Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач), треті особи: Сектор опіки та піклування Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області, Орган опіки та піклування Попільнянської селищної ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав, в якій вказує, що в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , [INFO] в них народився син [PERSON] , батьком якого в свідоцтві про народження записаний відповідач. З 2010 року вони з відповідачем припинили спільне поживання, з того часу він перестав цікавитися життям та матеріальним забезпеченням свого сина [PERSON] . Рішенням Попільнянського районного суду від 30 вересня 2009 року, що підтверджується також свідоцтвом про розірвання шлюбу шлюб між нею та відповідачем розірвано. Відповідно до виконавчого листа, за рішенням Попільнянського районного суду від 30 вересня 2009 року призначено стягнення аліментів з відповідача на утримання сина [PERSON] , 2006 року народження, в розмірі 1/4 частки усіх видів доходів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідно до віку щомісячно до повноліття сина, починаючи з 08 вересня 2009 року. Загальна сума непогашеної заборгованості по сплаті аліментів відповідно до розрахунку, наданого Попільнянським районним відділом Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Житомирській області, станом на 08 травня 2019 року становить 66076 гривень 14 копійок. Крім цього за весь час окремого проживання, відповідач жодного разу не відвідував сина вдома, в дошкільному та навчальному закладах, не цікавився та на даний час не цікавиться його фізичним станом та духовним розвитком, не бачиться та не спілкується з ним, участь в утриманні та вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться умовами його проживання. Крім того відповідач не знає дату народження свого сина, не вітає його з днем народження. Таке відношення відповідача негативно позначається на самоствердженні дитини, як особистості та спричиняє їй душевні переживання. Висновком органу опіки та піклування Попільнянської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав вирішено, що доцільно позбавити громадянина [PERSON] прав по відношенню до свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає, що всі перелічені нею обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позбавити відповідача батьківських прав, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі письмових доказів. Відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Представники третіх осіб в судовому засіданні не заперечували щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] . Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши учасників процесу, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05 червня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, [PERSON] , [INFO] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . /а. с.14/ Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2009 року вирішено шлюб зареєстрований 20 листопада 2005 року Жовтневою сільською радою Попільнянського району Житомирської області, актовий запис № 11 між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - розірвано. Стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, починаючи з 08 вересня 2009 року. /а. с.12-13/ Факт розірвання шлюбу також підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] виданого 11 серпня 2010 року відділом реєстровців актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області./ а. с. 11/ Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім`ї також входить: син - [PERSON] , [INFO] , який також зареєстрований за вказаною адресою та знаходиться на її утриманні та баба - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідками виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 05 жовтня 2018 року № 3911, від 07 листопада 2018 року № 4853-4854. /а. с. 5-7/ Як вбачається з акту обстеження житлово - побутових умов проживання дитини, яка проживає за адресою: [ADDRESS] , станом на 19 березня 2019 року, комісія прийшла до висновку, що дитині створені належні умови для проживання, розвитку та виховання. Дитина забезпечена одягом, книгами та речами розвитку відповідно до віку. Між членами сім`ї панує взаєморозуміння та добрі стосунки. /а. с. 20/ Відповідно до характеристики [PERSON] учня 7-го класу Попільнянського ліцею, Попільнянського району Житомирської області, який зарекомендував себе як дисциплінований, старанний, працелюбний, уважний учень. Має здібності до предметів гуманітарного циклу і добрий загальний розвиток. Мама приділяє належну увагу вихованню сина, постійно цікавиться його навчанням, інтересами, спортивними досягненнями. Постійно відвідує батьківські збори, є членом батьківського комітету. Батько не відвідував школу, участі у вихованні сина не приймає. /а. с. 23/ Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Попільнянський центр первинної медико - санітарної допомоги» Попільнянської селищної ради від 12 листопада 2018 року № 454, [PERSON] знаходиться під наглядом дитячої консультації Попільнянського району. Базові профілактичні щеплення отримав. Продовжує отримувати щеплення по віку. /а. с 24/ [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , одружений та має наступний склад сім`ї: дружина - [PERSON] , 1986 року народження, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною; син - [PERSON] , [INFO] . На даний час [PERSON] з сім`єю не проживає. За місцем проживання характеризується посередньо. Не працює і за вищевказаною адресою не проживає. Компрометуючих матеріалів до сільської ради не надходило. Наведене підтверджується довідкою - характеристикою виконавчого комітету Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 01 квітня 2019 року № 256 . /а. с. 10/ Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби від 08 травня 2019 року № 1225, [PERSON] станом на 01 лютого 2019 року має заборгованість в розмірі 66076 гривень 14 копійок. /а. с. 21/ Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби від 12 липня 2019 року № 1634, [PERSON] станом на 01 липня 2019 року має заборгованість в розмірі 70149 гривень 14 копійок. /а. с.44-45/ Здійснити обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не вдалося у зв`язку з тим, що на даний час [PERSON] перебуває за межами населеного пункту, що підтверджується актом про нездійснення обстеження виконавчого комітету Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області / а. с. 9/ Рішенням виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 23 квітня 2019 року № 49, вирішено затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його сина [PERSON] /а. с. 17-19/ Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму ВС України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і допускається лише при наявності вини в діях батьків і належить до обов`язкових умов позбавлення батьківських прав. Згідно приписів статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Приписами частини другої статті 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п.16 Постанови пленуму Верховного суду України N 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Згідно приписів частини другої статті 150 та частини другої статті 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Крім того, статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав є самим крайнім заходом впливу стосовно відповідача, але він свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків: не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, не забезпечує її належними умовами для навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема не бере участі у забезпеченні дочки необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Згідно приписів статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року) Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. (ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позову, а саме позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його дитини. Згідно положень частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частини сьомої, восьмої статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved