Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою в якій зазначив, що з 1.09.1990 року по даний час проживає в [INFO]. До вказаної дати проживав в Луганській області. По приїзду в м.Коростень відразу не зареєструвався по місцю проживання. З 14 по 19 квітня 1994 року був зареєстрований в [INFO], а в м.Коростені Житомирської області зареєстрований з 27.01.1995 року. 14.09.1990 року він працевлаштувався в орендно-виробничий кооператив "Бехівський гранкарєр" де працював до 9.12.1991 року. З 27.12.1991 року по 6.07.1993 року працював в приватному акціонерному товаристві "Західвибухпром", а з 03.05.1994 року по 10.05.1995 року в Коростенській міській ремонтно-будівельній дільниці. З 17.05.1995 року по 1997 рік працював в Локомотивному депо ст.Коростень, з 12.08.1997 року по 22.06.1998 року працював в Коростенському ЗАТ "Цегельний завод", з 10.06.1999 року по 21.06.1999 року працював в ВАТ "Коростеньдезактиваціябуд". Зазначене стверджується записами в трудовій книжці. Крім цього, по прибуттю на постійне місце проживання в м.Коростень він відразу став на військовий облік, що підтверджує запис у військовому квитку. Через особисті проблеми він своєчасно не отримав паспорт громадянина України і до даного часу проживає з паспортом громадянина СРСР. Звернувшись в Коростенський районний відділ ДМС України в Житомирській області за отриманням паспорта громадянина України отримав відмову, яка мотивована відсутністю реєстрації на території України станом на 24.08.1991 року. Просить рішенням суду встановити факт постійного проживання на території України, а саме в м.Коростені Житомирської області з 1.09.1990 року по 14.04.1994 року, тобто станом на 24.08.1991 року, включно. Особи, які беруть участь у справі повідомили про розгляд справи у їх відсутності. Заявник в своїй заяві заяву підтримав і просив задовольнити. Представник заінтересованої особи проти задоволення заяви не заперечив. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що заявник народився 29.03.1968 року в с.Рудня-Камянка Народицького району Житомирської області, що стверджується свідоцтвом І-ТП №286741 виданого 29.05.2000 року. З паспорту громадянина СРСР VII-ТП №651926, виданого 24.05.1990 року, слідує про реєстрацію заявника на території м.Коростеня та Коростенського району Житомирської області з 14.04.1994 року. В зазначеному документі наявні відмітки про реєстрацію заявника на території Ворошиловградської області з 08.06.1990 року по 17.08.1990 року. Інформація з військового квитка НК №5079567 підтверджує перебування заявника на обліку на території України. Згідно копії трудової книги серії БТ-ІІ № 5996321 заявник в період з 14.09.1990 року по 09.12.1991 року працював в орендно-виробничому кооперативі "Бехівський гранітний карєр". Встановлення факту проживання заявнику необхідно для отримання паспорта громадянина України. Належність та набуття громадянства України встановлюється Законом України "Про громадянство України" і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст.3 вказаного Закону, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. За приписами п. 7 "Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень", громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом 24.08.1991 року або на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.91 року. У пункті 44 "Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень", затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Визначення поняття "безперервне проживання на території України" міститься в статті 1 вказаного Закону. Так, безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Згідно ст.315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пленум Верховного Суду України в п.1 постанови "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31.03.1995 року розяснив, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, враховуючи, що факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року ніким не оспорюється, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, які не викликають сумнівів у їх достовірності, без встановлення факту постійного проживання на території України заявник не може отримати паспорт громадянина України, тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved