Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

08.07.2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Генеральної прокуратури України, Приватного акціонерного товариства «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ ЛЮКС» про захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування позовних вимог вказано, що [INFO] та [INFO] відповідачами було розповсюджено недостовірну інформацію щодо позивача. Зокрема, [INFO] телеканалом «[INFO]», що належить ПрАТ «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ ЛЮКС» була оприлюднена програма «Право на гідність», в якій автор та ведучий відповідач [PERSON] здійснив твердження, що стосовно [PERSON] начебто існувало кримінальне провадження щодо незаконного збагачення, яке було закрито внаслідок рішення Конституційного Суду України, проте відповідні матеріали залишилися і їх можна використати для стягнення з нього коштів у цивільному провадженні. Крім того, [INFO] на сторінці Спеціалізованої антикорупційної прокуратури у мережі Facebook було опубліковано допис про закриття кримінального провадження щодо незаконного збагачення радника Президента України на суму 26 млн. грн. та наведеної інформації виявилось достатньо для ідентифікації особи позивача. Разом з тим, не існувало кримінального провадження щодо позивача [PERSON] щодо незаконного збагачення, відтак відповідачами було розповсюджено недостовірну інформацію. Також зазначається, що інформація, яка була поширена про позивача є негативною, оскільки в ній стверджується про його незаконну діяльність, що створює враження про позивача як про правопорушника, що у свою чергу руйнує оцінку його людських, ділових і професійних якостей та порушує право позивача на повагу до честі, гідності та недоторканість ділової репутації. З врахуванням зазначених обставин, позивач просить суд: - визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] ( [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) інформацію, викладену [INFO] у мережі Facebook на сторінці Спеціалізованої антикорупційної прокуратури за адресою: [INFO] , а саме: «З метою уникнення спекуляцій та припинення інформаційних вкидів щодо «фігурантів» вказаних розслідувань, надаємо перелік всіх закритих кримінальних проваджень за ознаками злочину, передбаченого ст.368-2 КК України за хронологією їх реєстрації в ЄРДР: … 32. Кримінальне провадження від 27.11.2017 щодо незаконного збагачення радника Президента України на суму 26 млн. грн. (грошові активи). Закрито 06.03.2019 на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України.»; - зобов`язати Офіс Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, буд. 13/15, код ЄДРПОУ 00034051) протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену про [PERSON] ( [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] ), викладену [INFO] у мережі Facebook на сторінці Спеціалізованої антикорупційної прокуратури за адресою: [INFO] шляхом розміщення на сторінці Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на веб-сайті [INFO] вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування»; - визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] ( [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) інформацію, розповсюджену [PERSON] ( [ADDRESS] ) [INFO] на веб-сайті телеканалу «[INFO]», а також в ефірі цього телеканалу в програмі «Право на гідність», а саме інформацію про існування та подальше закриття щодо Позивача [PERSON] кримінального провадження [INFO] на суму 26 мільйонів гривень; - зобов`язати [PERSON] ( [ADDRESS] ) та Приватне акціонерне товариство «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ ЛЮКС» (79008, м. Львів, пл. Галицька, б.15, код ЄДРПОУ 20765851) протягом 10 календарних днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену про [PERSON] (адреса [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] ), шляхом розміщення спростування на веб-сайті [INFO] каналу за адресою [INFO] та оголошення в програмі « [INFO] », а у разі неможливості у зв`язку з припиненням її існування, - в ефірі [INFO] каналу спростування наступного змісту: « [INFO] на веб-сайті « [INFO] » каналу був оприлюднений сюжет програми « [INFO] », що також демонструвався в ефірі цього каналу. В цій програмі мною, [PERSON] , було повідомлено недостовірну інформацію відносно [PERSON] , а саме про те, що щодо нього існувало кримінальне провадження [INFO].» 09.07.2019 року ухвалою суду було відкрито провадження за правиламт загального позовного провадження. 29.07.2019 до суду надійшов відзив представника Генеральної прокуратури України, в якому представник не погоджується з позовними вимогами та вказує, що Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою здійснювалось процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №42017000000004815 від 27.11.2017, де у рамках досудового розслідування перевірялась інформація щодо можливого незаконного збагачення радника Президента України на суму 26 млн.грн. за ознаками злочину, передбаченого ст.368-2 КК України. Після визнання Конституційним Судом України вказаної норми неконституційною провадження було закрито, а тому публікація зроблена Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою відповідає фабулі кримінального провадження та є достовірною. Крім того, на думку відповідача особисті немайнові права позивача не порушені, оскільки його прізвище не було зазначено у публікації Спеціалізованої антикорупційної прокуратури. 2 січня 2020 року відповідно до Наказу Генерального прокурора №351 від 23 грудня 2019 року, виданого відповідно до пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019р. №113-ІХ розпочав свою роботу Офіс Генерального прокурора, що був створений на місці ліквідованої Генеральної прокуратури України. У зв`язку з цим розгляд справи продовжено за участю представника Офісу Генерального прокурора. 01.08.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ПрАТ «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ ЛЮКС», в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами та зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів поширення оспорюваної інформації оскільки відсутній офіційний запис телепрограми "Право на гідність" від [INFO], а також не встановлено власника веб-сайту, на якому вказану телепрограму розміщено. Також відповідач зазначає, що органом досудового розслідування проводилось кримінальне провадження №42017000000004815 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.368-2 КК України про те, що посадова особа, яка займала посаду Радника Президента України, отримала незаконні виплати на загальну оціночну суму 26 млн.грн., оскільки позивач займав вказану посаду, його ймовірна причетність також перевірялася. На думку відповідача ПрАТ «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ ЛЮКС» ведучий телепрограми, який вжив стосовно позивача вислів "кримінальне провадження [INFO] якого" не свідчить про те, що ведучий стверджував про винуватість позивача. Також відповідач ПАТ "Телерадіокомпанія Люкс" зазначає, що розповсюджена інформація є суспільно-важливою з огляду на статус позивача та актуальність теми забезпечення доброчесності публічної служби, крім того межі критики щодо публічних осіб є значно ширшими та право на вільне вираження поглядів є гарантованим. 27.09.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача [PERSON], який не погодився с позовними вимогами та зазначив, що позивач не надав доказів, що інформація поширена відповідачем [PERSON] є недостовірною. За даними Єдиного реєстру судових рішень здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №42017000000004815 від 27.11.2017 за фактом можливого одержання неправомірної вигоди радником Президента України, зокрема, у справі за скаргою адвоката, поданою в інтересах позивача [PERSON] . На думку представника відповідача з наведеного вбачається, що вказане кримінальне провадження стосувалося позивача [PERSON] , а також те, що у позивача існує правовий зв`язок з вказаним кримінальним провадженням. Також зазначається, що відповідач [PERSON] не стверджував що позивач [PERSON] "підозрюється", "обвинувачується" або "був притягнутий до кримінальної відповідальності" за вчинення злочину, передбаченого статтею 368-2 КК України "незаконне збагачення", та поширена відповідачем інформація не є негативною оскільки є достовірною. Також зазначається, що позивачем не доведено факту поширення інформації відповідачем ПрАТ «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ ЛЮКС», оскільки матеріали справи не містять документів щодо фіксації представниками Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення ефіру від [INFO]. 27.09.2019 представником відповідача Публічного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» - Нички Ю.В., було заявлено відвід головуючому судді Ільєвій Т.Г. від розгляду даної справи. Ухвалою суду від 27.09.2020 заявлений відвід був визнаний необґрунтованим та переданий на вирішення іншому судді Печерського районного суду м. Києва. 04.10.2019 ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Батрин О.В., було відмовлено в задоволенні зазначеного відводу. 16.01.2020 ухвалою суду було закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові та просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Офісу Генерального прокурора проти задоволення позову заперечував, з підстав наведених у відзиві на позов та просив у позові відмовити у повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ ЛЮКС" проти задоволення позову заперечував, з підстав наведених ним у відзиві на позов, просив у позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з підстав наведених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Стаття 13 гарантує наявність у національному праві засобу правового захисту для забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції. Рекомендація Rec (2004)61259. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб і на свій вибір. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 297 ЦК України зазначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у п. 4 своєї постанови від 27 лютого 2009 року № 1, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ за № 1від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Способи судового захисту гідності та честі передбачені ст. ст.16, 277 Цивільного кодексу України. Судовим розглядом встановлено, що Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою [INFO] у мережі Facebook було опубліковано допис під назвою «[INFO]», в якому повідомлялося про прийняття Конституційним Судом України рішення про визнання неконституційною статті 368-2 КК України (незаконне збагачення), у зв`язку з чим було закрито 65 кримінальних проваджень та надано їх перелік, в тому числі було зазначено: «З метою уникнення спекуляцій та припинення інформаційних вкидів щодо «фігурантів» вказаних розслідувань, надаємо перелік всіх закритих кримінальних проваджень за ознаками злочину, передбаченого ст.368-2 КК України за хронологією їх реєстрації в ЄРДР: … 32. Кримінальне провадження від 27.11.2017 щодо незаконного збагачення радника Президента України на суму 26 млн. грн. (грошові активи). Закрито 06.03.2019 на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України.» Вказані обставини не заперечуються відповідачами, в тому числі представником Офісу Генерального прокурора. Представником відповідача суду надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №42017000000004815 від 27.11.2017 з правовою кваліфікацією ст.368-2 ч.3 Кримінального кодекса України. За змістом витягу у період з липня 2011 року по 31 грудня 2013 року службова особа, перебуваючи на посадах Радника Президента України - керівника Головного управління з питань судоустрою, а у подальшому на посаді Радника Президента України, одержала неправомірну вигоду в ориєнтовному розмірі 26 мільйонів гривень, відомості про особу якій повідомлено про підозру, наслідки розслідування щодо особи та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування щодо неї у витягу відсутні. Також у витягу міститься інформація про закриття кримінального провадження 06.03.2019р. згідно п.4 ч.1 ст.284 КПК України. Згідно ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше [INFO] годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через [INFO] години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. При цьому кримінальний процесуальний закон містить імперативні вимоги про необхідність внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у випадку надходження відповідної заяви або певних відомостей та не містить виключень щодо обов`язковості виконання такої вимоги. За змістом ч.1 ст.276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, суд приходить до висновку, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно вимог законодавства було внесено відомості, що могли б свідчити про вчинення кримінального правопорушення та у вказаному кримінальному провадженні здійснювалась перевірка таких відомостей, проте під час досудового розслідування не було виявлено достатніх доказів, які могли б свідчити про вчинення певною особою кримінального правопорушення. Суд приймає до уваги твердження позивача про те, що використання відповідачем під час повідомлення про закриття кримінального провадження в зв`язку з його декриміналізацією формулювання «кримінальне провадження від 27.11.2017 щодо незаконного збагачення радника Президента України на суму 26 млн. грн.» створює уявлення про те, що кримінальне провадження здійснювалося щодо конкретної особи та носить негативний характер. Також суд погоджується з аргументом позивача про те, що наявність правового зв`язку певної особи з конкретним кримінальним провадженнням, який надає можливість стверджувати про здійснення крминального провадження "щодо" конкретної особи, можливо констатувати лише після наділення такої особи певним статусом, що передбачений кримінальним процесуальним законом. Тобто, особу можна вважати такою, щодо якої здійснюється досудове розслідування лише після складення та вручення особі повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст.