Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який в подальшому уточнив, зазначивши, що він був прийнятий на роботу на посаду верстатника деревообробних верстатів ІІІ розряду на Приватне підприємство "УКРПАЛЕТСИСТЕМ". 27.09.2019 року ним було укладено контракт з МОУ в особі Командира ВЧ А 2600 про проходження військової служби у Збройних силах України на посаді осіб рядового складу. Наказом № 504-К від 18.10.2019 року його було звільнено із займаної посади. Після звернення до суду, наказом №82-к від 14.02.2020 року відповідачем було скасовано наказ про його звільнення, увільнено його з роботи з 29.09.2019 року строком на три роки у зв`язку з проходженням військової служби у Збройних силах України зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку. Однак, відповідачем заробітна плата йому не виплачується. Просив суд стягнути з відповідача на його користь заробітну плату в розмірі 139307,32 грн. за період з 27.09.2019 по 04.08.2020 року. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відзиву на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань відповідачем не надано. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що між сторонами виник спір в сфері трудових правовідносин з приводу невиплати середнього заробітку, який регулюється нормами трудового законодавства. Позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем ПП "УКРПАЛЕТСИСТЕМ". 27.09.2019 року [PERSON] уклав контракт з Міністерством оборони України в особі Командира ВЧ А 2600 про проходження військової служби у Збройних силах України на посаді осіб рядового складу. Наказом № 504-К від 18.10.2019 року [PERSON] було звільнено із займаної посади. Наказом № 82-к від 14.02.2020 року відповідачем було скасовано наказ про звільнення позивача, увільнено [PERSON] з роботи з 29.09.2019 року строком на три роки у зв`язку з проходженням військової служби у Збройних силах України зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку. Частиною 5 статті 17 Конституції України гарантовано те, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Пункт 3 ст.36 КЗпП України передбачає підстави припинення трудового договору - призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу. Згідно положень ч.3 ст.119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено поняття військова служба та її види. Згідно вимог ч.2 ст.39 вказаного Закону, громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України. Проте, в порушення вказаних вимог закону, з часу увільнення позивач не отримує середнього заробітку, чим порушено його трудові права, які підлягають захисту в судовому порядку. Згідно наданої відповідачем довідки середньоденна заробітна плата позивача становить 657,11 грн., а заборгованість по заробітній платі складає 139307,32 грн.. Нараховану позивачем суму заборгованості відповідач не оспорив та не спростував. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати підлягають стягненню згідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved