Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку № [NUMBER], площею 0,0598 га, розташовану по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що відповідачка є її рідною сестрою. [INFO] померла їхня мати [PERSON], не залишивши заповіту. Вона та відповідач є єдиними спадкоємицями першої черги за законом після померлої [PERSON] Вона вчасно прийняла спадщину після смерті матері, звернувшись 02 липня 2013 року з заявою про прийняття спадщини до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, а відповідачка у нотаріальній формі відмовилась від спадщини на її користь На підставі її заяви 02 липня 2013 року Третьою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 449/2013, зареєстрована у спадковому реєстрі під № 54672565. У склад спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON], входить житловий будинок № [NUMBER], розташований по [ADDRESS], загальною площею 74,6 кв.м, житловою площею 47,6 кв.м, та земельна ділянка, площею 0,0598 га, розташована за цією ж адресою, цільовим призначенням якої є будівництво і обслуговування вищевказаного житлового будинку. 08 лютого 2017 року державним нотаріусом Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. за реєстровим № 1-228 їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок № [NUMBER], розташований по [ADDRESS]. Постановою державного нотаріуса Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. від 08 лютого 2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] на земельну ділянку № [NUMBER], площею 0,0598 га, розташовану по [ADDRESS], оскільки згідно листа відділу Держземагенства у м. Дніпродзержинську від 14 жовтня 2013 року за № 1/04-1900 не виявлено відомостей, необхідний для оформлення витягу з Державного земельного кадастру щодо вищевказаної земельної ділянки, у той час, як відповідно до п.п. 4.20, п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру. Земельна ділянка № [NUMBER], площею 0,0598 га, розташовану по [ADDRESS], належала [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого їй 14 квітня 2004 року міським головою м. Дніпродзержинська Швецом В.Я. на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 30 січня 2004 року № 274-12/ХХІY. Цей державний акт зареєстрований у Книзі реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку під № 1980. Спірна земельна ділянка має кадастровий номер: [NUMBER] Отже, її мати мала належним чином оформлені правовстановлюючі документи, що підтверджували право її власності на вищевказану земельну ділянку. Вона є єдиною спадкоємецею першої черги після своєї матері [PERSON], що прийняла спадщину, оскільки її сестра - відповідач у справі відмовилась від своєї частки у спадщині на її користь. Позивач в судове засідання не з'явилася, письмово просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, письмово просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Представник відповідача Кам'янської міської ради в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу за їх відсутності на підставі наявних доказів в матеріалах справи. Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу за їх відсутності. Представник третьої особи Другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу за їх відсутності. З урахуванням викладеного суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2 ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази наявні у справі, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є дочками [PERSON], померлої [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 86 від 29 січня 2013 року (а.с. 8), свідоцтвами про народження, актові записи № 476 від 17 травня 1963 року та №216 від 23 травня 1956 року (а.с. 9, 11), свідоцтвами про укладення шлюбу, актові записи № 608 від 01 вересня 1984 року та № 1009 від 18 вересня 1976 року (а.с. 10, 12). Після смерті [PERSON] позивач прийняла спадщину і 08 лютого 2017 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складалася з житлового будинку № [NUMBER], розташованого по [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 34405128 від 02 липня 2013 року (а.с. 14) та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 лютого 2017 року серії [NUMBER] (а.с. 18). Постановою державного нотаріуса Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. від 08 лютого 2017 року (а.с. 13) позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] на земельну ділянку № [NUMBER], площею 0,0598 га, розташовану по [ADDRESS], оскільки згідно листа відділу Держземагенства у м. Дніпродзержинську від 14 жовтня 2013 року за № 1/04-1900 (а.с. 15) не виявлено відомостей, необхідний для оформлення витягу з Державного земельного кадастру щодо вищевказаної земельної ділянки, у той час, як відповідно до п.п. 4.20, п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру. Земельна ділянка № [NUMBER], площею 0,0598 га, розташована по [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], за життя належала [PERSON] на праві власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим 14 квітня 2004 року на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 30 січня 2004 року № 274-12/ХХІY, зареєстрованим у Книзі реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку під № 1980 (а.с. 17). В судовому засіданні встановлено, що згідно відомостей по спадковій справі №449/2013 після померлої, [INFO], [PERSON], спадкоємицею після смерті останньої є [PERSON], на користь якої відмовилась дочка померлої, [PERSON] Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими виходячи з наступних мотивів. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. В силу положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 182 ЦК встановлено, що "право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають обов'язковій державній реєстрації". Нерухоме майно в розумінні закону - це земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення (житлові будинки, квартири, будівлі, споруди, приміщення). Державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухомість, обтяження таких прав шляхом унесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухомість є обов'язковою умовою оборотоздатності такого майна, тобто можливості особи, яка вважає себе його власником, здійснювати будь-які правочини щодо майна, включаючи можливість зацікавлених осіб оформити спадщину. В той же час, відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", відсутність реєстрації не позбавляє власника нерухомого майна його права на майно, набуте ним раніше. Згідно з підпунктом 4.20 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру. Відповідно до п. 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державний земельний кадастр", земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз'яснено в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно до п. 23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно до ст. 202 ЗК України, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 24 ЗУ "Про державний земельний кадастр", Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 24 ЗУ "Про державний земельний кадастр", державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою… власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи. Крім того, пунктом 115 Порядку ведення державного земельного кадастру, який затверджено постановою КМ України від 17 жовтня 2012 року за № 1051, визначено, що державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки. Як встановлено в судовому засіданні, вищевказана земельна ділянка на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку під № 1980 належить [PERSON]. За ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», роз'яснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім цього, у вищевказаному інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", роз'яснено, що відповідно до ст. 1273 ЦК спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкоємцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. Визначення додаткового строку для подання заяви про відмову від спадщини чинним законодавством України не передбачено. Як вказано вище, позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на дану земельну ділянку. Відповідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Спадкоємець, що постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст.1270 ЦК України шестимісячного строку він не заявив про відмову від нього. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 6 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. Згідно інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування", звертається увага на те, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (стаття 1299 ЦК України). Згідно зі ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на вище зазначене, суд приходить до висновку, що незважаючи на той факт, що спадкодавець за життя не зареєструвала в органах державної реєстрації державний акт на право власності на земельну ділянку, а саме земельну ділянку № [NUMBER], площею 0,0598 га, розташована по [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], до складу спадщини, яка залишилася після її смерті, входить право на спадщину, як майнове право (об'єкт спадкування) на зазначене вище майно. Аналізуючи досліджені докази та заяву відповідача про визнання позовних вимог, суд вважає доведеним, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом, який бажає прийняти спадщину, а отже має право спадкування і визнання за ним права власності на спадкове майно, що в свою чергу не порушить права інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved