Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до відповідачів, і вточнивши, просило звернути стягнення на предмет іпотеки: будинок [ADDRESS] м. Дніпродзержинська, виселити відповідачів з предмету іпотеки. В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип банку з Закритого Акціонерного Товариства було змінено на Публічне Акціонерне Товариство. 19 грудня 2007 року з відповідачкою [PERSON] і позивачем був укладений кредитний договір № DNUHGA 0000000001 від 19 грудня 2007 року, та [PERSON] отримала кредит у сумі 26952,86 доларів США зі сплатою 11,04 відсотків на рік на суму залишку кредиту по 19 грудня 2022 року включно. Однак, взяті зобов'язання за кредитним договором відповідачка з квітня 2009 року не виконує. Тому станом на 09 липня 2012 року утворилась заборгованість: 48488,42 доларів США, що у гривневому еквіваленті, відповідно до курсу 7,98 гривень НБУ, складає 386937,58 грн., які відповідачка повертати добровільно не бажає. 19 грудня 2007 року між банком та [PERSON] укладений договір іпотеки нерухомого майна. У забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору відповідачка надала в іпотеку належне їй на праві особистої власності нерухоме майно: будинок [ADDRESS] у м. Дніпродзержинську та земельну ділянку площею 1375 м.кв., на якій розташований будинок. Ціна предмету іпотеки складає 164485,72 грн. [PERSON], чоловіком відповідачки, була надана письмова згода на укладення договору іпотеки. На час укладення договору іпотеки діти відповідачів були зареєстровані за іншою адресою, тому при укладенні іпотечного договору дозвіл на його укладення від органу Опіки та піклування не був потрібний. Відповідач [PERSON] умов укладеного кредитного договору не виконує у зв'язку з чим станом на 09 липня 2012 року утворилась заборгованість: 48488,42 доларів США, що у гривневому еквіваленті, відповідно до курсу 7,98 гривень НБУ, складає 386937,58 грн. Від виконання взяті на себе зобов'язання за кредитним договором і договору іпотеки відповідач ухиляється, тому банк звернувся з цим позовом до суду. [PERSON] звернулася до ПАТ КБ "Приватбанк" з позовом про визнання кредитного договору розірваним та визнання грошової суми, посилаючись на те, що кредитний договір є розірваним з 25 травня 2012 року, тобто після вимоги банку про погашення кредиту. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсним договору іпотеки, посилаючись на те, що він не давав згоди на передання будинку, який перебуває у спільній сумісній власності, в іпотеку, тощо. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 січня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволені, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNUHGA 0000000001 від 19 грудня 2007 року у розмірі 386937,58 грн. звернено стягнення на будинок [ADDRESS] у смт. Карнаухівці у м. Дніпродзержинську, який належить [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 26 квітня 2007 року на праві власності, загальною площею 60,2 м.кв., жилою площею 32,6 м.кв., та земельну ділянку площею" 1375 м.кв. шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним Акціонерним Товариством Комерційним банком "Приватбанк" з укладанням від імені відповідачки [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселені [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON] із будинку [ADDRESS] у м. Дніпродзержинську без надання іншого жилого приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку у Головному управлінні Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку "Приватбанк", 3-я особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, про визнання недійсним договору іпотеки, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], зобов'язання Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] скасувати заборону відчуження предмету іпотеки - відмовлено. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку "Приватбанк" про визнання кредитного договору розірваним та визнання грошової суми, яка підлягає стягненню 335414,94 грн., відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 січня 2014 року, де ставить питання про його скасування, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині виселення - скасуванню, з ухваленням нового рішення в цій частині, згідно п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON], суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін. Судом першої інстанції встановлено, що згідно укладеного кредитного договору № DNUHGA 0000000001 від 19 грудня 2007 року банк надав [PERSON] кредит у сумі 26952,86 доларів США зі сплатою 11,04 відсотків на рік на суму залишку кредиту по 19 грудня 2022 року включно. В цей же день з відповідачкою також був укладений договір іпотеки нерухомого майна. У забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору відповідачка надала в іпотеку належне їй на праві особистої власності нерухоме майно: будинок [ADDRESS] у м. Дніпродзержинську та земельну ділянку площею 1375 м.кв., на якій розташований будинок. Ціна предмету іпотеки складає 164485,72 грн. Відповідачка умов укладеного кредитного договору не виконує та у зв'язку з цим станом на 09 липня 2012 року утворилась заборгованість: 48488,42 доларів США, що у гривневому еквіваленті, відповідно до курсу 7,98 гривень НБУ, складає 386937,58 грн. [PERSON] від виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором і договору іпотеки ухиляється. У будинку, який належить на праві власності [PERSON], та який є предметом іпотеки, після укладення договору зареєстрована та проживає її неповнолітня дочка [PERSON], [INFO]. 24 квітня 2012 року банк направив [PERSON] вимогу про повернення, відповідно до п.2.3.3 кредитного договору, суму кредиту у повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій у 30 - денний строку дня отримання вимоги. Цією вимогою відповідачка була попереджена що у разі її невиконання банк вправі задовольнити свої вимоги шляхом зверненні стягнення на предмет іпотеки, шо є підставою для виселення всіх мешканців із житлового приміщення Цією вимогою відповідачка також була попереджена, що у разі невиконання зобов'язання за кредитним договором банк має намір продати предмет іпотеки будь-кому. Також відповідачка вказаною вимогою була попереджена про добровільне звільнення нерухомого майна, предмету іпотеки житлового будинку [ADDRESS] разом з усіма членами сім'ї та іншими мешканцями. Враховуючи встановлені обставини вимоги законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення вимог банку, оскільки [PERSON] не виконує зобов'язання за кредитним договором та не бажає добровільно звільнити предмет іпотеки, який був переданий в забезпечення виконання кредитного договору. Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у позовних вимогах [PERSON] про визнання кредитного договору розірваним та визнання грошової суми. Також районний суд прийшов до висновку про відмову у позові [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки, оскільки про укладення зазначеного договору йому було відомо, і він дав згоду на його укладення. При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст.ст. 35, 39, 40, Закону України "Про іпотеку", ст. 109 ЖК України, Постанови від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та відмови у позові [PERSON] та [PERSON] щодо визнання розірваним кредитного договору та визнання недійсним договору іпотеки. Приведені в апеляційній скарзі доводи, що в будинку, який є предметом іпотеки, проживали неповнолітні діти, та при передачі будинку в іпотеку не було згоди органу опіки та піклування, не можють бути підставою для скасування рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання договору недійсним, оскільки судом першої інстанції встановлено, що на час укладення договору іпотеки в будинку діти відповідачів не були зареєстровані, тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що, в даному випадку, не потрібна згода органу опіки та піклування. Разом з тим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог щодо виселення відповідачів та неповнолітньої дочк з будинку. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч. ч. 2 і 3 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" законодавець установлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку". Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд має враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця, з дня отримання письмової вимоги іпотеко держателя, або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону N 898-IV та ч. 3 ст. 109 ЖК щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні вимог ст. 3 ЦПК щодо права особи для звернення до суду за захистом. Отже, колегія суддів вважає, що в такому випадку позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині виселення не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними. За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду - скасувати в частині виселення відповідачів та ухвалити нове рішення про відмовити ПАТ КБ у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Outcome: partial