Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

У серпні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Харківської міської ради, в якому просить визнати за позивачем право власності на 1/4 квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] . На день смерті він постійно проживав на території України за адресою: [ADDRESS] . У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернулася до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а їх доньки [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк подали нотаріусу заяви про відмову від спадщини після смерті батька. Батьки спадкодавця давно померли. Таким чином позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, яка у встановлений законом строк прийняла спадщину і у зв`язку з цим 01 липня 2021 року її представник звернувся до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , однак йому відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Для відновлення документів необхідна згода всіх власників майна, тому у позивача немає можливості оформити спадщину на частку квартири у позасудовому порядку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 16.08.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та витребувано з Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори копію спадкової справи №16/20201, заведеної після смерті [PERSON] , яка була отримана судом на виконання ухвали 30.08.2021. 08.11.2021 від представника відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження права власності на квартиру [PERSON] , та родинних зв`язків на час смерті із спадкодавцем. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11.11.2021 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши думку представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 02.12.2020, яке видане Відділом ЗАГС адміністрації Бєлгородського району Бєлгородської області. Відповідно до листа КП «Харківське міське БТІ» №6740/04.12/21 від 06.09.2021, реєстрація права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] станом на 31.12.2012 проведена КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.04.1995 Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, р. № 4-95-55235-VI. Назву «вулиця Котлова» змінено на «Вулиця Велика Панасівська» згідно з розпорядженням Харківського міського голови №7 від 02.02.2016 «Про перейменування об`єктів топоніміки м. Харкова»; рішенням 4 сесії 7 скликання Харківської міської ради» 156/16 від 24.02.2016 «Про впорядкування найменувань об`єктів топоніміки м. Харкова». Відповідно до ст. ст. 1217-1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, в судовому засіданні встановлено належність спадкодавцеві [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] , який набув таке право в порядку, передбаченому\~Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», та видано свідоцтво про право власності на житло від 12.04.1995 Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, р. № 4-95-55235-VI. Норма ч. 1, ч. 2ст. 355 ЦК України\~передбачає, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності, при цьому, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За змістом ч. 1\~ст. 368ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Як вбачається з ч. 2\~ст. 372ЦК Україниу разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.95 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"передбачає що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмова від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Враховуючи те, що до складу спадщини входить нерухоме майно, виконуючи свій обов`язок визначений\~ст. 1297 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 12.01.2021 було зареєстровано і внесено до Спадкового реєстру спадкову справу за номером №16/2021 за фактом відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що доньки померлого [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька на користь матері [PERSON] , про що надали нотаріально завірені заяви. Дружині померлого позивачу по справі постановою Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори 01.07.2021 було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, через неподання спадкоємцем оригіналів документів, що посвідчують право спадкодавця на майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане в тому числі з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. До складу спадщини може входити нерухоме майно спадкодавця, право власності на яке належним чином не зареєстровано, проте набуття такого права власності відбулося з дотриманням чинного законодавства. За таких обставин, єдиним способом захисту успадкованого позивачем права є звернення до суду з вимогою про визнання права власності. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved