Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

21 травня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора, в якому просить визначити додатковий строк для подачі до нотаріального органу заяви про прийняття спадщини терміном в два місяці, після смерті [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначає, що [INFO] померла її тітка [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 15956 та видано свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] від 20.10.2020 року. Після смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] . За життя [PERSON] було складено заповіт від 10.09.2002 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Гончаренко Л.А., відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідає [PERSON] [PERSON] вказує, що встановлений строк у шість місяців для прийняття спадщини пропустила з причин обмеження у пересуванні, яке було встановлено введенням карантину та запровадженням посилених протиепідемічних заходів на території України у зв`язку з COVID-19. Крім того, наявність малолітніх дітей - школярів, які в період дії карантину навчались дистанційно і потребували більш дбайливої уваги з її боку та батька інваліда 2-ї групи ускладнювали вирішення життєвих питань родини. Перешкодою для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини став також стан її здоров`я, так як тривалий час після смерті тітки знаходилась у важкому психоемоційному стані, оскільки [PERSON] з 1983 року виховувала її як рідна мати, а в подальшому була і бабусею для її п`ятьох дітей. На підставі вищевикладеного просить визначити їй додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] . Ухвалою від 25.05.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 19.07.2021., яке в подальшому у зв`язку з неявкою сторін переносилось на 13.08.2021, 15.09.2021, 05.10.2021 та на 04.11.2021. 27.08.2021 року представником відповідача Харківської міської ради подано відзив на позовну заяву, в якій заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі обґрунтовуючи, що жодних доказів на підтвердження зазначених у позові вимог [PERSON] не надано. Вказує, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску, як юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, не встановлено порушення прав позивачки і як наслідок, необхідність їх судового захисту, тому вважає звернення [PERSON] до суду за захистом своїх прав передчасним. Також, оскільки аналіз доводів та їх перевірки вимогам викладених у позовній заяві зайняло значний проміжок часу, просить суд визнати причини пропуску щодо строків подачі відзиву на позовну заяву поважними та поновити строк для прийняття відзиву. 27.09.2021 року [PERSON] подано відповідь на відзив, в якій просить відмовити представнику відповідача у поновлені строку подачі відзиву та задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі зазначивши, що є матір`ю героїнею, що підтверджено Указом Президента України від 11.05.2018 року і на її утриманні у період карантину та тимчасового повного локдауну перебували діти - школярі та 81- річний батько [PERSON] , інвалід 2-її групи, що потребувало додаткових зусиль з її боку для організації нормального функціонування життя членів її родини. Наголошує також, що зверталась до Другої Харківської міської державної нотаріальної конториале в усній формі їй було відмовлено в оформлені права на спадщину через несвоєчасне звернення і запропоновано прямо звернутися до суду. Таким чином вважає твердження представника відповідача, щодо невжиття нею належних заходів для оформлення спадкових прав необґрунтованим. 29.10.2021 року на адресу суду від [PERSON] надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи відповіді Другої Харківської нотаріальної контори від 09.10.2021 року щодо прийняття спадщини за заповітом, посвідченим 10.09.2002 року за реєстром № 3-1212, після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 04.11.2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 15.11.2021 року. [PERSON] в призначене судове засідання не з`явилася, надавши до канцелярії суду заяву від 04.11.2021 року про розгляд справи за її відсутності та за наявними в матеріалах справи доказами. Представник відповідача в призначене судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про його отримання, клопотань чи заяв щодо переносу розгляду справи до суду не надходило. Представник Другої Харківської міської державної нотаріальної контора в призначене судове засідання не з`явився, надіславши до канцелярії суду лист від 26.08.2021 року про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка на момент відкриття спадщини проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Наведені обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 20.10.2020 року, актовий запис № 15956. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого входить 1/6 та 4/6 частки домоволодіння з господарськими будівлями, огорожами та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 10.09.2002 року за життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Гончаренко Л.А., який зареєстрований в реєстрі за №739410, відповідно до якого померла [PERSON] заповіла [PERSON] усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право власності. Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Виходячи зі змісту ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Згідно відповіді Другої Харківської міської державної нотаріальної контори від 09.10.2021 року за вх. №2168, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Заяв про прийняття або відмову від спадщини, про видачу свідоцтва про право на спадщину від імені [PERSON] або від імені інших спадкоємців не надходило. В постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п. 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою. Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5. гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5. Згідно з абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Причиною пропуску строку на прийняття спадщини позивач вказує те, що встановлений строк у шість місяців для прийняття спадщини пропустила з причин обмеження у пересуванні, яке було встановлено введенням карантину та запровадженням посилених протиепідемічних заходів на території України у зв`язку з COVID-19. Крім того, наявність малолітніх дітей - школярів, які в період дії карантину навчались дистанційно і потребували більш дбайливої уваги з її боку та батька інваліда 2-ї групи ускладнювали вирішення життєвих питань родини. Перешкодою для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини став також стан її здоров`я, так як тривалий час після смерті тітки знаходилась у важкому психоемоційному стані, оскільки [PERSON] з 1983 року виховувала її як рідна мати, а в подальшому була і бабусею для її п`ятьох дітей. Позивач вважає, що причини його пропуску для подачі заяви про прийняття спадщини є вагомими, та підлягають поновленню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю п`ятьох дітей, одні з яких були школярами в період дії карантину і відповідно навчались дистанційно, що ускладнювало навчання та порядок нормального устрою сім`ї. Указом Президента України від 11.05.2018 року за № 121/2018, серія МГ №131536 присвоєно почесне звання «Мати-героїня». Позивачка, в період дії карантину доглядала також за 81- річним батьком [PERSON] , який є інвалідом 2-її групи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , яке видане Харківським обласним військовим комітетом 25.07.1997 року. Крім того, судом враховано, що 11.03.2020 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 р. № 215, відповідно до п. 1 якої, установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 р. на усій території України карантин. Також, 20.05.2020 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», відповідно до якої установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 року до 22 червня 2020 року на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061)., тобто на усій території України в чергове було продовжено дію карантину. Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 року на території України продовжено дію карантину. В подальшому карантин встановлено з 12 березня 2021 року до 30 квітня 2021 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21 квітня 2021 року № 405 карантин продовжено до 30 червня 2021 року. Внаслідок карантинних обмежень зупинявся рух громадського транспорту, обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень. Також судом враховується часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини - 19.04.2021 року та зверненням позивача з позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини - 21.05.2021 року, що є незначним. Вказана позиція узгоджується з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 р., судова справа за № 681/203/17-ц. При цьому, вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 06.09.2017 у справі № 6-496цс17. Таким чином, обставини справи свідчать, що [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини у зв`язку із встановленням карантинних обмежень і такі причини пропуску строку суд трактує як поважні та пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивачки на вчинення цих дій. Суд не приймає до уваги доводи та заперечення представника відповідача щодо ненадання жодних доказів на підтвердження позовних вимог [PERSON] , оскільки його позиція базується на формальних запереченнях без надання відповідних належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивачки. Крім того, щодо правової позиції відповідача про відмову у задоволенні позову з посиланням на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 р. у цивільній справі № 636/1339/19,а також від 12.04.2021 р. у справі № 634/285/20; від 30.01.2020 у справі № 487/2375/18 та від 30.01.2020 по справі № 450/1383/18 суд зазначає, що під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. У справах, на які посилається відповідач та справі яка розглядається - наявні різні встановлені фактичні обставини справи. При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 цього ж Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Отже, на переконання суду, наведені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними для надання судом додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки запровадження карантину, факт того, що [PERSON] є матір*ю-героїнею та її діти навчались дистанційно, а також, що вона тривалий час доглядала за хворим батьком, який є інвалідом 2 групи, що в сукупності призвело до неможливості подати нею заяву про прийняття спадщини у строк, передбачений статтею 1270 Цивільного кодексу України. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд також керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Відмова у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини позбавить позивача прав на майно, та призведе до передачі цього майна громаді міста як відумерлої спадщини. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного і

Outcome: approved