Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

15 січня 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якій просив суд визнати виконавчий напис №4289 визнати таким, що не підлягає виконанню, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 01 червня 2017 року, щодо стягнення заборгованості на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" з відповідача [PERSON], який проживає за адресою: 53100, Дніпропетровська область, Софіївський район, смт.Софіївка, пров.Квітневий, буд.18, не сплаченої в строк за Кредитним договором №б/н від 26.11.2010 року. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що на початку грудня 2017 року позивач отримав листа в якому знаходився супровідний лист на його імя та постанова про відкриття виконавчого провадження з якої він дізнався, що 15 листопада 2017 року постановою головного державного виконавця Софіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження № 55118198 щодо виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] № 04289 від 01 червня 2017 року про звернення стягнення заборгованості на користь Публічного Акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк» з відповідача [PERSON], який проживає за адресою: 53100, Дніпропетровська область, Софіївський район, смт. Софіївка, пров. Квітневий, буд.18 , не сплаченої в строк за Кредитним договором № б/н від 26.11.2010 року в розмірі 123489,60 гривень, витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 1800 гривень 00 копійок. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 55118198 від 15 листопада 2017 року, позивач вважає, що виконавчий напис № 4289 від 01 червня 2017 року вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення заборгованості на користь Публічного Акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк» з відповідача [PERSON], який проживає за адресою: 53100, Дніпропетровська область, Софіївський район, смт.Софіївка. пров.Квітневий, буд.18, не сплаченої в строк за Кредитним договором № б/н від 26.11.2010 року в розмірі 123489, 60 гривень, витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 1800 гривень 00 копійок. Звертає також увагу суду на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусу Третя особа не отримувала від Відповідача та Позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений Відповідачем щодо наявності грошового зобов'язання позивача по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Зазначає, що відповідачем третій особі надано Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 26 листопада 2010 року загальна сума за яким становить 123489, 60 гривень. Але не відомо чи надавалась Відповідачем, Третій особі заява про вчинення виконавчого напису від 01 червня 2017 року а також Кредитний договір № б/н від 26 листопада 2010 року разом з досудовою вимогою до позивача про погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 листопада 2010 року, копію та підтверджень ким саме підписано зазначену вимогу в разі її направлення позивачу. Тобто встановити достовірно, що саме представник Відповідача підписав та направив вказану досудову вимогу неможливо, а також чи отримував позивач таку вимогу. Як видно з розрахунку заборгованості, наданому Відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису, починаючи з жовтня 2011 року по 21 березня 2017 року Позивачем не сплачувались ані мінімальний платіж за тілом кредиту а ні відсотки, заборгованість з комісії та пені, заборгованості по штрафам а, отже, саме з жовтня 2011 року у Відповідача виникло право достроково стягнути всю заборгованість за Кредитним договором. Стверджує, що із заявою про вчинення виконавчого напису Відповідач звернувся лише 1 червня 2017 року тобто після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги. Кредитного договору № б/н від 26 листопада 2010 року не існує, позивачем такий кредитний договір з Публічним Акціонерним товариством [PERSON] «Приватбанк» не укладався і тому, Відповідач не міг надати його оригінал нотаріусу для підтвердження кредитних відносин, заборгованості та для виконання виконавчого напису. Враховуючи все вищевикладене, Позивач вважає, що є достатні правові підстави вважати виконавчий напис № 4289, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 01 червня 2017 року, щодо стягнення заборгованості на користь Публічного Акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк» з відповідача [PERSON], який проживає за адресою: 53100, Дніпропетровська область, Софіївський район, смт. Софіївка, пров. Квітневий, буд.18, не сплаченої в строк за Кредитним договором № б/н від 26.11.2010 року вчиненим з порушенням вимог законодавства та таким, що не підлягає виконанню. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду не надав відзив на позовну заяву, клопотань не заявляв про розгляд справи без його участі. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законнимі обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що 01 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 42891, було вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з [PERSON] грошові кошти у сумі 123489,60 грн., які складаються з наступного: 9009,75 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 104023,72 грн. - заборгованість за відсотками; 4099,48 грн. - заборгованість з пені та комісії; 500,00 грн. - заборгованість по штрафам (фіксована частина); 5856,65 грн. - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості), які є її боргом за кредитним договором № б/н від 26.11.2010 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». Витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису складають 1 800,00 грн. Строк за який провадиться стягнення 2317 днів, а саме: з 26.11.2010 року по 31.03.2017 року (а.с.12). На підставі вищевказаного виконавчого напису державним виконавцем Софіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] 15.11.2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 4289 від 01.06.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості в розмірі 125289,60 грн (а.с.25). Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік). Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначає позивач, нотаріус при вчиненні виконавчого напису від 01.06.2017 року не отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення; виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Відповідач же - ПАТ КБ «Приватбанк» не спростував зазначені позивачем обставини. Крім того, в п. 2.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Отже, суд має встановити, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року. Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ПАТ КБ «Приватбанк» було направлено позивачу лист з вимогою про усунення порушення стосовно зобовязання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобовязань, також відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором [PERSON] отримував, у зв'язку з чим останній був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред'явленої до стягнення. Згідно п. 10 узагальнення "Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" винесеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року роз'яснено, що судам слід мати на увазі, що вчиняючи виконавчий напис нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-XII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам. Таким чином, [PERSON] не отримував вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, у свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Також нотаріус не з'ясував чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту. Період стягнення у виконавчому написі зазначено з 26.11.2010 року по 31.03.2017 року, тобто більше ніж три роки. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових , сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved