Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач в позові вказує, що відповідно до укладеного договору №VIK0G100001421 від 07.06.2007 року відповідач [PERSON] в ПАТ КБ "Приватбанк" м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50 , отримав кредит у розмірі 50000 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач та відповідач уклали договір іпотеки №VIK0G100001421 від 07.06.2007 року. Згідно даного договору іпотеки [PERSON] передав в іпотеку позивачу будинок загальною площею 62,2 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м, який розташований за адресою [ADDRESS], м. Калинівка, Вінницької області. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. 06.10.2011року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Калинівського РУЮ Заїкою Б.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-51/11 виданного 22.07.2011 Калинівським районним судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "ВІЕйБІ Банк" заборгованості за кредитним договором в сумі 17739,95 грн., а також сплачене державне мито в сумі 177,40 грн. та витрати на розгляд справи в сумі 120,00 грн. накладено арешт на вищевказане майно, що є предметом іпотеки та належить відповідачу. Вищезазначене обтяження державного виконавця Заїки Б.В. зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 54515250 від 17 квітня 2014 року. Так, договір іпотеки був укладений, як зазначено вище 07.06.2007 року, а постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуженню винесена 06.10.2011 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Тому позивач з метою реалізації арештованого будинку для покриття боргу за кредитним договором звернувся в суд із позовом про зняття арешту на вищезазначений будинок. Представник позивача Байлема І.Д. який діє на підставі доручення №1519-О від 21.05.2013 року, в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла заява в якій він просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, також не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, наявне в матеріалах справи. Представник третьої особи - відділу державної виконавчої служби Калинівського РУЮ в судове засідання не з'явився. Згідно письмової заяви просить справу розглядати в його відсутність відповідно до вимог чинного законодавства. За вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами, ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір № VIK0G100001421 від 07.06.2007року згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 50000 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач та відповідач уклали договір іпотеки №VIK0G100001421 від 07.06.2007 року. Згідно даного договору іпотеки [PERSON] передав в іпотеку позивачу будинок загальною площею 62,2 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м, який розташований за адресою [ADDRESS], м. Калинівка, Вінницької області. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. 06.10.2011року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Калинівського РУЮ Заїкою Б.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-51/11 виданного 22.07.2011 Калинівським районним судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "ВІЕйБІ Банк" заборгованості за кредитним договором в сумі 17739,95 грн., а також сплачене державне мито в сумі 177,40 грн. та витрати на розгляд справи в сумі 120,00 грн. накладено арешт на вищевказане майно, що є предметом іпотеки та належить відповідачу. Вищезазначене обтяження державного виконавця Заїки Б.В. зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 54515250 від 17 квітня 2014 року. Згідно інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 року на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотеко держателями згідно із Законом України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати". Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановлененому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. В даному випадку, договір іпотеки був укладений, як зазначено вище 07.06.2007 року, а постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуженню винесена 06.10.2011 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Крім того, згідно ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» , особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Тому державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Враховуючи вищевказане, суд вважає за можливим звільнити з-під арешту майно, належне на праві власності на підставі договору купівлі-продажу [PERSON]. Згідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат, зокрема відносяться витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн., який позивач сплатив відповідно до платіжного доручення № ІНВ98В0М7J від 28.04.2014 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved