Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: - позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; - позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; - передати малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] - Органу опіки та піклування - адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради; - стягнути аліменти зі [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від усіх видів її доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду, на користь майбутнього опікуна, до досягнення дитиною повноліття; - стягнути аліменти зі [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від усіх видів її доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду, на користь майбутнього опікуна, до досягнення дитиною повноліття; - стягнути аліменти зі [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від усіх видів її доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду, на користь майбутнього опікуна, до досягнення дитиною повноліття; - стягнути аліменти зі [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від усіх видів її доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду, на користь майбутнього опікуна, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що відповідачі є батьками малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В коло зору служби родина [PERSON] потрапила за повідомленням КЗ "Дитяча лікарня міста Кам'янське" ДОР стосовно надхождення до відділення патології новонароджених - дитини - дівчинки [PERSON] разом з мітір'ю. Дитина потрапила з діагнозом: неонатальна енцефалопатія, с-м гіперзбудливість. Крім того з адміністрації лікарні стало відомо, що мати не працює, у неї відсутній паспорт, є підозра на вживання наркотиків у відділенні (знайдені використані шприци з кров'ю, неадекватна поведінка). Мати постійно порушувада рижим відділення, через що її було виписано з відділення, дитина продовжувала лікування бз матері. В подальшому за заявою матері [PERSON] та батька [PERSON], у зв'язку з тяжким матеріальним становищем, в грудні 2016 року дитина була влаштована до КЗ "Кам'янський спеціалізований будинок дитини" ДОР, де перебуває по теперішній час. За час перебування [PERSON] у спеціалізваному дитячому будинку, її батьки жодного разу дитину не відвідували. Малолітня донька [PERSON] мешкає з батьками, дошкільний заклад відвідує не регулярно, мешкає в тяжких соціально-побутових умовах, коли хворіє за нею доглядає бабуся. Батьки малолітніх [PERSON] та [PERSON] самоусунулись від виховання дітей, не займаються їх вихованням, розвитком та утриманням, ведуть аморальний спосіб життя, вживають наркотичні речовини, неодноразово були засуджені за корисливі злочини проти власності та у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, свідомо уникають та нехтують виконанням своїх батьківських обов'язків з виховання дітей, які передбачені законодавством та загальними моральними засадами суспільства, не піклуються про своїх дітей. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується її особистою розпискою, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов, інших заяв чи клопотань від останньої не надходило Відповідач [PERSON] знаходиться під вартою за обвинувачення у скоєні злочинів проти власності по яким триває судове слідство, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, отримав копію позову з додатками під розписку, надав заяву від 10.10.2018 року про розгляд справи за його відсутності, позов не визнає повністю, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представники третіх осіб - Служби у справах дітей Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради, КЗ "Кам'янський спеціалізований будинок дитини", Заводського районного у м. Кам'янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в судове засідання не з'явились, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без участі їх представників, заперечень проти позову не мають. Представник третьої особи - Дніпровського районного у м. Кам'янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ - в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомляли. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України. Крім того, враховуючи малолітній вік дітей, рівень її розвитку щодо можливості висловити свою думку з приводу спору, та те що особиста участь в розгляді даної справи може завдати дітям душевного болю, надмірну емоційність та хвилювання, суд вважає, що особиста участь дітей в розгляді даної справи недоцільна. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що відповідачі є батьками малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дитини, актовий запис № 597 від 20.09.2011 року та актовий запис № 1287 від 29.11.2016 року (а.с.10, 11). За заявою матері [PERSON] та батька [PERSON], у зв'язку з тяжким матеріальним становищем, в грудні 2016 року дитина була влаштована до КЗ "Кам'янський спеціалізований будинок дитини" ДОР, де перебуває по теперішній час. Згідно з повідомлень КЗ «Кам'янський спеціалізований будинок дитини» ДОР» № 112 від 22.02.2018 року (а.с. 17 оберт) та № 555 від 16.08.2017 року (а.с. 20) - малолітню [PERSON], [INFO], батьки з 12.12.2016 року по теперішній час жодного разу не відвідували, не цікавилась її станом здоров'я. З листа Директора ДНЗ-ЦРД № 44 "Лелека" (а.с. 18) вбачається, що малолітня [PERSON], [INFO], виховується у родині, де соціально-психологічний клімат несприятливий, неблагонадійний для виховання і розвитку дитини. З листа КЗОЗ КМР "Центр ПМСД № 1" (а.с. 22 оберт) вбачається, що догляд за дитиною під час хвороби здійснює бабуся [PERSON] Згідна листів Дніпровського ВП Кам'янського ВНП ГУНП у Дніпропетровській області вих. № 46.2/10-3179 від 13.03.2018 року, вих.№ 46.2/12-9277 від 31.08.2017 року, листа Дніпровського РС КМВ з питань пробації Південно-східного МРУ ПВКПП МЮ (а.с. 18 оберт, а.с. 21, 22) [PERSON] раніше неодноразово притягувалась за вчинення кримінальних правопорушень здебільшого майнової спрямованості та незаконний обіг наркотичних речовин за ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України, а [PERSON] раніше неодноразово притягувався за вчинення кримінальних правопорушень здебільшого майнової спрямованості та незаконний обіг наркотичних речовин за ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 309 КК України. В своїх заявах до суду та Служби у справах дітей адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради мати дітей - відповідач [PERSON] жодного разу не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, передачу дітей та стягнення з неї аліментів. Відповідач [PERSON] в своїй заяві до суду від 10.10.2018 року заперечував проти позбавлення його батьківських прав, передачу дітей та стягнення з нього аліментів, проте не навів будь-яких мотивів на підтвердження своєї позиції або намірів займатися вихованням, розвитком і доглядом за дітьми та будь-яких підстав, які б свідчили про його наміри займатися дітьми. З 20.07.2017 року по теперішній час відповідач [PERSON] утримується під вартою в Державній установі "Дніпровська установа виконання покарань (№4) та рахується за Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, що підтверджується листом ДУВП (№ 4 ) від 23.05.2018 року № 3/5-9787 (а.с. 17). Як встановлено судом, обставини свідомого ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, а саме: повідомленнями КЗ «Кам'янський спеціалізований будинок дитини» ДОР» № 112 від 22.02.2018 року (а.с. 17 оберт) та № 555 від 16.08.2017 року (а.с. 20), листами правоохоронних органів та органів пробації (а.с. 18 оберт, 19, 21, 22) листом Соціальної служби для сім'ї, дітей та молоді Кам'янського міського центру Кам'янської міської ради від 17.08.2017 року (а.с. 21 оберт), листом КЗ "Дитяча лікарня міста Кам'янське" ДОР" (а.с. 23), розпорядженням Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради (а.с. 23 оберт), заявами [PERSON] і [PERSON] про влаштування доньки [PERSON] до спеціалізованого будинку дитини (а.с. 24), довідкою відвідування сім'ї [PERSON], [INFO] (а.с. 24 оберт), Актом обстеження умов проживання від 21.10.2016 року (а.с. 25), попередженням Служби у справах дітей (а.с. 25 оберт), пояснювальною запискою [PERSON] (а.с. 26), листом начальника Служби у справах дітей (а.с. 26 оберт), листами КЗ "Дитяча лікарня міста Кам'янське" ДОР" (а.с. 27). Судом не встановлено, вчинення позивачем будь-яких перешкод відповідачам у виконанні ними своїх батьківських обов'язків та наявності будь-яких їх звернень до органів міліції або Служби у справах дітей з цього приводу. Згідно висновку Органу опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради № 6-11/541 від 20.07.2018 року, Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] і [PERSON], у відношенні їх малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 6-7). З урахуванням вищезазначеного, суд вважає вказані позивачем в позові обставини щодо самоусунення відповідачів від виховання, розвитку та утримання їх дітей, і ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків, вживання ними наркотичних засобів і скоєння умисних корисливих кримінальних правопорушень - достовірними і такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи встановлені по справі обставини, відсутність заперечень проти позову з боку матері [PERSON], підтримання позову третіми особами, з урахуванням вимог чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідачі по справі внаслідок винної поведінки та свідомого нехтування покладених на них, як батьків, обов'язків, ухилялися і продовжують ухилятися від їх виконання, у зв'язку з чим, суд вважає позовні вимоги в частині позбавлення відповідачів батьківських прав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України , батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України , мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Згідно з ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, і одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно частини 4 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід дитини, повнолітні брати та сестри, інші родичі. Згідно частини 6 ст. 167 СК України, дитина, яка була передана родичам, мачусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 183 СК України розмір аліментів у частині заробітку(доходу) матері або батька визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідачів займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про їх намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Водночас Пленум Верховного Суду України в п. 15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вирішуючи питання про передачу дітей, суд визнає ці вимоги обгрунтованими виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 167 СК України, дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування (ч. 5 ст. 167). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині передачі дітей підлягають задоволенню в повному обсязі, та вважає за необхідне передати дитину органам опіки та піклування для подальшого її влаштування. Щодо стягнення з відповідачів аліментів на користь майбутнього опікуна, суд вважає необхідним задовольнити повністю ці позовні вимоги виходячи з наступного. Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст. 60 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) судом над дитиною встановлюється опіка чи піклування і опікуном призначається особа інша, ніж державний дитячий заклад, у зв'язку з чим аліменти необхідно стягувати на користь особи, що призначається опікуном або піклувальником. З цих підстав, допускається можливість стягнення аліментів на користь майбутнього опікуна з метою захисту прав дітей. Слід зазначити, що якщо за рішенням суду дитина передається до відповідного дитячого закладу, то аліменти не можуть стягуватися на користь такого закладу, адже відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону від 13 січня 2005 р. № 2342-IV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" держава здійснює повне забезпечення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Відповідно передбачено порядок фінансування такого забезпечення за рахунок державного та місцевого бюджетів. Крім того, практично не існує механізму контролю за цільовим використанням коштів, перерахованих як аліменти, зокрема на конкретну дитину. Щодо заявлених позивачем позовних вимог в частині розміру аліментів, суд вважає ці вимоги не обгрунтованими виходячи з наступного. Як встановлено судом з урахуванням вимог сімейного кодексу України, мінімально визначена законом частка розміру аліментів становить - 1/3 частина на двох дітей, в той час як позивачем необгрунтовано заявлено по 1/3 частині з кожного батька на кожну дитину, що становитиме більше половини доходів батьків (по 2/3 з кожного), а тому задоволенню такий розмір не підлягає. З цих підстав, суд вважає обгрунтованим та доцільним стягнення з відповідачів аліментів на утримання двох малолітніх дочок на користь майбутнього опікуна у розмірі 1/3 частини доходів [PERSON] і 1/3 частини доходів [PERSON], але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з часу звернення позивача до суду (з 26 липня 2018 року) до досягнення старшою дитиною віку повноліття Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України, несуть відповідачі в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: partial