» обліку у педіатра та має вказані позивачем хвороби (а.с.13), консультаційні висновки спеціалістів з рекомендаціями щодо лікування [PERSON] (а.с.16-23), довідку Торчинської амбулаторії від 04.09.2018 р. та рецепт цієї ж амбулаторії на придбання ліків за кордоном (а.с. 24,25) та копію історії розвитку дитини [PERSON] (а.с.26-33). Відповідачем не надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували його непрацездатність, наявність на утриманні інших дітей, непрацездатних осіб, а також ту обставину, що він неспроможний сплачувати аліменти на утримання його дітей у розмірі, встановленому законом. Судом встановлено, що відповідачу на праві власності належить земельна ділянка площею 1,5714 га, розташована на території Козлівської сільської ради Локачинського району Волинської області, що здається ним в оренду ФГ "АГРОСВІТ-ВД" згідно із договором оренди від 01 грудня 2015 року строком на 10 років, що стверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №385144 від 14 листопада 2011 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, з якого вбачається також, що на дану земельну ділянку відповідача накладено арешт постановою Локачинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції від 31.05.2018 року (а.с.34-36). Також відповідач має право власності на майновий пай члена КСП "Волинь", що стверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 08 січня 2003 року (а.с.37). Право власності відповідача на земельні ділянки, що отримані ним, за твердженням позивача, в порядку спадкування після смерті матері, не доведено належними доказами у справі. Виходячи із норм СК України, обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається рівною мірою на матір і батька. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання їх дітей. Разом з тим, суд не погоджується із розміром аліментів, заявленим до стягнення позивачем, та стягнення аліментів за минулий період. Отже, позов підлягає до задоволення частково. При цьому суд виходить з наступного. Положеннями статей 180, 183, 184, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання батьківського обов'язку щодо утримання неповнолітніх дітей, зокрема: стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180-184); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (статті 198, 199). Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Це положення стосується особливих обставин, орієнтовний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з хворобою. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року № 6-1489цс1. Таким чином, враховуючи положення вищезазначеної статті, суд вважає, що оскільки позивачем було заявлено вимоги щодо стягнення саме аліментів на утримання дітей як спосіб виконання батьківського обов'язку, а не додаткових витрат, суд при вирішенні даного спору повинен приймати до уваги лише ті докази та обставини справи, які б враховувались при визначенні розміру аліментів, передбачені ст.ст. 182, 184 СК України. Державою на законодавчому рівні було затверджено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, який відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" з 1 липня 2018 року становить - 1944 грн. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача щодо розміру аліментів є завищеними, оскільки прожитковий мінімум на одну дитину є величиною достатньою для забезпечення нормальної життєдіяльності дитини щоденно, однак, ця величина, у даному випадку, не може застосовуватись для стягнення лише з відповідача, позаяк позивач також є працездатною особою і має обов'язок щодо утримання дітей. Наявність у [PERSON] земельної ділянки та права власності на майновий пай, що визначений в розмірі 241 грн., не є доказом отримання ним значних доходів. Окрім того, на земельну ділянку накладено обтяження. Тобто, обов'язок щодо утримання дітей слід розділити між батьками, з врахуванням їх стану здоров'я та матеріального становища. Враховуючи зазначене, а також положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, відповідно до яких під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини, той факт, що діти проживають з позивачем, їх вік, а саме 10 та 7 років, стан здоров'я, який у [PERSON] потребує більших витрат щомісячно, те, що позивач самотужки виховує дітей, відповідач на утриманні інших осіб не має, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, і з [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання дітей з врахуванням обгрунтованого розподілу між батьками обов'язку щодо їх утримання, а саме: на неповнолітнього сина [PERSON] - 1500 грн., щомісячно, та на неповнолітню доньку [PERSON] - 1000 грн., щомісячно. Разом з тим, суд наголошує, що вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей, пов'язаних із станом їх здоров'я, можуть бути предметом розгляду в іншій цивільній справі відповідно до ст. 185 СК України, за умови подачі відповідного позову до суду. Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення аліментів на дітей, починаючи з листопада 2016 року. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Показання свідка [PERSON] про те, що вона разом із позивачем їздили до [PERSON] і була свідком як позивач розмовляла з ним про надання матеріальної допомоги дітям, не є достатнім доказом вжиття заходів позивачем щодо одержання аліментів з відповідача. Представник позивача не надала суду аргументованих пояснень, чому з листопада 2016 року [PERSON] не зверталась до суду із позовом про стягнення аліментів. Таким чином, позивачем не надано достатніх та належних доказів того, що вона вживала всіх заходів щодо одержання аліментів з відповідача з листопада 2016 року до пред'явлення позову, а відтак, суд вважає, що стягнення аліментів повинно відбуватись саме від дня пред'явлення позову, як це передбачено ч.1 ст. 191 СК України. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, розмір яких представником позивача уточнено в судовому засідання - 3500 грн. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Скориставшись положенням даної статті, представник позивача до закінчення судових дебатів у справі заявила, що докази в підтвердження витрат позивача на правничу допомогу будуть надані нею протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку про призначення судового засідання у даній справі для вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу та надання позивачу строку - п'ять днів з дня ухвалення даного рішення суду, для подання доказів щодо розміру понесених нею витрат на правову допомогу. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Оскільки позивач у даній справі звільнена від сплати судового збору, згідно із ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial