Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Представник Дмитрух Д.М. , від імені позивачки [PERSON] , звернувся до суду із вказаним позовом, з урахуванням змінених позовних вимог, просить визнати за позивачем права та обов`язки забудовника в порядку спадкування за законом на житловий будинок з мансардою та господарськими будівлями та право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., передану для обслуговування будинку, що розташованй за адресою: [ADDRESS] , право на яку належало покійному [PERSON] , в обгрунтування позову посилається на те, що [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] За життя [PERSON] отримав у приватну власність земельну ділянку для будівництва житлового будинку в [ADDRESS] , площею 1000 м2, що підтверджується рішенням №89 від 21 квітня 1995 року виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради народних депутатів та дозволом на індивідуальне житлове будівництво за №64 від 21 квітня 1995 року виданим Новоукраїнською районною радою народних депутатів. У період з 1995-2015 років позивачка разом з покійним чоловіком здійснювала будівництво житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] . За таких обставин, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з мансардою та господарськими будівлями (А - житловий будинок з мансардою площею 73,7 м2; а - прибудова площею 3,3 м2; аі - прибудова площею 11,6 м2; а2 - ґанок площею 5,9 м2; Б - літня кухня, гараж площею 63,7 м2; б -сарай площею 14,7 м2; Б1 - сарай площею 34,8 м2; В - сарай площею 13,1 м2; Г - сарай площею 22,8 м2; г - погріб площею 22,8 м2; Е - убиральня площею 2,2 м2), що розташований за адресою [ADDRESS] , право на яку належало покійному (в подальшому - Майно), що підтверджується вищезазначеними документами. Однак, [PERSON] за життя не встиг отримати правовстановлюючі документи про належність йому вищезазначеного житлового будинку з мансардою та господарськими будівлями та заповіту не залишив. Відповідно до архівної довідки №71 від 04.03.2019 року КП «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на вищезазначений житловий будинок з мансардою та господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] не зареєстроване. З огляду на відсутність інвентарних справ, 10 січня 2019 року позивачем виготовлено Технічний паспорт на житловий будинок з мансардою та господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Окрім того, відповідно до акту обстеження будівель та споруд за №16 від 14 березня 2019 року встановлено, що «будинок та господарські будівлі і споруди по [ADDRESS] розташовуються у відповідності до ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» та ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України». Подальшу експлуатації житлового будинку та господарських споруд вважаю можливою за своїм цільовим призначенням». Позивач є спадкоємцем першої черги, у зв`язку з чим вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Також позивач зверталась до державного реєстратора, але їй було відмовлено в державній реєстрації права власності з підстав відсутності документів, що дають змогу встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Іншими спадкоємцями першої черги, окрім позивача, є донька спадкодавця - [PERSON] та мати спадкодавця - [PERSON] . Інші спадкоємці першої черги, окрім Позивача, заяв про прийняття спадщини не подавали. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві, просить задовольнити позов. Представник відповідача Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи за відсутності представника Новоукраїнської міської ради, щодо задоволення позовних вимог не заперечують. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали заяви, в яких просили слухати справу у їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі. На підставі досліджених письмових доказів судом встановлені наступні обставини. За життя [PERSON] отримав у приватну власність земельну ділянку для будівництва житлового будинку в [ADDRESS] , площею 1000 м2, що підтверджується рішенням №89 від 21 квітня 1995 року виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради народних депутатів та дозволом на індивідуальне житлове будівництво за №64 від 21 квітня 1995 року виданим Новоукраїнською районною радою народних депутатів (а.с.11,12). Впродовж 1995-2015 рр. позивач разом з покійним чоловіком (а.с.9) здійснювала будівництво житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] . Отже, після смерті [PERSON] , про, що складено відповідний актовий запис за №517 та підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим 14 грудня 2015 року серії [NUMBER] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с.10), залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з мансардою та господарськими будівлями (А - житловий будинок з мансардою площею 73,7 м2; а - прибудова площею 3,3 м2; аі - прибудова площею 11,6 м2; а2 - ґанок площею 5,9 м2; Б - літня кухня, гараж площею 63,7 м2; б - сарай площею 14,7 м2; Б1 - сарай площею 34,8 м2; В - сарай площею 13,1 м2; Г - сарай площею 22,8 м2; г - погріб площею 22,8 м2; Е - убиральня площею 2,2 м2), що розташований за адресою [ADDRESS] , право на яке належало покійному. Вищезазначені обставини також підтверджуються будівельним паспортом на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику - [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.13-17,19-24). Однак, [PERSON] за життя не встиг отримати правовстановлюючі документи про належність йому вищезазначеного житлового будинку з мансардою та господарськими будівлями та заповіту не залишив. Відповідно до архівної довідки №71 від 04.03.2019 року КП «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на вищезазначений житловий будинок з мансардою та господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] не зареєстроване (а.