Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстровим № 10194, вчинений 27 липня 2017року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем щодо стягнення з нього - [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором № ZPG0AU19070911 від 26.10.2006року в розмірі 482593,37 гривен. Свої вимоги мотивує тим, що 26.10.2006 року між ним [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено кредитний договір № ZPG0AU19070911, відповідно до якого відповідачем надано позивачу кредитні кошти шляхом їх перерахування на відкритий у банку «Аваль» поточний рахунок № 0 ХРП «Заз-сервіс» на строк з 26.10.2006року по 26.10.2011року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на купівлю автомобіля [NUMBER] в розмірі 61110.00 гривен, та на сплату страхових платежів в розмірі 17314,50гривен. До 01.07.2009року він сплачував відповідачу щомісячні платежі, а потім через фінансові труднощі кредит ним не погашався. А після продажу його автомобіля, що являвся предметом застави по кредитному договору, перестав вносити будь-які платежі, так як вважав, що виручені від продажу автомобіля кошти повністю покривають борг перед банком. Однак 18 січня 2018 року позивач дізнався, що постановою державного виконавця Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області Ткаченко О.В. від 11.01.2018 року відкрито виконавче провадження №55514968 щодо виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. щодо стягнення з нього - [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором № ZPG0AU19070911 від 26.10.2006року в розмірі 482593,37 гривен. Крім того, постановою державного виконавця Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області від 11.01.2018 року накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить позивачу. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 55514968, позивач вважає, що виконавчий напис за реєстровим №10194 від 27.07.2017 року вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. В судове засідання позивач, представник позивача [PERSON] не з'явилися, відповідно до поданих заяв прохали розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, а ні заяви, а ні відзиву суду не надав, тобто скористався своїм правом на власний розсуд. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та представник третьої особи Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області в судове засідання не з'явилися, через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи без їх участі. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. 26.10.2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено кредитний договір № ZPG0AU19070911, відповідно до якого відповідачем надано позивачу кредитні кошти, шляхом їх перерахування на відкритий у банку «Аваль» поточний рахунок № 0 ХРП «Заз-сервіс» на строк з 26.10.2006року по 26.10.2011року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на купівлю автомобіля [NUMBER] в розмірі 61110.00 гривен, та на сплату страхових платежів в розмірі 17314,50гривен (а.с.10-11). 27 липня 2017року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 10194 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором № ZPG0AU19070911 від 26.10.2006року в розмірі 482593,37 гривен. Постановою державного виконавця Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області Ткаченко О.В. від 11.01.2018 року відкрито виконавче провадження №55514968 щодо виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором № ZPG0AU19070911 від 26.10.2006року в розмірі 482593,37 гривен та накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику (а.с.56). За загальним правилом ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 т. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст.34 Закону України «Про нотаріат)). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Всупереч наведеному, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною. З огляду на вищенаведене суд доходить до висновку про те, що вимога відповідача не є безспірною, а отже не підлягає задоволенню в порядку вчинення нотаріального напису. Крім того, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до п. 3.4 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Відповідно до п. 3.4 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про вчинення виконавчого напису звернулось до нотаріуса у 2017 році. Відповідачем при поданні заяви про вчинення виконавчого напису ставилась вимога про стягнення коштів за кредитним договором, починаючи з 2006 року, а строк дії договору закінчився 26.10.2011року і саме з цієї дати у банку виникло право вимоги про стягнення заборгованості. Отже, виконавчий напис від 27.07.2017 року, у порушення ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», було вчинено після спливу трирічного строку з дня виникнення права вимоги. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у приватного нотаріуса законних підстав для посвідчення виконавчого напису, у зв'язку з чим задовольняє позовні вимоги [PERSON] щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. А тому судовий збір у сумі 4825,94 грн., який був сплачений позивачем при подачі позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на його користь. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Як встановлено при розгляді справи, між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] 26.02.2018 року був укладений Договір про надання правової допомоги (а.с.82). 07.08.2018 року позивачем у відповідності до Договору про надання правової допомоги було сплачено грошові кошти в розмірі 5000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією та детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (а.с.12-13). Як встановлено діючим законодавством, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню в межах доведеності, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає грошова сума в розмірі 3500,00 грн

Outcome: partial