Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про: - визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]; - зняття з реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Позивачі позовні вимоги мотивують наступним чином. Вони є співвласниками [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданного виконкомом Кролевецької міської ради народних депутатів 14 липня 1993 року за №134. У 2001 році між [PERSON] і [PERSON], було укладено договір найму житлового приміщення, при цьому [PERSON] не являвся членом сім'ї позивачів. У листопаді 2003 року вона, позивачка [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і з цього часу відповідач [PERSON] став проживати у їх, позивачів, кварирі, як член сім'ї. Спільне життя не склалося і з липня 2013 року відповідач [PERSON] у зазначеній квартирі за місцем реєстрації не проживає. 06 липня 2013 року він забрав свої речі та переїхав проживати у будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і який, будинок, побудований для спільного проживання за час перебування у шлюбі. 28 липня 2014 року шлюб між [PERSON] та позивачкою [PERSON] був розірваний рішенням Кролевецького районного суду. З липня 2013 року відповідач не з'являвся за місцем своєї реєстрації, участі в утриманні житла не приймає. Між ними, позивачами, і відповідачем [PERSON] ніякої домовленості щодо його реєстрації у [ADDRESS] не було. Відповідач [PERSON] також не входить до категорії осіб, за якими відповідно до закону зберігається житло у разі їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК України визнає сім'ю за спільним проживанням осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Оскільки відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає більше року, не сплачує плату за користуванням жилим приміщенням і комунальними послугами, не несе плату за користування жилим приміщенням та інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участі у спільному побуті, він, відповідач [PERSON], не є членом їх, позивачів, сім'ї. Тому відповідач вважається таким, що втратив право користування житловою квартирою. Отримання такого рішення необхідно для зняття відповідача з реєстрації відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Позивачі вважають, що відповідач [PERSON] фактично втратив право на користування житлом - [ADDRESS] в зв'язку з тим, що з липня 2013 року відсутній у зазначеному житлі і проживає за іншою адресою, а його реєстрація в належній їм, позивачам, квартирі є формальною. Не знімаючись з реєстрації у належній позивачам квартирі, відповідач [PERSON] порушує їх права, як власників, які передбачені ст. 316, ч.1 ст.317, ст.383 ЦК України. Вони, позивачі, як власники, позбавлені можливості розпоряджатися квартирою. Тому, позивачі з посиланням на положення ст.391, ч.2 ст.405 ЦК України, ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом - [ADDRESS] та зняти його з реєстрації з зазначеної квартири. Позивачі [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні 26 лютого 2015 року позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просять їх задовольнити. Позивачі [PERSON] і [PERSON] у судове засідання 05 березня 2015 року не з'явилися, однак надали кожний окремо письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги вони підтримують повністю. (а.с. 73, 74) Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надавши наступні пояснення. У 2001 році він почав співмешкати з позивачкою [PERSON]. За усною згодою [PERSON] і [PERSON], яким належить [ADDRESS], він був прописаний у даній квартирі. 19 листопада 2003 року між ним і відповідачкою [PERSON] був укладений шлюб, який розірвано за рішенням Кролевецького районного суду 28 липня 2014 року. До липня 2014 року, а не до липня 2013 року, як зазначають позивачі, він постійно з'являвся у квартирі за місцем реєстрації, де і ночував. З часу розлучення вони з [PERSON] ніяких спільних справ не мають, тому деякі особисті речі він частково перевозив до тимчасового місця проживання за адресою: [ADDRESS]. За данною адресою знаходиться недобудований будинок, будівництво якого розпочато у період подружнього життя і він не прийнятий в експлуатацію та незареєстрований згідно чинного законодавства. На даний час іншого помешкання немає у нього, тому він час від часу проживає у недобудованому будинку. Свою часткову відсутність проживання у квартирі бувшої дружини [PERSON] він пояснює тим, що є приватним підприємцем і постійно перебуває у відрядженнях у зв'язку з данною діяльністю. Ремонт квартири протягом останніх 3-4 років виконував він особисто та його знайомі, що свідчить про його участь в утриманні квартири. Він позов не визнає тому, що у нього немає іншого придатного для проживання приміщення і йому не має можливості зареєструватися у іншому житловому приміщенні. Він з березня 2014 року не може користуватися квартирою, тобто проживати у ній, оскільки відповідачка [PERSON] змінила замок у вхідних дверях квартири, і йому ключа від замка не надала. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, оглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу №579/876/14-ц 2/579/197/14, матеріали кримінального провадження від 11.03.2014 року за ЄРДР за №12014200190000151 і №12014200190000152, суд прийшов до висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю за його безпідставністю. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У рішенні Конституційного суду України від 03 червня 1999 року справа №5-рн/99 (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї") зазначене наступне "Стосовно поняття "член сім'ї" Конституційний суд України виходить із об'єктивної відмінності його змісту залежно від галузі законодавства. Оскільки об'єктом власності є жиле приміщення [ADDRESS], тому режим проживання у ньому, інші житлові права та обов'язки регулюються нормами ЖК УРСР. Згідно ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року " № 1382-ІV (далі - Закон №1382- ІV), пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статей 71, 72, 116, 150 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Позивачі пов'язують зняття з реєстраційного обліку відповідача [PERSON] з вирішенням питань про його право користування житлом - [ADDRESS] відповідно до норм цивільного законодавства, зокрема ст.405 ЦК України. Із свідоцтва про право власності на житло - кв.№31 в буд [ADDRESS] у м.Кролевець від 14 липня 1993 року, видане виробничим управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кролевецької міської ради і яке зареєстроване у Конотопському БТІ, реєстровий №62 вбачається, що позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] (дошлюбне прізвище) належить на праві спільної власності кожному по 1/3 - [ADDRESS] (а.с.11). У 2001 році відповідач [PERSON] був вселений з дозволу позивачів у спірну квартиру, оскільки з цього часу перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою [PERSON] (на той час [PERSON]). 21 грудня 2001 року відповідач [PERSON] був зареєстрований у спірній квартирі з дозволу [PERSON], оскільки на той час особовий рахунок для оплати послуг за житлово-комунальні послуги згідно договору, укладеного з Кролевецькою ЖЕК, був відкритий на [PERSON] (а.с.17-23, 32) Вказані обставини сторони не оспорювали і не заперечували і з ними згодні. 19 листопада 2003 року відповідач [PERSON], і [PERSON] зареєстрували шлюб, [PERSON] після одруження отримала прізвище [PERSON] (а.с.14) Таким чином, відповідач [PERSON] був вселений до квартири позивачів і зареєстрований у спірній квартирі 21 грудня 2001 року, як чоловік (з 21 грудня 2001 року до 19 листопада 2003 року, як співмешканець) позивачка [PERSON] і член сім'ї співвласників квартири [PERSON], і [PERSON] Вселення відповідача [PERSON] у спірну квартиру відбулося зі згоди позивачів, як співвласників спірної квартири. Відповідач [PERSON] постійно проживав у спірній квартирі, оскільки перебував з позивачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі до липня 2014 року. Рішенням Кролевецького районного суду від 28 липня 2014 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] за позовом [PERSON] розірваний. (а.с.15) Отже, у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з 2001 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з позивачкою [PERSON]; з 21.12.2001 року був зареєстрований у спірній квартирі; з 19 листопада 2003 року по 28 липня 2014 року перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі; з 2001 року з дозволу позивачів вселився до спірної квартири і постійно у ній проживав. Таким чином, відповідач [PERSON] набув статус члена сім'ї позивачів, співвласників спірної квартири, оскільки був чоловіком позивачки [PERSON], і його вселення, реєстрація у спірній квартирі, постійне проживання у спірній квартирі мало місце за згодою позивачів, як співвласників спірної квартири, і за згодою позивачки [PERSON] щодо вселення і проживання у спірній квартирі відповідача [PERSON] як її чоловіка; набув прав і обов'язків, передбачених ст.156 ЖК УРСР. Вказані обставини сторони підтвердили у судовому засіданні, їх не оспорюють і з ними згодні. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім'ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться й у ч.1 ст.405 ЦК України. Як вбачається із пояснення сторін та матеріалів справи, угоди між відповідачем та позивачами, як співвласниками спірної квартири, щодо порядку користування вказаною квартирою не було. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовується правила, встановлені ст.162 ЖК УРСР. З часу розірвання шлюбу ( з 28 липня 2014 року) відповідач [PERSON] набув статусу колишнього члена сім'ї співвласників спірної квартири, позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї ( в тому числі колишній член сім'ї) власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність таких умов: - відсутність члена сім'ї понад один рік у житлі; - не користування житлом без поважних причин понад один рік; - відсутня домовленість про користування житлом після спливу одного року; - відсутні підстави на законодавчому рівні щодо наявності права користування житлом після спливу одного року; Із матеріалів кримінального провадження за ЄРДР №12014200190000151 і за ЄРДР №12014200190000152 від 11 березня 2014 року, які оглянуті у судовому засіданні, вбачається, що у спірній квартирі, а саме - [ADDRESS], 10 березня 2014 року близько 23 години між [PERSON], з однієї сторонни і [PERSON] і [PERSON] з другої сторонни, виникла сварка, що переросла у бійку. В результаті бійки вони отримали тілесні ушкодження. Після цих подій у березні 2014 року позивачка [PERSON] замінила замок у вхідних дверях квартири, ключів від замка вхідних дверей відповідачу [PERSON] не дала. До вказаних подій відповідач [PERSON] тимчасово проживав за іншою адресою [ADDRESS], оскільки між ним і позивачкою [PERSON] склалися недоброзичливі і напружені подружні стосунки. Отже, через відсутність ключа від нового замка вхідних дверей спірної квартири відповідач [PERSON] не може користуватися з поважних причин спірною квартирою, тобто постійно у ній проживати, з березня 2014 року. Вказані обставини позивачкою [PERSON] не оспорюються, тобто вона з ними повністю згодна. Позивачі зазначають, що відповідач [PERSON] з 2011 року періодично, а з липня 2013 року взагалі не проживає у спірній квартирі, тобто не користується нею. Відповідач [PERSON] категорично спростовує дані твердження, зазначаючи, що у спірній квартирі він не проживає з липня 2014 року і його непроживання, пов'язане з об'єктивними причинами. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачами надане суду рішення Кролевецького районного суду від 28 липня 2014 року про розірвання шлюбу між позивачкою [PERSON] і відповідачем [PERSON], як підстава своїх вимог. (а.с.15) Однак, у рішення не вказана дата щодо припинення спільного проживання [PERSON] і [PERSON] у спірній квартирі, тобто не втсновлений факт щодо припинення спільного життя подружжя із зазначенням відповідної дати. Також позивачами суду надана довідка КП "Кролевецька ЖЕК" від 02 вересня 2014 року, як підстава своїх вимог, щодо реєстрації осіб у спірній квартирі та складу сім'ї позивачки [PERSON] (а.с.16) Зазначена довідка містить не повні дані щодо реєстрації осіб у спірній квартирі, оскільки за станом на 02.09.2014 року (дату видачі довідки) відповідач [PERSON] також зареєстрований у спірній квартирі ,підтверджується будинковою книгою для приписки громадян у спірній квартирі (а.с.17-23) та довідкою Кролевецького районного сектору УДМС України в Сумській області від 27 січня 2015 року №23/86. (а.с.32) Відсутність у довідці вд 02.09.2014 року вказівки, що відповідач [PERSON] входить до складу сім'ї позивачки [PERSON] не має юридичного значення для задоволення позовних вимог, оскільки згідно ст.156 ЖК УРСР відповідач [PERSON] має право на користування спірною квартирою, незважаючи на припинення сімейних відносин з позивачкою [PERSON] та її батьками, позивачами. Довідка від 15 січня 2015 року за підписом Білик В.П., керуючої буд.[ADDRESS], про те, що [PERSON], колишній чоловік [PERSON], за адресою - [ADDRESS] не проживає з 2013 року, як підстава вимог позивачів, судом оцінюється з критичної точки зору. (а.с.24) При цьому суд виходить з наступного. У довідці від 15 січня 2015 року не вказується місяць 2013 року, з якого [PERSON] не проживає у спірній квартирі; довідка не завірена ні у КП "Кролевецька ЖЕК, а ні у Кролевецькій міській раді; довідка складена двома особами, що видно неозброєним оком. Надані позивачкою [PERSON] у судовому засіданні копія заяви [PERSON] від 24.10.2014 року (а.с.81); заперечення на позовну заяву про стягнення аліментів на користь [PERSON] від 24.10.2014 року; копія виконавчого листа №579/1454/14-ц 2/579/351/14 від 05 листопада 2014 року, у яких зазначається інша адреса проживання відповідача [PERSON], а ніж адреса спірної квартири, не можуть бути визнанні судом як докази щодо непроживання у спірній квартирі [PERSON] більше року, оскільки вони датовані жовтнем і листопадом 2014 року. Відповідач [PERSON] з березня 2014 року не має можливості користуватися квартирою, як житлом, через відсутність у нього ключа від замка вхідних дверей квартири. За клопотанням позивачки [PERSON] у судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] Зазначені свідки надали показання про те, що у спірній квартирі не були, [PERSON] не проживає рік, а може і більше не проживає. Вони бачили його біля під'їзду буд.[ADDRESS], у якому розташована квартира. Також вони бачили і автомобіль, який знаходився у користуванні [PERSON] Відсутність автомобіля біля під'їзду будинку і відсутність [PERSON] біля під'їзду будинку, дали підстави свідкам зробити висновок про те, що [PERSON] рік, а може і більше у кв.№31 в буд.[ADDRESS] не проживає. Разом з тим свідки не зазначили з яких причин [PERSON] не проживає у спірній квартирі, не охарактеризували стосунки між [PERSON] та [PERSON], не зазначили про наявність чи відсутність між ними сварок, конфліктів, інцендентів тощо. Висновок про непроживання [PERSON] більше року свідки зробили посилаючись на відсутність автомобіля [PERSON] біля під'їзду будинку, у якому розташована квартира. При розгляді питань щодо втрати права користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причини понад один рік ( втому числі і колишнього члена сім'ї) згідно ч.2 ст.405 ЦК України слід мати на увазі, що колишній чоловік власника житла чи дружина (інший член сім'ї власника житла) зберігає за собою право користування житлом своєї дружини чи чоловіка за умови, якщо у неї чи нього немає іншого придатного для проживання приміщення. Згідно довідки відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Кролевецької РДА від 12.02.2015 р №02-73/18 житловий будинок за адресою - [ADDRESS] не прийнятий в експлуатацію та не заселений (а.с.52). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо суб'єкта від 24 лютого 2015 року, №34074110 відомості відсутні щодо речових прав на нерухоме майно відносно [PERSON] та відсутні право власності на нерухоме майно відносно [PERSON] (а.с.63, 64-65). Якщо зробити припущення, хоча згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях про те, що відповідач [PERSON] з липня 2013 року у спірній квартирі не проживає, то рік, як це передбачено ч.2 ст.405 ЦК України, закінчиться у липні 2014 року. Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у спірній квартирі не проживає, тобто не користується нею, з березня 2014 року через відсутність ключа від нового замка вхідних дверей квартири. Таким чином, період непроживання становить з липня 2013 року по березень 2014 року 9 місяців, тобто менше року. Отже, зібраними у справі доказами не встановлено, що відповідач [PERSON] не користується спірною квартирою без поважних причин понад один рік. При цьому суд виходить із наступного. Позивачі посилаються на те, що [PERSON] не користується квартирою з липня 2013 року, разом з тим ними не надано переконливих доказів на підтвердження своїх вимог, а надані докази, які є у цивільній справі, не підтверджують безспірний факт не користування спірною квартирою з липня 2013 року. З березня 2014 року відповідач [PERSON] не користується спірною квартирою, тобто не проживє у ній, з поважних причин через відсутність ключа від нового замка вхідних дверей квартири, який (замок) замінила позивачка [PERSON] Отже, відстуні умови для застосування положень ч.2 ст.405 ЦК України, а саме: - відсутність бувшого члена сім'ї позивачів [PERSON] у житлі, яким є спірна квартира, понад один рік; - не користування житлом, спірної квартирою, без поважних причин відповідачем [PERSON] понад один рік. За таких обставин, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю за безпідставністю позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст.9, ст.ст.150, 156 ЖК УРСР, ст.ст.16, 405 ЦК України, ст.ст.3, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні",

Outcome: dismissed