Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, державний виконавець Лубенського міськрайонного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Поліщук Володимир Олександрович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У позові вказав, що в травні 2021 року [PERSON] отримав постанову про відкриття виконавчого провадження №63337029 та постанову про арешт коштів боржника від 27.01.2021 року винесені державним виконавцем Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Поліщука Володимира Олександровича, з котрих дізнався, що відносно нього здійснюється примусове виконання виконавчого напису №10865 від 07.12.2016 року приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про стягнення на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 13542,93 гривень. Позивачем направлено заяву до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни з проханням надати належним чином завірені копії документів, що подавалися уповноваженою особою АТ КБ «ПриватБанк» для вчинення виконавчого напису №10865 від 07.12.2016 року, за яким з [PERSON] стягується заборгованість у розмірі 13 542,93 грн. Станом на дату звернення із вказаним позовом, відповідь від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни не надійшла. Позивачем направлено заяву до Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» з проханням надати належним чином завірені копії документів, що подавалися уповноваженою особою до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни для вчинення виконавчого напису №10865 від 07.12.2016 року, за яким з [PERSON] стягується заборгованість у розмірі 13 542,93 грн. Станом на дату звернення із вказаним позовом, відповідь від Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» не надійшла. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню внаслідок того, що заборгованість не є безспірною, також під час вчинення виконавчого напису допущено значущі порушення встановленого порядку вчинення нотаріальної дії. Заборгованість, котра пред`явлена у спірному виконавчому написі нарахована поза межами позовної давності. Це автоматично є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач категорично не погоджується з позицією відповідача щодо безспірної заборгованості, адже між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» не було укладено жодних кредитних договорів. Відповідно, за відсутності договору, відсутня будь-яка заборгованість. Вказана обставина однозначно свідчать про те, що заборгованість не є безспірною, а відповідно виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню. Самостійною підставою задоволення позову є виконання напису згідно правової норми, що на дату виконання напису втратила чинність. Прохає суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №10865, вчинений 07.12.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, яким задоволено вимоги Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 13 542 грн. 93 коп. 15.09.2021р. відповідач надіслав відзив на позовну заяву, де зазначив, що АТ КБ "ПриваБанк" ознайомившись з позовною заявою [PERSON] вважає, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з його необгрунтованістю, позовні вимоги відповідачем не визнаються з огляду на наступне. 27.11.2012р між ПАТ КБ Приватбанк (правонаступником якого є АТ КБ "Приватбанк") та [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у вигляді ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості. В свою чергу, [PERSON] у порушення умов кредитного договору та ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України не виконував належним чином взяті на себе грошові зобов`язання за договором. 07.12.2016р. приватним нотаріусом Дніпровського МНО Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис №10865, яким запропоновано стягнути з боржника [PERSON] на користь банка заборгованість за договором б/н від 27.11.2012р. в розмірі 13542,93 грн. Як вбачається з позовної заяви, жодних розрахунків, або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед банком, виконання зобов`язань за вказаним договором станом на день вчинення виконавчого напису не надається, тобто позивач фактично не спростовує належними доказами, а ні факту заборгованості перед банком, а ні розміру боргу зазначеного у виконавчому написі, й відповідне вже є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Безспірність вимог відповідно ст. 88 Закону України "Про нотаріат" є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презумпція) наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому КМУ - не письмові докази наявності боргу, а докази наявності вказаних вище правовідносин, та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності нотаріус не зобов 'язаний. Наявність документів, передбачених Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є єдиними необхідним та достатнім доказом безспірності боргу в розумінні ст. 87 Закону України «Про нотаріат». Виконавчий напис вчинений 07.12.2016 р. й стягнуто заборгованість станом на 31.10.2016р. Безпосередньо укладений між сторонами договір від 27 листопада 2012р. у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), а відтак враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, АТ КБ "ПриватБанк" вправі вимагати захисту своїх прав через вчинення виконавчого напису - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з оплати заборгованості за договором. Отримання позивачем кредитної картки та подальше використання її як платіжного засобу підтверджується розрахунком заборгованості за договором, з якого вбачається, що впродовж до 25 лютого 2014р. [PERSON] здійснював погашення заборгованості за договором, що має своє відображення у виписки по рахунку боржника стовпчик "Сума погашення за наданим кредитом", та лише з березня 2016 року почала накопичуватися прострочена заборгованість за договором (стовпчик залишок простроченої заборгованості), отже, право вимоги до позивача банк набув з часу винесення простроченого платежу, тобто, з 31 березня 2014р., а тому 07.12.2016р. виконавчий напис вчинено в межах 3-х річного строку згідно ст.88 Закону України "Про нотаріат". На момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису - 07.12.2016р. п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. не було визнано незаконним та нечинним, а тому відповідач правомірно звернувся до приватного нотаріуса за вчинення виконавчого напису. Таким чином, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом були дотримані всі вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Прохають відмовити в задоволенні позову [PERSON] . У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, звернулися до суду з клопотанням, прохаючи розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідача у судове засідання представника не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Свою позицію щодо позову виклав у відзиві на позов від 15.09.2021р. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна надіслала заяву з проханням справу слухати за її відсутності. Третя особа державний виконавець Лубенського міськрайонного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Поліщук Володимир Олександрович в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши обставини справи дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така правова позиція сформульована в постанові ВСУ від 05 липня 2017 року за результатами касаційного перегляду цивільної справи №754/9711/14-ц. Водночас, відповідно до ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, суд обмежений у можливостях перевірки доказів, окрім тих, що подані сторонами по справі, інакше це буде порушенням принципу диспозитивної цивільного судочинства. При вирішенні даного спору суд виходитиме з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст.80 ЦПК України. Судом встановлено, що постановою від 19.10.2020 року головного державного виконавця Лубенського міськрайонного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Поліщука Володимира Олександровича відкрито виконавче провадження ВП №63337029 на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. №10865 від 07.12.2016 року щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 13542,93 гривень (а.с.10). Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 р. № 1172, в разі стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин , для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Водночас, відповідачем не надано достатньо доказів на підтвердження безспірності заборгованості (беззаперечні докази укладання угоди, підписання її умов, обґрунтування одночасного застосування штрафу та пені, обґрунтування нарахування комісії, тощо). В свою чергу позивач взагалі заперечує наявність боргових зобов`язань перед АТ КБ «ПриватБанк». Зважаючи на те, що цивільно-правовий спір є наслідком передусім неправомірності вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд вважає, що в даному випадку товариство є належним відповідачем по справі. При цьому, суд враховує роз`яснення викладені в постанові Пленуму ВССУ РЦКС «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року №2, згідно якої питання про визначення складу учасників у справах цієї категорії та процесуального статусу нотаріуса має вирішуватися залежно від того, що є предметом оскарження. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved