Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 25158,73 грн., зазначивши, що 23.01.2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого Банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач порушив умови договору та станом на 28.02.2017 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 25158,73 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 437,62 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 19235,70 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 4049,28 грн.; штраф (фіксована частина) - 250,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1186,13 грн.. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість в сумі 25158,73 гривень та понесені судові витрати в розмірі 1600,00 гривень. В судове засідання сторони не з`явились, представник позивача клопотав про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач надав заяву в якій клопотав про розгляд справи у його відсутності, позов визнав частково, просив застосувати строки позовної давності до вимог щодо стягнення пені, комісії та штрафу, в решті позову не заперечив. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, в їх сукупності та давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 23.01.2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого Банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за коритсування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов"язків ЗАТ КБ "ПриватБанк", у зв"язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача на ПАТ КБ "ПриватБанк". Оскільки, відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання, станом на 28.02.2017 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 25158,73 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 437,62 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 19235,70 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 4049,28 грн.; штраф (фіксована частина) - 250,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1186,13 грн, що стверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-7). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1ст.626 ЦК України). Згідно ст.629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст.610,612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Факт отримання кредитних коштів, Умов та правил укладеного договору відповідач не оспорює. Вказана сума заборгованості ніким та нічим не була спростована при розгляді справи, оскільки належних доказів, які б спростовували розмір нарахувань по кредитному договору суду не було подано. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Як встановлено судом, та відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за спірним договором по справі, відповідач користувався коштами позивача, неодноразово частково погашав заборгованість по кредиту і остання проплата ним відбулась 07.08.2014 року (а.с.4). В подальшому, починаючи з вересня 2014 року будь-яке погашення заборгованості не здійснювалося. Позовна заява до суду подана 30.03.2017 року. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісячно) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Як вбачається з матеріалів справи, домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності до вимог про стягнення (штрафу, пені) немає, договору про збільшення позовної давності, як то визначено ч.1 ст.259 ЦК України між сторонами не укладалося, Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, як і доказів на підтвердження поважності пропущення строку позовної давності до вимог про стягнення (штрафу, пені), позивачем не надано. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення (штрафу, пені)за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом задоволенню не підлягають. Крім того, відповідач наполягав у письмовому клопотанні про застосування строку позовної давності до вимоги щодо стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, стягненню з відповідача підлягає заборгованість за кредитом в сумі 437,62 гривень та заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 19235,70 гривень. Що стосується позовних вимог про стягнення судових витрат, то вони підлягають стягненню з відповідача у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial