Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» про поновлення на попередній посаді. Позов мотивований тим, що наказом Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» № 84-ОС від 12.06.2020 року «Про зміну структури КНП «Мукачівська ЦРЛ» прийнято рішення закрити гінекологічне відділення шляхом злиття з хірургічним відділенням № 1 з 25.08.2020 року. У зв`язку з тим, що він з 25.08.2020 року знаходиться на лікарняному і за весь цей час ним не було отримано жодних повідомлень про його звільнення /переведення, тощо, він звернувся із запитом до відповідача щодо подальшого статусу гінекологічного відділення; щодо посади, на якій станом на 02.12.2020 року працює позивач з наданням відповідного наказу на призначення/переведення, а також просив надати копію нового штатного розкладу, що діє станом на 02.12.2020 року в частині відділу, де працюють працівники гінекологічного напрямку. З листа відповідача № Л-127 від 21.12.2020 року, який позивач отримав 14.01.2020 року, йому стало відомо, що згідно з наказом № 1449-02 від 21.08.2020 року [PERSON] вважається переведеним на посаду лікаря акушера-гінеколога хірургічного відділення № 1 на 0,5 ставки посадового окладу. Із зазначеним наказом не згідний, оскільки жодного повідомлення про зміну істотних умов праці з 25.05.2020 року, в тому числі щодо переведення [PERSON] на посаду лікаря-акушер-гінеколога хірургічного відділення № 1 на ставку 0, 5 ставки посадового окладу з відповідною оплатою праці та режимом роботи відповідачем в строки, передбачені ст. 32 КЗПП України, здійснено не було. Жодної згоди на переведення на посаду лікаря акушера-гінеколога хірургічного відділення № 1 на 0,5 ставки посадового окладу він не надавав. Крім того просить поновити йому строк на звернення до суду, оскільки копія наказу отримана ним 14.01.2021 року, а тому на момент звернення до суду з позовом тримісячний строк не сплив. Враховуючи вищенаведене, просить скасувати наказ КНП "Мукачівська ЦРЛ" від 21.08.2020 року № 1449-02 "Про переведення [PERSON] " та поновити його на посаді завідуючого гінекологічним відділенням КНП "Мукачівська ЦРЛ" з 25.08.2020 року. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 08.02.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог, а саме зазначив, що в.о. директора КНП «Мукачівська ЦРЛ» винесено наказ від 12.06.2020 р. №84-ос «Про зміну структури «КНП «Мукачівська ЦРЛ» та наказ від 12.06.2020 р. № 605-02 «Про зміну штатного розпису КНП «Мукачівська ЦРЛ». Відповідно до наказу №84-ос гінекологічне відділення з 25.08.2020 року закрито шляхом злиття з хірургічним відділенням № 1 з переходом всіх юридичних прав та обов`язків. Відповідно до наказу №605-02 посада завідувача гінекологічного відділення ліквідована, а у хірургічному відділенні №1 передбачено посаду для позивача, у зв`язку з тим, що останній таку ж посаду займав у гінекологічному відділенні. На підставі зазначених наказів № 84-ос та 605-02 позивачу вручалося 25.06.2020 року попередження за № 857 про можливе звільнення із займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпП із 25.08.2020 року. Позивач відмовився від підписання та отримання попередження, що підтверджується актом №4 від 25 червня 2020 року. У зв`язку з тим, що на підставі вище зазначених наказів посада завідувача гінекологічного відділення підлягає скороченню з 25.08.2020 року та у зв`язку із зміною істотних умов праці з метою працевлаштування позивача, останньому вручалося 25.06.2020 року відповідне повідомлення із списком вакантних посад, які [PERSON] може обіймати, крім запропонованої йому. Але позивач також відмовився від отримання та підписання повідомлення, що підтверджується Актом № 5 від 25.06.2020 року. В подальшому 28.07.2020 року [PERSON] вручалося повідомлення про переведення на іншу посаду від 28.07.2020 року позивач відмовився від отримання повідомлення, що підтверджується актом № 6 від 28 липня 2020 року, при цьому не повідомив причини відмови від отримання повідомлення. З метою забезпечення позивача робочим місцем 31.07.2020 року [PERSON] повторно вручалося повідомлення про переведення на посаду лікаря-акушер-гінеколога хірургічного відділення №1 із зазначенням, що посада завідувача гінекологічного відділення підлягає скороченню. Позивач знову відмовився від отримання повідомлення, що підтверджується актом № 7 від 31 липня 2020 року, при цьому не повідомив причини відмови від отримання повідомлення. Аналогічне повідомлення повторно вручалося позивачу 07.08.2020 року, але [PERSON] відмовився від його отримання, що підтверджується актом № 8 від 07 серпня 2020 року. У зв`язку із скороченням посади завідувача гінекологічного відділення 21 серпня 2020 року №1445-02 винесено наказ «Про переведення [PERSON] », яким [PERSON] переведено на посаду лікаря акушер-гінеколога хірургічного відділення №1 на 0.5 ставки посадового окладу. З 12 серпня по 21 серпня 2020 року позивач перебував у щорічній відпустці. Із 25 серпня по день відправлення даного відзиву позивач [PERSON] перебуває на лікарняному. 28 серпня 2020 року позивачу [PERSON] на його поштову адресу було направлено копію наказу від 21 серпня 2020 року №1445-02 «Про переведення [PERSON] ». Отже завідувач гінекологічного відділення 25.06.2020 року завчасно був попереджений про скорочення штату працівників, йому було запропонована вакантна посада 0,5 штатних одиниць лікаря-акушер-гінеколога хірургічного відділення №1, але позивач відмовився від отримання попередження. Враховуючи, що в КНП «Мукачівська ЦРЛ» дійсно відбулося скорочення посади, яку обіймав [PERSON] , та що йому було запропоновано наявні посади, які останній може займати, однак [PERSON] відмовився від отримання попередження, крім того не надав згоди ні на звільнення, ні на переведення, а відповідач змушених вести облік своїх працівників, і також у зв`язку з перебуванням позивача весь період на лікарняному позбавлений можливості вручити для ознайомлення особисто наказ для переведення, щоб отримати згоду або відмову від переведення, вважає, що позивача було переведено на іншу посаду з дотриманням вимог чинного законодавства. Також посилається, що в результаті проведення інспекційного відвідування відповідачем отримано Акт №ЗК/415/2165/АВ від 05 листопада 2020 року, в якому зазначено, що станом на день інспекційного відвідування не встановлено порушень щодо питань, які просить перевірити у зверненні громадянин [PERSON] . Крім того, просить відмовити у задоволенні клопотання про поновлення строків для звернення до суду із даним позовом, так як наказ «Про переведення [PERSON] » позивачу направлено 28.08.2020 року, що підтверджується копією журналу вихідної кореспонденції. Отже, на підставі зазначеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що в.о. директора КНП «Мукачівська ЦРЛ» винесено наказ від 12.06.2020 р. №84-ос «Про зміну структури «КНП «Мукачівська ЦРЛ» та наказ від 12.06.2020 р. № 605-02 «Про зміну штатного розпису КНП «Мукачівська ЦРЛ». Відповідно до наказу №84-ос гінекологічне відділення з 25.08.2020 року закрито шляхом злиття з хірургічним відділенням № 1 з переходом всіх юридичних прав та обов`язків ( а.с. 14). Також згідно із попередженням від 25.06.2020 року за № 767 [PERSON] попереджується про його можливе звільнення із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП з 25.08.2020 року на підставі наказу, а також зазначено, що у разі наявності вакантних посад його буде повідомлено додатково (а.с. 15). Як вбачається з матеріалів справи, а саме доданих представником відповідача до відзиву, 25.06.2020 року складено попередження за №857 без зазначення адресата про можливе звільнення із займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпП із 25.08.2020 року, згідно із актом № 4 від 25 червня 2020 року [PERSON] відмовився від підписання та отримання попередження (а.с. 82,83). Також у повідомленні від 25.06.2020 року без зазначення адресата пропонується посада лікаря акушер- гінеколога хірургічного відділення № 1 із списком вакантних посад,відповідно до акту № 5 від 25.06.2020 року [PERSON] відмовився від підписання та отримання повідомлення та не повідомив про згоду на його переведення на іншу посаду (а.с. 84-88). 28.07.2020 року також складено повідомлення про переведення на посаду лікаря акушер-гінеколога хірургічного відділення № 1, згідно із актом № 6 позивач відмовився від отримання повідомлення (а.с. 89-90). Також 31.07.2020 року та 07.08.2020 складалися аналогічні повідомлення з пропозицією переведення на посаду лікаря-акушер-гінеколога хірургічного відділення №1,та акти № 7 та № 8 про відмову [PERSON] від ознайомлення та отримання повідомлень (а.с. 91-94). В подальшому, відповідно до наказу № 1449-02 від 21.08.2020 року «Про переведення [PERSON] » у зв`язку із закриттям гінекологічного відділення шляхом злиття з хірургічним відділенням № 1 [PERSON] з 25.08.2020 року переведено на посаду лікаря акушера-гінеколога хірургічного відділення № 1 на 0,5 ставки посадового окладу ( а.с. 13). Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першою статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно із частиною третьою статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому згідно зі статтею 31 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. Відповідно до ч.1,3,4 статті 32 КЗпП переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Також у пункті 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Верховний Суд України роз`яснив, що відповідно до статті 32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак і переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва. Згідно з частиною третьою статті 32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Отже, судом встановлено, що позивач не надав згоду на запропоновану йому посаду лікаря акушер - гінеколога хірургічного відділення № 1 на 0,5 ставки посадового окладу. Проте без отримання письмової згоди позивача на переведення його на запропоновану йому посаду лікаря акушер - гінеколога хірургічного відділення № 1 на 0,5 ставки посадового окладу відповідач не мав правових підстав видавати оспорюваний наказ та в односторонньому порядку переводити позивача на цю посаду, адже відсутність письмової згоди позивача на таке переведення унеможливлює укладання відповідного трудового договору, який відповідно до статті 24 КЗпП України укладається у вигляді наказу і за згодою сторін встановлює та закріплює межі умов цього договору. Оскільки переведення позивача супроводжувалось змінами істотних умов праці, без його згоди на такі зміни та переведення на запропоновану йому посаду, суд приходить до обґрунтованого висновку про незаконність переведення позивача на іншу посаду та скасування оспорюваного наказу. Відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Тому позовні вимоги про поновлення позивача на попередній посаді підлягають до задоволення, що забезпечить реальний захист трудових прав позивача. Крім того щодо дотримання строку звернення позивача до суду, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Оскільки строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін, тому у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк (постанова ВСУ у справі № 751/1198/18 від 02.12.2020). Враховуючи, що позивач перебував з 12.08.2020 року по 21.08.2020 року у щорічній відпустці, з 25 серпня 2020 року перебуває на лікарняному, про наказ про переведення дізнався 14.01.2021 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, а з вимогою про скасування наказу про переведення позивач звернувся 04.02.2021 року, тобто з в межах строку позовної давності. Також, посилання представника відповідача, що позивач отримав спірний наказ раніше, є безпідставними, оскільки таке не підтверджується матеріалами справи (супровідний лист про направлення позивачу копії оскаржуваного наказу не свідчить про його отримання), відтак заява представника відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved