Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство „Всеукраїнський Акціонерний Банк" 26.11.2013року, відповідно до відбитку поштового штемпеля(а.с.26) звернулось до суду з даним позовом, в якому просило про стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 19036 грн. 28 коп., а також провести відшкодування понесених судових витрат по справі. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що між ПАТ „ВіЕйБі Банк" та відповідачем - [PERSON] 01.06.2011 року було укладено кредитний договір № ВLаЖГА00039659 про надання кредиту у розмірі 9500 гривень з кінцевим терміном повернення- 01.06.2014 року. Процентна ставка за кредитним договором встановлена на рівні 15 % річних. Позивач вказував, що оскільки відповідач [PERSON] умови укладеного між сторонами кредитного договору належним чином не виконує, то станом на 26.11.2013 року у неї виникла заборгованість по кредитному договору, яка складається з наступних сум: заборгованість по кредиту-8631 грн.68 коп., заборгованість по відсоткам-1974 грн.01 коп., заборгованість по сплаті комісії за розрахункове обслуговування-2992 грн.50 коп., пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 5438 грн.09 грн., а всього - 19036 грн. 28 коп. Таким чином, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь банку в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору 19036 грн.28 коп., в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору - 229 грн.40 коп. Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 05.03. 2014 року позовні вимоги ПАТ „ВіЕйБі Банк" задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ „ВіЕйБі Банк" 19036 гривень 28 копійок заборгованості за кредитним договором та 229 гривень 40 копійок в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення з неї на користь банку пені в розмірі 5438 грн.09 коп. та комісії за розрахункове обслуговування в розмірі 2992 грн.50 коп. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції не відповідає положенням статей 212, 213, 214, 215 ЦПК України. Також апелянт вказує, що судом не було з'ясовано наявності існування права у позивача звернення до суду до закінчення дії договору. Апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно не було досліджено всі докази по справі, зокрема ті, які підтверджують підстави для застосування ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України, в тому числі, і тяжкий матеріальний стан відповідача. Апелянт зазначає, що судом необґрунтовано не вирішено питання щодо можливості зменшення розміру неустойки, яка стягується з відповідача, з врахуванням його тяжкого матеріального стану. В судове засідання апеляційного суду представник позивача, [PERSON],належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.124-126), не з'явились. Представник позивача представив суду заяву (а.с.127-128), в якій просить суд розглянути справу за відсутності позивача. Відповідно до приписів ч. 2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно змінити, зменшивши розмір стягнутої з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський Акціонерний Банк" пені за несвоєчасне погашення кредиту з 5438 грн.09 коп. до 2700 грн. та відповідно зменшивши загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з [PERSON]на користь публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський Акціонерний Банк" з 19 036 грн. 28 коп. до 16 298 грн. 19 коп. В іншій частині рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 05 березня 2014 року підлягає залишенню без змін. Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 01.06.2011 року між ПАТ „ВіЕйБі Банк" та [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування № ВLаЖГА00039659 про надання кредиту у розмірі 9500.00 гривень з кінцевим терміном повернення до 01.06. 2014 року. Процентна ставка за кредитним договором встановлена на рівні 15% річних (а.с.6-13). Додатком № 1 до укладеного та підписаного між сторонами кредитного договору, є графік погашення заборгованості за кредитом та процентами(а.с.14-15), який також погоджено та підписано сторонами договору. Відповідно до спеціальної частини вказаного договору № ВLаЖГА00039659 від 01.06.2011року, відповідач зобов'язалась сплачувати комісію за розрахункове обслуговування та пеню у випадку прострочення сплати або сплати не в повному обсяг чергового платежу за графіком погашення кредиту. [PERSON] умови договору не виконала, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 26.11.2013 року складає: заборгованість по кредиту-8631грн.68коп.,заборгованість по відсоткам-1974грн.01коп., заборгованість по сплаті комісії за розрахункове обслуговування-2992 грн.50 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту-5438 грн.09 коп., а всього 19036 грн. 28 коп., відповідно до представленого позивачем розрахунку (а.с. 5). Як вбачається з матеріалів справи, позивач направляв [PERSON] вимогу від 24.10.2013року про дострокове повернення коштів, в якій зазначав про наявність заборгованості та сповіщав відповідача про необхідність її сплати, що підтверджується відповідною вимогою та доказами її направлення рекомендованою кореспонденцією [PERSON] (а.с. 82-84). Задовольняючи позовні вимоги ПАТ „ВіЕйБі Банк", суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання має виконуватися належним чином, і оскільки є встановленим факт наявності у відповідача заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором, вказана сума боргу-19036 грн. 28 коп. підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.71), до винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення [PERSON] зверталась до суду з відповідною заявою про застосування ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України у зв'язку з тим, що вона тривалий час не працює та у зв'язку з цим не має постійного заробітку. З даного приводу суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав, що відповідачем не було надано суду належних доказів, які б могли бути підставою для зменшення розміру неустойки, відповідно до ч.3 статті 551 Цивільного кодексу України. Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції не з'ясував наявності у позивача права звернення до суду з даним позовом до закінчення строку дії договору, не можуть бути підставою для висновку про те, що суд першої інстанції необгрунтовано зазначив про необхідність стягнення з відповідача на користь банку суми заборгованості за кредитним договором.Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною2 статті 1050; частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з положеннями статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (штрафу, пені). В даному випадку, оскільки відповідачем [PERSON] належним чином взяті на себе зобов'язання за договором № ВLаЖГА00039659 від 01.06.2011 року не виконувались, і вказана обставина відповідачем не заперечувалась,то вказані обставини призвели до утворення заборгованості у сумі 19036 грн. 28 коп., розмір якої підтверджується розрахунком, який було представлено суду позивачем (а.с.5). Відповідно до ч.2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім того, згідно з п.2.7.1 укладеного та підписано сторонами кредитного договору № ВLаЖГА00039659 від 01.06.2011 року (а.с.6-15), банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому, або у визначеній частині, у випадку невиконання своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором. Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апеляційної скарги відносно того, що банк необґрунтовано заявив вказані позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором до закінчення дії договору. Апелянт також просить апеляційний суд змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення з [PERSON] на користь банку 2992грн. 50 коп. комісії за розрахункове обслуговування. Апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги у вказаній частині, оскільки стягнення вказаної виплати передбачено умовами укладеного, погодженого та підписаного між сторонами кредитного договору, зокрема, п.1.6., п.1.8.2. укладеного договору (а.с.6-19).Розмір суми вказаної заборгованості позивач підтвердив відповідним розрахунком (а.с.5).Зазначений розрахунок відповідачем, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, жодними належними та допустимими доказами не спростовано. Відповідно до ч.1,ч.4 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті належним чином не перевірив тверджень заяви відповідача про її тяжкий матеріальний стан та, відповідно, суд не перевірив наявності підстав для застосування положень ч.3 статті 551 Цивільного кодексу України стосовно зменшення розміру неустойки. Відповідно до ч.3 статті551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як роз'яснено в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Як вбачається з матеріалів справи (а.с.71), до винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення [PERSON] зверталась до суду з відповідною заявою про застосування ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України у зв'язку з тим, що вона тривалий час не працює та у зв'язку з цим не має постійного заробітку. Апеляційному суду [PERSON] представила на підтвердження свого матеріального стану копію постанови про утримання боргу з її заробітку від 08.11.2013року(а.с.111),довідку про розмір заробітної плати прибиральниці [PERSON] ТОВ ВТФ ''Дайна'',яка за лютий 2014року склала 1270 грн. (а.с. 112), виписку з тудової книжки, відповідно до якої [PERSON] звільнена з роботи 01.05.2014року (а.с.113), документи щодо навчання свого сина, вартість навчання складає 6500 грн. за один навчальний рік ( а.с.114, 115), копії інших кредитних договорів, укладених [PERSON] ( а.с. 116-121). В даному випадку, при вирішенні заявлених позовних вимог щодо стягнення пені апеляційний суд враховує приписи ч.4 статті 42 Конституції України та положення ч.3 статті551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Також апеляційний суд приймає до уваги правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" про те, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, а вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, внаслідок чого із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зменшення суми пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку. У Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248 наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що норма ч. 3 статті551 Цивільного кодексу України передбачає дві підстави для зменшення неустойки: значне перевищення неустойки в порівнянні з розміром збитків, завданих стягувачу, що є об'єктивною обставиною, яка не залежить від волі чи позиції сторін та наявність інших істотних для боржника обставин. Відповідно до розрахунку суми заборгованості відповідача перед банком, представленої позивачем (а.с.5), станом на 26.11.2013 року розмір заборгованості складає 19036 грн.28 грн., з яких пеня складає 5438 грн.09 коп. З врахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає за доцільне зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку, до 2700 грн., оскільки вказане зменшення не потягне за собою настання негативних наслідків для позивача через прострочення відповідачем виконання кредитного зобов'язання. Також при вирішенні питання в порядку ч.3 статті 551 Цивільного кодексу України щодо зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку, апеляційний суд приймає до уваги обставини, викладені відповідачем в письмових запереченнях на позовну заяву (а.с.71), в яких [PERSON] просить суд застосувати положення ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України,також апеляційний суд приймає до уваги документи, представлені відповідачем на підтвердження свого матеріального стану (а.с. 111-121). Таким чином, рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 05 березня 2014 року необхідно змінити, зменшивши розмір стягнутої з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський Акціонерний Банк" пені за несвоєчасне погашення кредиту з 5438 грн.09 коп. до 2700 грн. та відповідно зменшивши загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський Акціонерний Банк" з 19036 грн. 28 коп. до 16 298 грн. 19 коп. В іншій частині рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 05 березня 2014 року необхідно залишити без змін.

Outcome: partial