ст. 276-278 КПК України. Аналогічні висновки містяться у наданому позивачем до матеріалів справи Висновку Національної академії внутрішніх справ від 30.11.2017 року, що був досліджений судом. Посилання представника відповідача Офісу Генерального прокурора про те, що публікація відомостей не порушила особисті немайнові права позивача, оскільки в публікації не було зазначено його прізвища не приймаються до уваги судом з огляду на те, що відомості, опубліковані відповідачем набули значного розповсюдження та стали підставою для численних публікацій у мережі Інтернет з зазначенням прізвища позивача, роздруківки яких були надані до матеріалів справи та досліджені судом. Зазначене вказує на достатність ідентифікуючих ознак позивача в інформації, розміщеній відповідачем, а саме у публікації Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на сторінці у мережі Facebook. Так, судом було досліджено наданий до матеріалів справи позивачем запис програми «Право на гідність», автором та ведучим якої зазначений відповідач [PERSON] . В дослідженому сюжеті відповідач [PERSON] розповідає про визнання неконституційною статті 368-2 Кримінального кодексу України «незаконне збагачення», та розмірковує про зміст нових законопроектів, зокрема, зазначає, що «забрати майно можна буде в [PERSON] , кримінальне провадження [INFO] якого на суму 26 мільйонів було закрито. Але матеріали про ці статки залишилися, тож можна спробувати дістати їх за цією новою процедурою цивільної конфіскації». В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] не оспорював факт існування вказаної програми та змісту висловів, використаних відповідачем, які оспорює позивач. Посилання відповідача ПрАТ "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ ЛЮКС" на недоведеність розповсюдження ним оспорюваної інформації та недоведеність інформації про власника веб-сайту не приймається судом до уваги з наступних підстав. Судом досліджено наданий до матеріалів справи позивачем Експертний висновок, складений на запит адвоката ДП "Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет" Консорціуму "Український центр підтримки номерів і адрес" від 14.08.2019р. за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет: [INFO] а також довідку з відомостями про власника веб-сайту [INFO], згідно яких підтверджено наявність оспорюваної позивачем інформації за вказаним посиланням (текстова версія сюжету та відеозапис програми "Право на гідність") та належність вказаного веб-сайту відповідачу ПрАТ "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ ЛЮКС". Таким чином, суд вважає доведеним факт розповсюдження інформації відповідачами [PERSON] та ПрАТ "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ ЛЮКС", зокрема, у програмі "Право на гідність". Посилання відповідача ПрАТ «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ ЛЮКС» на те, що ведучий телепрограми відповідач [PERSON] не стверджував про винуватість позивача не приймається судом до уваги, оскільки позивач посилається на те, що щодо нього не здійснювалось кримінальне провадження за статтею незаконне збагачення, в той же час вислів, використаний відповідачем [PERSON] "кримінальне провадження [INFO] якого" свідчить про ствердження ним зворотного, що не відповідає дійсності. З огляду на це суд також не приймає посилання відповідача на межі допустимої критики щодо публічних осіб та право на вільне вираження поглядів. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Норми міжнародного законодавства та рішення Європейського суду з прав людини, на які посилається відповідач ПрАТ "ТЕРАДІОКОМПАНІЯ ЛЮКС", та відповідач [PERSON] встановлюють необхідність публічним особам бути більш толерантними до висловлювання критики, проте, не встановлюють, що публічна особа, особисті немайнові права якої порушені поширенням про неї саме недостовірної інформації, а не оціночних суджень, не має права на судовий захист своїх порушених прав на рівні з іншими особами. Статтею 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Також згідно ст.34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Відповідно до ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Отже, свобода вираження поглядів не є абсолютною, а підлягає певним обмеженням спрямованим, зокрема, на захист репутації чи прав інших осіб, тому посилання відповідачів на норми міжнародного законодавства та рішення Європейського суду з прав людини щодо висловлювання критики у відношенні публічних осіб не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки відповідно до обставин справи відповідачами було поширено не критику діяльності позивача, а фактичні твердження, що підлягають спростуванню у судовому порядку. Також суд не приймає до уваги заперечення відповідача [PERSON] про те що розповсюджена відповідачем інформація є достовірною та наведена у рішенні слідчого судді, прийнятому за скаргою адвоката в інтересах позивача в порядку кримінального судочинства. Інформація розповсюджена відповідачем [PERSON] про те, що «забрати майно можна буде в [PERSON] , кримінальне провадження [INFO] якого на суму 26 мільйонів було закрито» створює уявлення про причетність позивача до вчинення кримінального правопорушення. Також коментар відповідача [PERSON] про те що «матеріали про ці статки залишилися, тож можна спробувати дістати їх за цією новою процедурою цивільної конфіскації» підсилює сигнал про причетність позивача до вчинення злочину та формує негативну суспільну думку про позивача як правопорушника. Також суд не приймає посилання відповідача [PERSON] на те, що відповідач [PERSON] не стверджував що позивач [PERSON] "підозрюється", "обвинувачується" або "був притягнутий до кримінальної відповідальності" за вчинення злочину, оскільки використане відповідачем [PERSON] твердження "кримінальне провадження [INFO] якого" є достатнім для створення враження про причетність позивача до вчинення протиправних дій. Законодавством не передбачений такий процесуальний статус, як особа, щодо якої ведеться попереднє розслідування, а згідно з пунктами 19, 25 частини 1 статті 3 КПК України учасниками кримінального провадження з боку захисту є: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники. Таким чином, стверджувати про те, що дієздатна особа, яка досягла віку кримінальної відповідальності, що не перебуває в статусі підозрюваного, має будь-який стосунок до вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується є неможливим. Існування кримінального провадження №42017000000004815 від 27.11.2017, в якому не було складено та вручено повідомлення про підозру не дає підстав стверджувати про те, що воно здійснювалось відносно позивача. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається та інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекрученні). Суд вважає, що інформація, яка поширена відповідачами є недостовірною та негативною, оскільки створює уявлення про позивача як особу, яка причетна до вчинення кримінального правопорушення. У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Повідомлення оспорюваної інформації, яка стосувалася позивача, відбулося в спосіб, який міститься у п. 15 наведеної Постанови Пленуму ВСУ, а тому така інформація відповідає критеріям поширення інформації. Також судом встановлено, що поширена інформація стосувалася особи позивача. З вищезазначеного слідує, що відповідачами поширено недостовірну інформацію про позивача. Отже, позивач вимагає відновлення порушених особистих немайнових прав: честі, гідності та ділової репутації, у зв`язку з поширенням негативної та недостовірної інформації щодо нього. Частиною 2 статті 200 ЦК України передбачено, що суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими порушеннями. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією цей Закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до Конституції України та ст.ст. 270, 275, 297 ЦК України фізична особа має право як на повагу до гідності та честі, так і право на захист свого особистого немайнового права. У ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання та недоторканість його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань. Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року (пункт 1 ст.17) встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканість його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. У статті 3, 32 Конституції України проголошено, що честь та гідність визнається найвищими соціальними цінностями і кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. Пунктом 38 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Аллене Де Рібемон проти Франції» (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, встановлено, що п. 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод не може бути перешкодою для влади щодо інформування про розслідування, які ведуться, але вона зобов`язує, щоб влада робила це стримано та делікатно, як того вимагає принцип презумпції невинуватості. Також у п. 41 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Allenet de Ribemont v. France зазначено, що «в даному випадку деякі з найбільш високопоставлених співробітників французької поліції назвали пана Аллене де [PERSON] без будь-яких застережень одним з підбурювачів, тобто співучасників вбивства. Отже, очевидна заява про винність, яка, з одного боку, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншого - випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Отже, порушення статті 6 п. 2 мало місце». Відповідно до ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою вину у вчиненні злочину. Інформація, яка поширена відповідачами порушує принцип презумпції невинуватості, які проголошені у ст. 62 Конституції України, ст. 2 Кримінального кодексу України, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини та п. 2 ст. 14 Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права. Таким чином, враховуючи норми ст. 62 Конституції України та ст. 2 КК України, зважаючи на рішення Європейського суду з прав людини, інформація поширена відповідачами про наявність кримінального провадження стосовно позивача фактично є твердженням про його причетність до кримінального правопорушення. Суд погоджується з доводами представника позивача, що сам факт розповсюдження інформації про існування кримінального провадження щодо нього завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Це призводить до формування недовіри до нього необмеженого кола осіб і створює уявлення про те, що позивач причетній до протиправних дій. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved