Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач ТОВ "Порше Мобіліті" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та збитків. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що між ТОВ "Порше Мобіліті" та відповідачем 21.11.2012 року укладений кредитний договір №\~50006864, відповідно до якого позивач надав відповідачеві кредит у сумі 201\~825,14 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 24 673,00 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою та цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Passat B7, кузов №\~[NUMBER], обєм двигуна 1984 куб. см, рік випуску 2012, а відповідач зобовязався прийняти кредитні кошти, належним чином використати та повернути кредит у повному обсязі шляхом здійснення щомісячних платежів згідно з Графіком погашення кредиту. При цьому, згідно з Загальними умовами кредитування, які є невідємною частиною кредитного договору, розмір платежів розраховувався шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу ПАТ «КІБ Креді Агріколь». Також на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами укладено договір застави транспортного засобу № 50006864 від 29.11.2012\~року, за яким відповідач передав у заставу придбаний за кредитні кошти транспортний засіб заставною вартістю 403 650,28 грн. У звязку з систематичним невиконанням відповідачем кредитних зобовязань, позивач, скориставшись наданим договором правом, вимагав достроково повернути кредит та сплатити заборгованість. Відповідну вимогу [PERSON] отримав 28.04.2015 року. Строк для повернення суми кредиту, плати за користування кредитними коштами та оплати штрафних санкцій позивач встановив в 30 календарних днів з моменту одержання вимоги. Таким чином, останнім днем повернення кредиту є 28.05.2015 року. Однак і в цей строк кредит не погашено. 18.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави, на підставі чого 02.07.2015\~року державним виконавцем ДВС Кременчуцького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Внаслідок неналежного виконання зобовязань за договором позивачем понесені збитки у вигляді витрат на правову допомогу та на страхування предмету застави, які виникли внаслідок порушення відповідачем умов договору щодо сплати страхових платежів на користь страхової компанії за договором страхування. Таким чином, станом на момент подання позовної заяви [PERSON] має заборгованість перед відповідачем у розмірі 476\~874,16 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 356 760,05 грн., штраф - 73 958,27 грн., пеня - 1 474,32 грн., 3%\~річних - 3 094,68 грн., збитки - 31\~938,32\~грн., та інфляційні втрати - 9 648,52 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ "Порше Мобіліті" заборгованість у розмірі 476\~874,16 грн. та судові витрати. 12 лютого 2016 року представник позивача до початку розгляду справи по суті змінив предмет позову, подавши уточнену позовну заяву, та просив в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ТОВ "Порше Мобіліті" звернути стягнення на предмет застави (автомобіль) шляхом укладення позивачем від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за ціною, що буде погоджено між ТОВ "Порше Мобіліті" та покупцем, з наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмета застави та зняття автомобіля з обліку. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог (з урахуванням змін та уточнень) наполягає в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, заперечував проти позову в частині вимог щодо визначення ціни продажу предмета застави, вважаючи, що укладення договору купівлі-продажу за будь-якою ціною, погодженою продавцем з покупцем, може порушити його права та принцип справедливості через можливе заниження ціни продажу. Також просив відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення збитків у вигляді витрат на оплату послуг юридичних компаній та інфляційних нарахувань на суму 316\~378,41 грн. за період з 29.05.2015 року по 08.09.2015 року. Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити частково, з таких підстав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. За ст. 1049 параграфа 1 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. 21.11.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 50006864, згідно з умовами якого позивач зобовязався надати відповідачу на строк 60 місяців кредит в сумі 201 825,14 грн., що в еквіваленті за курсом ПАТ «КІБ Креді Агріколь» становить 24\~673,00 дол. США, на придбання автомобіля марки VW, модель Passat B7, кузов №\~[NUMBER], обєм двигуна 1984 куб. см, рік випуску 2012. За користування кредитними коштами встановлено змінну процентну ставку на рівні 9,9% річних. Кредит надавався шляхом перерахування грошових коштів за придбання автомобіля на рахунок ТОВ «Автоцентр-Україна» (а.с. 14). Додатком до кредитного договору від 21.11.2012 року є Загальні умови кредитування (а.с. 15-22), пунктом 1.3.1. яких передбачено, що платежі на повернення кредиту сплачуються позичальником відповідно до затвердженого Графіку та розраховуються у гривні як еквівалент суми в іноземній валюті, вказаній у Графіку за обмінним курсом банку, зазначеного у кредитному договорі, чинного на момент виставлення рахунку. Нарахування процентів здійснюється щомісячно 15 числа поточного місяця (п.2.4. Загальних умов кредитування). Відповідно до п. 1.6. умов кредитування виконання позичальником зобовязань за кредитним договором забезпечується заставою майна згідно договору застави, а також усім майном позичальника, на яке може бути звернуто стягнення. Графіком погашення кредиту (а.с. 23-25) передбачено здійснення [PERSON] щомісячних платежів з 15.12.2012 року по 15.11.2017 року на погашення суми кредиту та процентів. При цьому Графіком визначені суми щомісячних платежів в еквіваленті до долару США. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Починаючи з лютого 2015 року в порушення вимог законодавства та умов договору відповідач перестав виконувати свої кредитні зобовязання, не здійснивши щомісячні платежі, зокрема: - частково за лютий 2015 року на суму 6\~053,75 грн.; - повністю за березень 2015 року на суму 13\~075,50 грн.; - повністю за квітень 2015 року на суму 12\~290,97 грн. Частиною 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). Відповідно до п. 3.2. та п. 3.2.1 Загальних умов кредитування кредитор отримав право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіку погашення кредиту та/або плати за користування кредитом на строк щонайменше один календарний місяць. Згідно з п. 3.3. Загальних умов кредитування позичальник зобовязаний повернути у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню, протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. 17.04.2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило [PERSON] вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, яка отримана відповідачем 28.04.2015 р. (а.с. 49-51). Отже, останнім днем повернення суми кредиту є 28 травня 2015 року. За змістом ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Оскільки [PERSON] затримав сплату чергової частини кредиту більш ніж на один календарний місяць, у позивача на підставі п. 3.2.1. Загальних умов кредитування, ст.ст.\~1054, 1050 ЦК України виникло право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася. Зі зведеної облікової виписки ТОВ «Порше Мобіліті» з рахунку клієнта [PERSON] суд робить висновок, що станом на 19.08.2015 року кредит відповідачем так і не сплачений (а.с. 32-38). До того ж, цей факт не оспорюється і представником відповідача. Згідно з розрахунком позивача станом на 08.09.2015 року (день складання позовної заяви) розмір заборгованості за кредитом (за виключенням платежів за лютий-квітень 2015 року) становить 316 378,41 грн., виходячи з еквіваленту 14 254,49 дол. США за обмінним курсом ПАТ «КІБ Креді Агріколь» на 07 вересня 2015 року. Позивачем до стягнення заявлені відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 8\~961,42 грн., які нараховані за період з 29.05.2015 року по 08.09.2015 року на залишок тіла кредиту, що підлягає поверненню достроково. З розміром нарахованих відсотків відповідач погоджується. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до п.8.2. Загальних умов кредитування у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту, визначеного у п.3.3 (до 30 календарного дня з дня направлення позикодавцем відповідної письмової вимоги про дострокове повернення кредиту), позичальник сплачує позикодавцеві штраф в розмірі 20% від сумі кредиту. Оскільки на час укладання Кредитного договору 21.11.2012 року сума кредиту була визначена у розмірі 201\~825,14 грн., розмір штрафу правильно визначений позивачем в сумі 40\~365,03 грн. За умовами пунктів 5.5. та 8.4.Загальних умов кредитування відповідач зобовязався забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобовязань за договором протягом всього терміну дії договору. В протилежному випадку позичальник повинен сплатити штраф в розмірі 15 % від суми кредиту. Однак, [PERSON] не здійснював щомісячні страхові платежі за період з лютого по вересень 2015 року (а.с. 54-59). Враховуючи, що відповідач порушив зобовязання щодо сплати страхових платежів за предмет застави, штраф за порушення п. 5.5. договору становить 30\~273,77 грн. (201\~825,14 х 15% = 30\~273,77). Крім того, згідно з п.8.3 Загальних умов кредитування за кожен випадок порушення позичальником умов п.п. 5.1, 5.2., 5.3., 5.4., 8.2. позичальник сплачує позикодавцеві штраф у гривні в розмірі еквіваленту 20 доларів США за обмінним курсом на момент направлення позикодавцем першої вимоги щодо сплати, та відповідно у розмірі еквіваленту 25 доларів США за направлення другої вимоги щодо сплати та у розмірі еквіваленту 30 доларів США за направлення третьої вимоги щодо сплати. Відповідно до п.8.1. Загальних умов кредитування у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідно до графіку, позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення.\~ Позивачем були направлені [PERSON] листи щодо необхідності сплати заборгованості (а.с. 45-48) та виставлені рахунки щодо сплати штрафу згідно п.8.3 та пені згідно п.8.1 Загальних умов кредитування (а.с. 39-44).\~\~За даними зведеної облікової виписки ТОВ «Порше Мобіліті» станом на 08.09.2015 року рахунки не оплачені. Таким чином, загальна сума штрафних санкцій за кредитним договором становить 73\~958,27 грн., а розмір належної до сплати пені 1 474,32 грн. Положеннями ч. 2\~ ст. 625 ЦК України\~передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки станом на 08.09.2015 року відповідачем не було виконано грошові зобовязання щодо сплати платежів за кредитом, тому суд вважає правомірним нарахування позивачем 3% річних за період прострочення виконання зобовязання згідно розрахунку, наведеного у позовній заяві, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3\~094,68 грн. Що стосується нарахування позивачем втрат від інфляційних процесів, суд зазначає таке. Відповідно до п. 1.3.1 Загальних умов кредитування розмір платежів, що підлягають сплаті відповідачем у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому відповідач сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених позивачем рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у Кредитному договорі. За приписами статті 524\~ЦК України\~зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно з частинами першою, другою статті 533\~ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Разом з тим, як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в націо\-нальній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст.\~625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене в гривні. \~Враховуючи викладене, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у звязку з невиконанням грошових зобовязань за кредитним договором за період з 15.02.2015 року по 08.09.2015 року в розмірі 2\~058,27 грн., за період з 15.03.2015 року по 08.09.2015 року в розмірі 3 556,54 грн., за період з 15.04.2015 року по 08.09.2015 року в розмірі 1 819,06 грн. Щодо нарахованих до стягнення з відповідача втрат від інфляції у звязку з несвоєчасною сплатою основного боргу в розмірі 316\~378,41 грн., то за змістом позову вказана сума зазначена як еквівалент 14\~254,49 дол. США за відповідним банківським курсом станом на 08.09.2015 року, тобто на день предявлення позову, тому нарахування інфляційних втрат за період з 29.05.2015 року по 08.09.2015 року в розмірі 2\~214,65\~грн. суд вважає безпідставним, а позов в цій частині таким, що задоволенню не підлягає. Крім того, як вже зазначалось, за умовами пункту 5.5. кредитного договору з додатками відповідач зобов'язався забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов'язань за договором, протягом усього терміну дії договору. Згідно з пунктом 5.6. договору, в тому випадку, якщо відповідач не сплатить суми страхових платежів на користь страхової компанії у строки, обумовлені договором страхування, вказані в 5.5. договору, відповідач надав згоду і доручив позивачеві здійснити від імені і за його рахунок сплату страхових плат на користь страхової компанії. Позивач на виконання умов укладеного сторонами договору здійснив замість відповідача страхові платежі, а саме: щомісячні страхові платежі за період з лютого по вересень 2015 року на загальну суму 13\~115,27 грн. без ПДВ (а.с. 54-95). Вказані грошові кошти мають бути компенсовані позивачу з урахуванням податку на додану вартість, оскільки позивач є платником цього податку, а саме в розмірі 15\~738,32 грн. ТОВ "Порше Мобіліті" також стверджує, що, зважаючи на характер господарської діяльності позивача та економічну спеціалізацію на ринку, позивач зазнав збитків в розумінні ч. 3 ст. 22 ЦК України, тому що з метою захисту та відновлення своїх порушених прав був змушений звернутися до спеціалізованих організацій, а саме до ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» та ТОВ «Юридична фірма «Вернер» для супроводження процесу стягнення заборгованості, підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості відповідно до кредитного договору та представництва інтересів позивача в суді. На підтвердження таких доводів позивачем надано копію договору з ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» від 21 червня 2012 року (а.с. 96-103), за яким замовник ТОВ «Порше Мобіліті» доручає, а ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» приймає на себе зобовязання надати замовнику юридично-консультаційні послуги, під якими сторони розуміють: повернення боржниками сум поточної заборгованості за кредитними договорами на користь замовника; забезпечення звернення стягнення на предмет застави, інше майно боржників відповідно до вимог чинного законодавства України позасудовими способами та/або на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса на договору застави та/або ініціювання відповідного судового процесу та представництво інтересів замовника; відкриття виконавчого провадження, проведення опису, вилучення та передача на відповідальне зберігання замовнику предмета застави в процесі здійснення виконавчого провадження, вжиття заходів, спрямованих на представництво інтересів замовника у виконавчому та судовому провадженні з метою вилучення майна та/або стягнення з боржника грошових коштів, зокрема, заборгованості зі сплати платежів; реалізація предмета застави, інші послуги відповідно до договору. 17 червня 2015 року ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» було виставлено рахунок-фактуру № 220 (а.с. 104-105) на оплату юридично-консультаційних послуг, в тому числі по клієнту [PERSON] вартістю 3500 грн. без ПДВ. В той же день між юридичною компанією та ТОВ «Порше Мобіліті» складено акт наданих послуг № 220 (а.с. 106), за яким сторони підтвердили виконання в повному обсязі юридично-консультаційних послуг. Суд виходить з того, що дійсно за ч. 3\~ст. 22 ЦК України\~збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі, а збитками за п. 1 ч. 2\~ст. 22 ЦК України\~є втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). З наданих позивачем документів виходить, що всі послуги товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Тріпл Сі» надавались до 17 червня 2015 року включно. Як доказ на підтвердження здійснення дій, спрямованих на відновлення порушеного права, позивачем надана копія виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет застави від 18 червня 2015 року та копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 02 липня 2015 року, тобто зазначені дії вчинялись вже поза рамками договору про надання юридично-консультаційних послуг з ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі». Отже, позивачем не надано докази на підтвердження того факту, що невизначені юридично-консультативні послуги, які надавалися йому ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» до 17 червня 2015 року включно, були необхідними для відновлення порушеного права позивача.\~\~\~\~\~\~ З огляду на викладене, підстави для віднесення цих витрат до реальних збитків, і, відповідно, стягнення їх з відповідача на користь позивача відсутні. Позивач також просить суд віднести до його реальних витрат, понесених не відновлення порушеного права, витрати на оплату послуг ТОВ «Юридична фірма Юридична фірма «Вернер». На підтвердження таких витрат позивачем надано копію договору про надання юридичних послуг № 24/2010 (а.с. 108-113), укладеного 15 жовтня 2010 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ТОВ «Юридична фірма «Вернер і Партнери», за яким сторони уклали цей договір про надання юридичних послуг виконавцем стосовно питань, повязаних із поточною господарською діяльністю замовника. Види, зміст, обсяг, строки та умови надання конкретних послуг погоджуються сторонами в кожному конкретному випадку письмово шляхом підписання додаткових угод. 09 січня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті», ТОВ «Юридична фірма «Вернер і Партнери» та ТОВ «Юридична фірма «Вернер» укладено додаткову угоду № 8 до вищевказаного договору про надання юридичних послуг (а.с. 114-118), за яким ТОВ «Юридична фірма «Вернер» виступила новим виконавцем. За копією акту № 581 від 03 вересня 2015 року (а.с. 120), ТОВ «Порше Мобіліті» були прийняті від ТОВ «Юридична фірма «Вернер» юридично-консультаційні послуги у справі за позовом до [PERSON] за кредитним договором № 50006864, в т.ч. представництво інтересів замовника і підготовка юридичних документів. Загальна вартість послуг складає 10\~000,00 грн., про що свідчить виставлений для оплати 08.09.2015 року рахунок-фактура №\~584 (а.с. 119). Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За положенннями ст.10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи, розяснював позивачеві його права та обовязки, вживав заходи для надання представнику позивача можливості скористатися належними йому правами, для чого в судовому засіданні судом оголошувалася перерва, при розгляді справи зясовувалися клопотання до суду. Однак, доказів фактичної оплати ТОВ «Порше Мобіліті» виставленого ТОВ «Юридична фірма «Вернер» рахунку-фактури № 584 від 08 вересня 2015 року за надані послуги у розмірі 10\~000,00 грн. позивачем до суду не подано, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. 29.11.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладений та посвідчений нотаріально договір застави транспортного засобу (а.с. 26-31), за умовами якого з метою забезпечення виконання вимог ТОВ «Порше Мобіліті» до [PERSON] за кредитним договором № 50006864 від 21.11.2012 року, заставодавець передає в заставу автомобіль Volkswagen Passat B7, 2012 року випуску, кузов №\~[NUMBER], заставною вартістю 403 650,28 грн. В подальшому на автомобіль з зазначеними характеристиками накладено заборону відчуження на підставі договору застави від 29 листопада 2012 року, про що 30.11.2012 року вчинено запис № 1 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, реєстраційний номер 13319474 (а.с. 227-228). Згідно з п. 2.1.1. договору застави у разі невиконання заставодавцем зобовязань за кредитним договором заставодержатель має право задовольнити за рахунок предмету застави свої вимоги у порядку, зазначеному в розділі 5 цього договору, у повному обсязі, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, неустойки, необхідні витрати на отримання предмету застави та його реалізацію. В розділі 5 договору застави сторони погодились, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем своїх зобов'язань перед заставодержателем за кредитним договором та цим договором, нотаріус на вимогу заставодержателя здійснює виконавчий напис на цьому договорі. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не буде узгоджене сторонами або дозволено законодавством. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів встановлюється у розмірі, зазначеному в п. 1.1 цього договору, або, за вимогою заставодержателя, визначається незалежними суб'єктами оціночної діяльності, призначеними заставодержателем. Відповідно до ст.ст.\~589,\~590,\~591 ЦК України\~у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 592 ЦК України\~заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави: у разі порушення заставодавцем правил про наступну заставу; у разі порушення заставодавцем правил про розпоряджання предметом застави; в інших випадках, встановлених договором. В звязку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору, 18.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави автомобіль марки Volkswagen, модель Passat B7, кузов №\~[NUMBER], обєм двигуна 1984 куб. см, рік випуску 2012, колір коричневий, реєстраційний номер [NUMBER], в рахунок забезпечення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» на суму 463\~237,51 грн. (а.с. 52). 02.07.2015\~року державним виконавцем Автозаводського ВДВС Кременчуцького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого напису, яке згодом приєднано до складу зведеного виконавчого провадження, відкритого відділом державної виконавчої служби Юрївського районного управління юстиції. Станом на 16.03.2016 року виконавчий напис не виконано (а.с. 53, 230). Відповідно до\~ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Як вже зазначалось, в договорі застави (пункт 5) сторони погодились на будь-які способи звернення стягнення на заставлене майно, що визначені договором або дозволені законодавством. Положеннями\~статті 627 ЦК України\~закріплено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормами чинного законодавства позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (постанова Верховного суду України № 6-10цс13 від 06.03.2013 року). Згідно зі\~ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається серед іншого спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених\~статтею 26 цього Закону. В свою чергу, нормами статті 26 вказаного Закону одним зі способів звернення стягнення на предмет застави визначений продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. З матеріалів справи видно, що позивачем ініційоване досудове врегулювання спору у вигляді вчинення виконавчого напису нотаріуса, однак процедура реалізації майна не завершена і відомості щодо погашення заборгованості у виконавчої служби відсутні. Таким чином, в результаті досудового порядку звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором навіть частково погашено не було, тому позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду. Вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави це не вирішення спору між кредитором та боржником. Крім того, такі дії кредитора не звільняють відповідача від обовязку виконати зобовязання, не припиняють заставу в силу положень ст. 28 Закону України «Про заставу» та не є перешкодою для звернення стягнення на предмет застави в судовому порядку. Положення ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції суду на всі правовідносини, що виникають у державі, означають пріоритет судової форми захисту стосовно інших, у тому числі нотаріальної. Відповідно до норм ч. 3\~ст. 28 Закону 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"\~якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.\~ В статті 3 ЦК України закріплені загальні засади цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства на практиці виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права, з дотриманням прав та інтересів інших осіб, тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, меж здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи, адекватному її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обовязків. Розумність це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів всіх учасників, а також публічного інтересу. Натомість, заявлена позивачем вимога про визначення ціни продажу предмета застави за ціною, що буде погоджено між ТОВ "Порше Мобіліті" та покупцем, порушує принципи цивільно-правових відносин, що закріплені в ст. 3 ЦК України принцип справедливості та розумності, оскільки може створити підґрунтя для зловживання правом на захист шляхом продажу предмета застави за ціною, нижчою за звичайні ціни на цей вид майна. При цьому, вирішуючи питання про визначення початкової ціни предмета\~забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації шляхом укладення позивачем від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, суд виходить з того, що при розгляді справи жодна зі сторін не заявляла клопотань про оцінку предмету застави та визначення дійсної його вартості на момент розгляду справи, натомість п. 5 договору застави передбачено, що при зверненні стягнення на предмет застави початкова ціна предмету застави встановлюється у розмірі, зазначеному в п. 1.1 цього договору, або, за вимогою заставодержателя, визначається незалежними суб'єктами оціночної діяльності, призначеними заставодержателем. У звязку з цим, оскільки іншої початкової ціни продажу предмету застави при розгляді справи в суді обєктивно не встановлено, суд вважає можливим застосувати положення п. 5 договору застави, визначивши початкову ціну продажу предмету застави, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом.\~ Виходячи з викладеного, належно оцінивши представлені у справі докази у їх сукупності, приймаючи до уваги, що ТОВ ТОВ «Порше Мобіліті» має право відповідної вимоги до відповідача [PERSON], враховуючи, що позивач зареєстрував в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №\~50006864 від 21 листопада 2012 року. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, який відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 6\~877,00 грн.

Outcome: partial