Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності їй трудової книжки № [NUMBER] від 15.05.1985 року та просить підтвердити факт, що [PERSON], яка зазначена в графі "Мати" в свідоцтві про народження [NUMBER] та [PERSON] є одна й та ж особа. Вказані факти заявниця просить встановити з метою реалізації нею права на пенсію за віком. При зверненні до УПФУ заявниці повідомили, що існує невідповідність між паспортом заявниці та її трудовою книжкою, свідоцтвом про народження її сина, а саме: в трудовій книжці та в графі «мати» в свідоцтві про народження сина заявниці вказано її прізвище «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]». У зв»язку з цим, заінтересована особа відмовила їй в призначенні пенсії за віком, у зв»язку з чим і звернулася заявниця до суду. Заявниця в судовому засіданні викладені вимоги в заяві підтримала повністю та просила суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Управління Пенсійного фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської області в судовому засіданні вимоги заяви підтримала частково, в частині встановлення факту приналежності трудової книжки не заперечувала, в частині встановлення того, що [PERSON], яка зазначена в графі "Мати" в свідоцтві про народження [NUMBER] та [PERSON] є одна й та ж особа, просила відмовити, постилаюичсь на вимоги чинного закону та неможливість встановлення такого факту. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявниці, представника заінтересованої особи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що заявниця згідно даних паспорта є [PERSON], яка народилась [INFO] в с. Бурсугени Лазовського району Молдова (а.с. 4). 15 травня 1985 року заявниці була оформлена трудова книжка [NUMBER] на «[PERSON]», однак, прізвище останньої не відповідає даним її паспорта, замість вірного "[PERSON]" зазначено "[PERSON]" (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження сина заявниці - [PERSON] , в графі «мати» вказано «[PERSON]» (а.с.7). Відповідно до листа Управління Пенсійного фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської області № 43 від 14.10.2014 року, трудова книжка заявниці та свідоцтво про народження сина заявниці не відповідають даним її паспорта, а саме: замість прізвища «[PERSON]» вказано «[PERSON]», що унеможливлює призначення їй пенсії за віком без відповідного підтвердження в судовому порядку. Згідно із ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 256 ЦПК України, визначено які категорії справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, підлягають розгляду в порядку окремого провадження. Пунктом 6 ч. 1 вказаної статті передбачено встановлення факту належності особі правовстановлюючих документів. За змістом ч. 2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, ніж передбачені частиною першою статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто, відповідно до ст. 234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних органів за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у статті 256 ЦПК України. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення, відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК, факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Судами також не встановлюється тотожність особи. Обгрунтовуючи свої вимоги, заявниця зазначала, що в позасудовому порядку вона не може виправити описку в трудовій книжці, оскільки, закінчила свою трудову дільяноість в 2008 році та фермерське господарство на даний час не існує. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до даних трудової книжки [NUMBER], остання була виписана на ім»я «[PERSON]», та розпочата 15 травня 1985 року. Разом з тим, відповідною посадовою особою під час оформлення документу було допущено описку в написанні прізвища заявниці замість правильного "[PERSON]" було зазначено «[PERSON]». Заявниця з того час своє прізвище не змінювала (а.с.6). Аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вони узгоджуються між собою і достовірно підтверджують той факт, що трудова книжка [NUMBER] на ім»я [PERSON], [INFO], заповнена 15 травня 1985 року - належать заявниці по справі [PERSON], [INFO], уродженки с.Бурсугени Лазовського району Молдова. За наведених обставин, суд вважає, що заява в частині встановлення факту приналежності трудової книжки заявниці є законною обгрунтованою, в зв"язку з чим зазначена вимога підлягає задоволенню. В частині вимог про встановлення факту, що [PERSON], яка зазначена в графі «мати» в свідоцтві про народження [NUMBER] сина останьої, та [PERSON], [INFO], уродженки с. Бурсугени Лазовського району Молдова є однією і тією ж особою, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки у відповідності до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд в порядку окремого провадження не може встановлювати тотожність особи.

Outcome: partial