Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредитному договору, в якому зазначив, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 25.07.2006 ПАТ КБ "ПриватБанк надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач взяті на себе зобов'язання виконав у повному обсязі. Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків і станом на 30.06.2015 має заборгованість перед позивачем в сумі 20168 гривень 88 копійок, яку в добровільному порядку сплатити відмовляється, що спонукало ПАТ КБ "ПриватБанк звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, належним чином, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, належним чином, поважних причин своєї неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову до суду не надав. Представник відповідача в судовому засіданні подав письмові пояснення, зазначивши, що строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії кредитної картки, а тому строк дії кредитної карти, яка видана відповідачу, закінчився 30.09.2008. В березні 2011 року позивач звертався до Добровеличківського районного суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача за спірним кредитом станом на 28.02.2011. Добровеличківським районним судом Кіровоградської області 07 червня 2011 року ухвалено рішення про стягнення заборгованості. Також зазначає, що строк дії кредитної карти закінчився 30.09.2008. Згідно розрахунку наданого банком, останні надходження на погашення заборгованості були 27.11.2009. З 28.11.2009 будь-яких сум на погашення заборгованості по тілу кредиту, за відсотками, штрафами, тощо, не надходило. Отже вважає, що з 28.11.2009 у банку виникло право на стягнення непогашеної заборгованості по кредиту. Але оскільки в березні 2011 року, позивачем пред'явлено позов, вважає що мало місце переривання позовної давності в спорі між сторонами. Проте з березня місяця 2011 року по дату звернення до суду з цим позовом пройшло більше чотирьох років. Договору про збільшення строків позовної давності сторони не укладали. Тому враховуючи пропуск строку позовної давності позивачем, просить в задоволені позову відмовити. З огляду на ті обставини, що в судове засідання з'явився представник відповідача, суд вважає можливим провести очний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів . Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини: Відповідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом з'ясовано, що 25.07.2006 між Закритим акціонерним товариством [PERSON] ПриватБанк та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг, форма якого складається з заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта та Тарифів, що підтверджується підписом відповідача у заяві. При цьому відповідно до умов зазначеного договору позичальник отримав кредит в сумі 250 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладенні зазначеного Договору сторони керувалися положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, за якими договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах, або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови Договору. Із анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 25.07.2006, встановлено, що позичальник [PERSON] погодився, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Зазначена заява скріплена підписом позичальника (а.с. 11) . Відповідно до п.п. 6.5, 6.6 умов позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, проценти за користування ним, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором. У випадку невиконання зобовязань за договором за вимогою Банку виконати зобовязання по поверненню кредиту, оплаті винагороди банку. Відповідно до п.п.8.6 умов при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень та 5% від суми позову. Відповідно до п.п. 5.4 правил строк погашення по кредиту за платіжними картами без встановленого мінімального обовязкового платежу здійснюється в наступному порядку : строк погашення відсотків по кредиту щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця вказаного на платіжній картці. Згідно п. 1 Статуту ПАТ "КБ " ПРИВАТБАНК " є правонаступником ЗАТ КБ ПриватБанк . Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25.07.2006 заборгованість позичальника [PERSON] перед банком станом на 30.06.2015 складається з: заборгованості за кредитом в сумі 6740,20 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 24206 гривень 53 копійки. Від цієї суми віднімається заборгованість, яка була стягнута за рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07.06.2011 у розмірі 12214,46 гривень. Різниця становить 18732,27 гривень. А також штраф (фіксована частина) в сумі 500 гривень, штраф ( процентна складова ) в сумі 936 гривень 61 копійка. Всього заборгованість становить 20168 гривень 88 копійок ( а.с. 7-9). Згідно рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07.06.2011 стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.07.2006 в розмірі 12214 грн. 46 коп. за період з 25.07.2006 по 28.02.2011. Вказане рішення набрало законної сили 21.06.2011. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи з'ясовано, що рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07.06.2011, яке набрало законної сили 21.06.2011, позов ПАТ КБ „ПриватБанк" задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача 12214 грн. 46 копійок. При цьому в мотивувальній частині рішення зазначено, що станом на 28.02.2011, заборгованість становить на загальну суму 12214, 46 грн., яка складається з наступного: 6740, 20 грн. - заборгованість за кредитом, 4416, 43 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500, 00 грн. - штраф(фіксована частина), 557, 83 грн. штраф (процентна складова). Проте наявність судових рішень про задоволення вимог кредитора, які не були виконані боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України . Таким чином позивач не був позбавлений права вимагати стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, що виникла після 28.02.2011. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього дня такого місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи №6-103 цс 14 від 24 вересня 2014 року, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно правової позиції Верховного Суду України під час розгляду справи №6-14 цс 14 від 19 березня 2014 року, відповідно до правил користування карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Судом з'ясовано, що строк дії кредитної картки передбачений договором 09 місяць 08 року (а.с. 11), а кредит відповідач отримав в період дії картки із встановленим лімітом 250 гривень. Відповідно до п.3.1.1 глави ІІ Умов і правил надання банківських послуг, строк дії карти вказано на карті (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Відповідно до підпункту 3.1.3 по закінченню строку дії відповідна карта змінюється на нову карту з новим строком дії. Тому враховуючи зазначений пункт Умов і правил надання банківських послуг та заяву клієнта від 25.07.2006 (а.с. 11) строк дії виданої карти [PERSON] закінчився 30 вересня 2008 року. Доказів надання нової кредитної карти [PERSON], суду не надано. Судом з'ясовано, що до розрахунку наданого позивачем, останній платіж був здійснений [PERSON] у листопаді 2009 року (а.с. 8), а позивач звернувся до суду із позовом у вересні 2015 року. Суд зазначає, що заборгованість у [PERSON] виникла за тілом кредиту у розмірі 6740,20 грн., які позивачем стягнуто в судовому порядку. Згідно довідки ВДВС Добровеличківського районного управління юстиції від 26.10.2015 №02-11/4910, рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07.06.2011 на виконання до відділу ВДВС Добровеличківського РУЮ станом на 26.10.2015 не надходило. Також враховуючи правову позицію, висловлену Верховним Судом України під час розгляду справи №6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, необхідно зазначити наступне. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Проте цим Кодексом встановлено строк протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу позовна давність . Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені ). Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом , може бути збільшена за домовленістю сторін. Суд зазначає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності. За таких обставин, суд керується строками позовної давності, які визначені п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України . Суд також враховує рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07.06.2011, яке набрало законної сили 21.06.2011, та за даним кредитним договором №б/н від 25.07.2006 стягнуто кошти з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк в розмірі 12214 грн. 46 коп. за період з 25.07.2006 по 28.02.2011. Згідно обліково-статистичної картки на цивільну справу №2-225/11 позовна заява публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк пред'явлена до суду 20.05.2011. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Разом із тим в частині 3 статті 264 ЦКУ зазначається, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Враховуючи зазначене суд рахує строк позовної давності з 21.05.2011, з моменту звернення позивача до суду з новим позовом (підтверджено обліково-статистичною карткою Добровеличківського районного суду, а також наданої позовної заяви від 10.03.2011), що мало місце 25.09.2015, минуло понад 4 роки. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд з'ясовуючи обставини справи встановив, що позивач пропустив строк на звернення до суду з позовом, не ставив питання про його поновлення, а відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову, як передбачено ч. 4 ст. 267 ЦК України. Підстави зупинення, а також поважність причин пропущення строку позовної давності судом не встановлені. З огляду на вказане, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, у зв'язку із спливом строку позовної давності . На підставі ст.ст. 16, 207, 256, 258, 259, 261, 264, 267, 526, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed