Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

11.07.2017р. Львівський національний університет ім. Івана Франка звернувся до суду з позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Львівського національного університету імені Івана Франка суму заборгованості у розмірі 6090 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у жовтні 2014 року між [PERSON] (випускником), Львівським національним університетом імені Івана Франка (вищим навчальним закладом) та Естетично-розвиваючою школою "Ерудит" (роботодавцем) укладено Угоду про працевлаштування випускника Львівського національного університету імені Івана Франка, який навчався за напрямами та спеціальностями педагогічного профілю. На підставі даної угоди відповідач зобов'язалась, як випускник Університету відпрацювати протягом трьох років з дня укладення даної угоди, у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, за що отримала одноразову адресну грошову допомогу у п'ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. У зв'язку з тим, що наказом №3 від 21.01.2015р. відповідача звільнено із займаної посади, а відтак остання не виконала умови вищезгаданої угоди, тому вимушений звернутись до суду та просить позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у жовтні 2014 року між відповідачем - [PERSON], як випускником, Львівським національним університетом імені Івана Франка, як вищим навчальним закладом та Естетично-розвиваючою школою "Ерудит", як роботодавцем укладено Угоду про працевлаштування випускника Львівського національного університету імені Івана Франка, який навчався за напрямами та спеціальностями педагогічного профілю /а.с. 8/. Відповідно до п. 2.3.2 даної Угоди відповідач зобов'язалась відпрацювати у роботодавця на обраній посаді згідно з направленням та до терміну, який зазначений в Угоді. Пунктом 3.3 передбачено, що Угода набирає чинності з моменту її підписання та діє до 31 серпня 2017 року. З копії трудової книжки, бланк серія [NUMBER] /а.с. 14/ вбачається, що наказом №49 від 01.09.2014р. [PERSON] призначена на посаду вчителя хімії за основним місцем праці. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2006р. за № 1361 «Про надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів» та п.1 Наказу Міністерства освіти і науки України від 08.09.2014р. за № 1002 «Про затвердження Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2014 році» передбачено, що випускникам вищих навчальних закладів, які у 2013 - 2014 навчальному році здобули освіту за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю та уклали на строк не менше як три роки договір про роботу у загальноосвітніх та професійно - технічних навчальних закладах, визначених органами управління освітою, надається одноразова адресна грошова допомога у п'ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. Судом встановлено, що на підставі вищенаведених норм та заяви [PERSON], яка долучена до матеріалів справи /а.с. 15/ останній, як випускнику вищого навчального закладу, яка у 2014 навчальному році здобула освіту за напрямком педагогічного профілю та уклала на строк не менше як три роки договір про роботу у загальноосвітніх та професійно - технічних навчальних закладах, виплачена одноразова адресна грошова допомога у п'ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. З копії довідки виданої естетично-розвиваючої школи "Ерудит" за вих. №7/а від 23.01.2015р. /а.с. 12/ вбачається, що наказом №3 від 21.01.2015 р. [PERSON] звільнено із займаної посади вчителя хімії за угодою сторін на підставі ст. 36 КЗпП України. Причина звільнення (з точки зору підприємства) невисокий рівень кваліфікації та підвищена конфліктність. Пунктом 7 наказу міністерства освіти і науки України від 08.09.2014 року за № 1002 "Про затвердження Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2014 році", передбачено, що у разі відмови випускника приступити до роботи відповідно до укладеного договору про роботу на посаді педагогічного працівника у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за угодою сторін або з ініціативи працівника протягом трьох років від початку роботи в загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі одержувач допомоги зобов'язаний повернути суму фактично одержаної допомоги у вищий навчальний заклад, який здійснював її виплату. Судом встановлено, що на підставі вищенаведеного, Львівський національний університет ім. Івана Франка звертався до [PERSON] з вимогою №1915-У від 05.05.2015 року та №4654-У від 19.10.2015 року /а.с. 9-10/ про повернення коштів, однак дана вимога залишена відповідачем без задоволення. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Крім цього, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір, сплачений ним при подачі позову до суду.

Outcome: approved