Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] "Про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини", мотивуючи свої вимоги тим, що вона 18.11.2002 року уклала шлюб з [PERSON], що зареєстрований Макіївським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 1419. Від подружнього життя з відповідачем вони мають сина, [PERSON], [INFO], який мешкає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не приймає участі в утримуванні та вихованні дитини, не надає коштів, припинив всілякі виплати. Її заробітної плати медпрацівника не вистачає, так як дитина потребує на матеріальну допомогу, яку відповідач має можливість допомагати, оскільки працює водієм в TOB "Урожай" й має стабільну заробітну плату. Відповідач зобов'язаний сплачувати кошти на утримання їх сина до повноліття або до закінчення навчання, які стягуються з дня пред'явлення позову. Просила стягнути з [PERSON], [INFO], кошти (аліменти) на утримання сина, [PERSON], розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття або до закінчення навчання. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за 1 місяць. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву з проханням справу розглянути у її відсутність, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, про місце та час розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що не заперечує проти позову. Відповідно до частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін по справі свідчать їх відповідні заяви, зареєстровані за вхідним № 7966/14-вх від 14.04.2014 року та № 8184/14-вх від 16.04.2014 року, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання сторонами особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які позивач посилалась як на підставу своїх вимог та відповідач при їх визнанні, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. 18 листопада 2002 року дійсно [PERSON] та [PERSON] одружились, про що в книзі реєстрації актів про одруження 18.11.2002 року зроблено запис за № 1419. Після реєстрації шлюбу подружжя обрало прізвище "[PERSON]". Зазначені факти підтверджується Свідоцтвом про одруження /серії [NUMBER]/, виданим 18.11.2002 року Макіївським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції /а. с. 4/. Відповідно до Свідоцтва про народження /серії [NUMBER]/, виданого 11 червня 2004 року Макіївським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, [PERSON] народився [INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 11.06.2004 року зроблено відповідний запис за № 537. При цьому його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] /а. с. 5/. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року. Відповідно до положень частини першої статті 1 та частини першої статті 2 Сімейного кодексу України зміст майнових прав та обов'язків батьків і дітей, а також регулювання майнових відносин між батьками та дітьми визначається зазначеним кодексом. Положеннями частини першої статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, суд виходить з того, що зазначений обов'язок також закріплений нормами Конституції України та відповідно кореспондується з правом будь - якої дитини на отримання аліментів від своїх батьків до досягнення повноліття /стаття 51 Конституції України/. У свою чергу, Положення Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року /ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-X11/ передбачають, що дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень частини 2 статті 181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються в частині від доходу його матері, батька й /або/ у твердій грошовій сумі /частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України/. За досліджених обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконує по відношенню до свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], батьківські обов'язки, передбачені сімейним законодавством, та ухиляється від належної участі по його утриманню у грошовій чи будь-якій іншій формі. Приймаючи до уваги викладені обставини, з урахуванням стану його здоров'я, сімейного та майнового положення, відсутності інших дітей та осіб, які мають право на отримання аліментів від відповідача, суд вважає, що аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] необхідно встановити у частковому відношенні, тобто в розмірі 1/4 частини від заробітку /доходу/ її батька [PERSON] Отже, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача аліменти на утримання їх дитини - сина - [PERSON], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття підлягають задоволенню. В той же час, її вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання сина до закінчення навчання не підлягають задоволенню, оскільки є передвчасними. Так, частиною 1 статті 6 Сімейного кодексу України визначене, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, яке з огляду на припис частини 3 цієї ж статті настає у вісімнадцять років. Статтею 180 цього ж кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Аналіз наведеної норми права дає суду можливість зробити свій висновок про те, що такий обов'язок батьків є безумовним. В той же час, обов'язок батьків щодо утримання повнолітніх дочки чи сина виникає за певних умов, передбачених у статті 199 Сімейного кодексу України, тобто за наявності наступник умов одночасно: - продовження повнолітньою дитиною навчання; - її потреби на матеріальну допомогу; - вік від 18 до 23 років; - та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Оскільки на час розгляду цього позову суд не має доказів можливості існування наведених умов у майбутньому, в цій частині позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі пункту 1 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць підлягає негайному виконанню. У відповідності із частиною 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати у вигляді судового збору у сумі 229,40 гривень підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial