Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Київської міської Ради про визнання права власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS], а саме: житловий будинок літ. «А» загальною площею - 84,9 кв.м., житловою площею - 62,0 кв.м., прибудову «а» загальною площею 4, 8 кв.м., прибудову «а1» загальною площею 13.5 кв.м., погріб під літ. «А» загальною площею 6,2 кв.м., сарай під літ «А» загальною площею 11,8 кв.м., вбиральню під літ. «В» загальною площею 9,8 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї матері [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] р. В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що [INFO] р. померла його мати [PERSON], після смерті якої він - позивач є єдиним спадкоємцем, інших спадкоємців не має. Вказував, що своєчасно звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті матері на підставі заповіту, складеного 15.12.2005р. Також зазначав, що після смерті матері залишилось спадкове майно: квартира [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS]. Квартиру [ADDRESS] він успадкував 08.05.2013р. після смерті матері згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Зазначав, що право власності спадкодавця на спірний житловий будинок підтверджується нотаріально посвідченим «Договором о предоставлении в бессрочное пользование земельного участка для строительства индивидуального жилого дома на праве личной собственности, с числом комнат от одной до пяти включительно» від 28.09.1957 р. однак, його мати вищезазначений договір не зареєструвала в БТІ м. Києва. В зв'язку з чим, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій щодо оформлення спадщини на житловий будинок [ADDRESS] (лист-відмова від 26.12.2013р. №376/02-14). Вказував, що він не може оформити своє право на спадщину на спірний житловий будинок в нотаріальній конторі з причини відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Посилаючись на ст..ст. 1268, 1269, 1217 ЦК України просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути справу в його відсутності. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, підтвердивши суду обставини викладені в позові. Представник відповідача Київської міської ради в судові засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Визнавши матеріали справи достатніми для вирішення позову, суд розглядає справу без участі відповідача та вважає правильним у відповідності до статті 224 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення, враховуючи згоду представника позивача. Представник третьої особи Головного управління юстиції у м. Києві, в судове засідання не з'явився, надав до суду листа з проханням розгляду справи в їх відсутності, що суд з урахуванням думки учасників судового розгляду вважає за можливе. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що мати позивача - [PERSON], [INFO] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.06.2013р., виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві серія [NUMBER] (а.с. 8). Згідно з повторним свідоцтвом про народження від 30.03.1993р. серія [NUMBER] (а.с. 9) позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON]. Як вбачається з матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] позивач своєчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті матері до приватного нотаріуса [PERSON] В матеріалах спадкової справи міститься заповіт від 15 грудня 2005 року складений [PERSON] на користь позивача (копія заповіту а.с. 19). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Після смерті матері позивача залишилось наступне спадкове майно: квартира [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS], які належали померлій на праві власності. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON].08.05.2013р. позивач [PERSON] успадкував після смерті матері - [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Судом встановлено, що померлій матері позивача - [PERSON] на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується нотаріально посвідченим «Договором о предоставлении в бессрочное пользование земельного участка для строительства индивидуального жилого дома на праве личной собственности, с числом комнат от одной до пяти включительно» від 28.09.1957 р. (а.с.10-12), укладеним між [PERSON] та Виконкомом К-Святошинського райради народних депутатів трудящих, в особі заврайкомхозом [PERSON], діючого на підставі довіреності, виданої Виконкомом К-Святошинської райради депутатів трудящих від 02.01.1957 р. за №2/11, згідно рішення виконкому К-Святошинської райради депутатів трудящих №395/10 від 28.05.1957 р. про відвід земельної ділянки. Пунктом 1 цього Договору було надано матері позивача - «Забудовнику» право безстрокового використання земельної ділянки в [ADDRESS] (у зв'язку зі зміною нумерації на [ADDRESS] даний час нумерація будинку відповідає [ADDRESS]) загальною площею 700 кв.м. згідно плану земельної ділянки. Пунктом 9 вищезазначеного Договору передбачено, що після закінчення будівництва, побудовані на земельній ділянці будівлі вводяться в експлуатацію та стають приватною власністю «Забудовника» після визнання приймальною комісією місцевої Ради депутатів трудящих повної готовності побудованих будівель, оформленої актом комісії. Згідно Довідки БТІ від 13.12.2013р. (а.с. 20 ), яка видавалась на запит нотаріуса [PERSON] для оформлення спадщини, відповідно до проведеної інвентаризації від 22.11.2013р. будинок [ADDRESS] має такі показники: загальна площа - 84,9 кв.м., житлова площа - 62,0 кв.м., при цьому інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами становить 161 658 грн. Зазначена інформація також підтверджується технічним паспортом на житловий будинку [ADDRESS] (а.с. 13-17). Крім того, в Довідці БТІ від 13.12.2013р. зазначено, що будинок [ADDRESS] було прийнято в експлуатацію згідно Акту про прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 11.05.1978 р., затвердженого рішенням виконкому Ленінградської райради народних депутатів №585/1 від 29.05.1978р.. Було прийнято в експлуатацію житловий будинок площею 46,3 м.кв. загальною площею 71,8 кв.м. Згідно рішення виконкому Ленінградської райради №187 від 09.04.1990 року узаконено будинок житловою площею 56,3 кв.м., загальною 82,5 кв.м. Самочинних перепланувань в спірному будинку не має. Судом встановлено, що мати позивача належним чином не зареєструвала в БТІ м. Києва спірний житловий будинок. В зв'язку з чим, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій щодо оформлення спадщини на житловий будинок [ADDRESS]. Лист-відмова приватного нотаріуса [PERSON] від 26.12.2013р. №376/02-14 (а.с. 18 ).Таким чином, позивач не може оформити своє право на спадщину на спірний житловий будинок в нотаріальній конторі з причини відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до листа ВССУ з розгляду кримінальних і цивільних справи від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. Згідно додатку №1 до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (надалі - Інструкція), затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (пункт 14 Додатку №1) відносяться нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. Враховуючи вищевикладене, право власності померлої [PERSON] на спірний житловий будинок виникло з дня складання Акту про прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 11.05.1978 р., затвердженого рішенням виконкому Ленінградської райради народних депутатів №585/1 від 29.05.1978р. та на підставі нотаріально посвідченого «Договора о предоставлении в бессрочное пользование земельного участка для строительства индивидуального жилого дома на праве личной собственности, с числом комнат от одной до пяти включительно» від 28.09.1957 р. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Таким чином та на підставі зазначеного, суд, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, оскільки вони є обґрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Outcome: approved