с.18). З огляду на відсутність інвентарних справ, 10 січня 2019 року позивачем виготовлено Технічний паспорт на житловий будинок з мансардою та господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Окрім того, відповідно до акту обстеження будівель та споруд виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради за №16 від 14 березня 2019 року встановлено, що «будинок та господарські будівлі і споруди по [ADDRESS] розташовуються у відповідності до ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» та ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України». Подальшу експлуатації житлового будинку та господарських споруд є можливою за своїм цільовим призначенням» (а.с.25). Вказані спірні правовідносини регулюються наступними нормами чинного законодавства. Згідно ст.1261 ЦК України, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Факт родинного зв`язку позивачки з спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу 27 листопада 1993 року серії [NUMBER] виданим Новоукраїнським Р/В ЗАГС (а.с.9). Таким чином Позивач по справі є спадкоємцем першої черги. 06 березня 2019 року при зверненні із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, завідувачем Новоукраїнської державної нотаріальної контори Шевченко Н. Г., позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] в зв`язку з тим, що у відповідності до п.п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкоємцеві, отже між сторонами виник спір про право, що підлягає вирішенню судом (а.с.26). Відповідно до копії спадкової справи №30/2016 після смерті [PERSON] іншими спадкоємцями першої черги, окрім Позивача, є донька спадкодавця - [PERSON] та мати спадкодавця - [PERSON] , які самостійних прав на спірне майно не висувають. Згідно спадкової справи спадкоємець [PERSON] заяви про прийняття спадщини не подавала, спадкоємець [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] (а.с.85). Відповідно до п. 4.18 глави 10 вищезазначеного Порядку «Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку». Згідно ч.ч 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди тощо) виникає після завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з нормами ст.1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач, з метою оформлення права власності (здійснення державної реєстрації, права) на Майно звернувся з відповідною заявою до державного реєстратора, однак рішенням від 08.04.2019 року за №46362045 було відмовлено в державній реєстрації права власності з підстав відсутності документів, що дають змогу встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. За пунктом 8 роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Згідно із ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Аналогічна позиція викладена в постанові ВГСУ від 15 березня 2017 року по справі №909/935/15. Згідно ст.331 ЦК України нерухоме майно підлягає державній реєстрації, яку може провести лише особа, яка його побудувала і яка є живою, а до моменту реєстрації вказане будинковолодіння вважається об`єктом незавершеного будівництва. Право власності на об`єкт незавершеного будівництва виникає незалежно від його державної реєстрації, адже відповідно до ч.1ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав», державна реєстрація права на нерухоме майно - це вже офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно. Пунктом 8 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки входять до складу спадщини. У випадку невизнання прав та обов`язків забудовника в порядку спадкування на житловий будинок з мансардою та господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] , яке за життя належало спадкодавцю, спадщина буде визнана відумерлою та перейде у власність територіальної громади Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області, що порушить права і законні інтереси [PERSON] .. Підставою звернення до суду з даним позовом є той факт, що Позивач не має можливості в нотаріальному порядку здійснити оформлення свого права на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, що зумовлено об`єктивними факторами, зазначеними в позові. Єдиною можливістю реалізації такого права є звернення до суду із позовом про визнання прав та обов`язків забудовника на житловий будинок з мансардою та господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження. У листі Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року N 19-32/319 "Щодо порядку оформлення документів у разі смерті власника нерухомого майна" визначено, що оскільки на нерухоме майно не було оформлено право власності, то таке право в разі відсутності правовстановлюючих документів вирішується в судовому порядку. Згідно листа ВССУ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», визнано правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Нормами ч.1 ст.39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. №461 встановлено прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку як нерухомого майна. Також, статтею 5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено житловий будинок як об`єкт нерухомого майна, стосовно якого проводиться державна реєстрація прав. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При вирішенні вказаного позову, суд також приймає до уваги наступні позиції вищих суддів. Позов про превентивний захист права власності може бути пред`явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою (ВС/КГС,справа №910/5630/17, 11.04.18). Положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на законних підставах (ВС/КЦС, №597/1070/15-ц, 06.06.18). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що покійний чоловік позивачки за час свого життя набув право на законних підставах на будівництво житлового будинку на відведеній для цього земельній ділянці, покійний [PERSON] спільно із позивачкою - дружиною [PERSON] здійснили будівництво вказаного житлового будинку, що судом презюмується, оскільки останні перебували у зареєстрованому шлюбі, проте [PERSON] не встиг у встановленому порядку зареєструвати право власності на побудований житловий будинок. Враховуючи наведене та те, що після смерті чоловіка позивачки відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, спірний незавершений житловий будинок і вона має право на спадкування за законом належних спадкоємцю прав та обовязків, в тому числі прав та обов`язків забудовника на вказаний житловий будинок з мансардою та господарськими будівлями; те, що позивачка по справі являється єдиним спадкоємцем за законом, яка звернувася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно немає, донька спадкодавця [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини, матір спадкодався [PERSON] не зверталася з заявою про прийняття спадщини та звертатися немає наміру); вчинила усі дії, які були необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак з незалежних від неї причин у видачі такого їй було відмовлено. На підставі викладеного суд вважає за можливе визнати за позивачем права та обв`язки забудовника спірного незареєстрованого житлового будинку з мансардою та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] .. Відповідно до роз`яснень Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування N24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок неможливо, а потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН A3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.99 року N 12/5-126. 09.11.2018. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватися самочинним, а є незавершеним. Будівництво житлового будинку по [ADDRESS] відбулось на підставі будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику [PERSON] від 21.04.1995 року на відведеній для цього земельній ділянці на законних підставах. Будинок збудовано в 2015 році. Однак житловий будинок не було здано в експлуатацію, тому до позивача як до спадкоємця переходить право забудовника на оформлення зазначеного будинку у встановленому законом порядку, а будинок слід вважати до здачі його в експлуатацію незавершеним будівництвом. Спадкодавець мав статус забудовника земельної ділянки, оскільки завершив будівництво будинку, але не оформив право власності на цю нерухомість, не ввів в експлуатацію будинок, тому позивачка, як спадкоємиця, успадковує права та обов`язки забудовника на вказаний житловий будинок, однак не право власності на земельну ділянку виділену під забудову на яку також не було оформлено право власності. Без введення в експлуатацію майно не є нерухомістю, тому суд не може визнати право власності на об`єкт незавершеного будівництва в порядку, передбаченому ст.331 ЦК України (ВГСУ від 15 березня 2017 р. у справі №909/935/15). Відповідно до ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, у разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. В постанові від 5 жовтня 2016 року у справі № 6-2329цс16, ВСУ зазначив, що успадковується і право емфітевзісу, і право суперфіцію, і право сервітуту, проте право користування померлої особи на земельну ділянку зі смертю припиняється та не може бути включено до складу спадщини. Отже, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, так як відсутні правовастановлюючі документи, які б підтвердили право власності померлого спадкодавця на земельну ділянку, рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність не є правовстановлюючим документом, яка перебувала лише в його користуванні, по питанню переофрмлення земельної діляки на ім`я спадкоємця позивачка не зверталася до органу місцевого самоврядування, а тому в частині визнання права власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., передану [PERSON] у приватну власність для будівництва житлового будинку, за адресою [ADDRESS] необхідно відмовити. Отже, позовні вимоги у справі підлягають частковому задоволенню. Крім того, 07.05.2019 року в судовому засіданні представник позивача подав змінену позовну заяву, в якій пред"явлено дві позовні вимоги, однак сплачено судовий збір лише за одну (а.с.1), у зв"язку з чим з позивача в дохід держави у відповідності ст.141 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. за пред"явлену другу позовну вимогу, а саме за визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., передану для обслуговування будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: partial