Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до виконавчого комітету Черченської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом У позовній заяві зазначено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входять ? частина житлового будинку за [ADDRESS]. Позивачка є спадкоємицею на майно після смерті [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого 16.12.2004 року у виконавчому комітеті Черченської сільської ради, який не змінювався і не скасовувався, і відповідно до якого [PERSON] все своє майно заповіла позивачці. Позивачка прийняла спадщину, однак через відсутність свідоцтва про право власності на домоволодіння, в даний час не може оформити у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на вказане домоволодіння як спадкоємиця за заповітом. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, немає. Просила позов задовольнити, визнати за нею, [PERSON], право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] Позивачка у судове засідання не прибула, направила на адресу суду клопотання про слухання справи у її відсутності. Відповідач по справі позовні вимоги визнав повністю. Не заперечував відносно задоволення позову. У судове засідання представника не направив, подав клопотання про слухання справи у його відсутності. Відповідно до вимог ст.27 ЦПК України, участь у судових засіданнях - це право, а не обов'язок сторін по справі. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до заповіту, посвідченого 16.12.2004 року у виконавчому комітеті Черченської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, [PERSON] все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, заповіла [PERSON]. Заповіт не змінений і не скасований (а.с.5). З технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] вбачається, що інвентаризаційна вартість будівель становить10 056 грн. (а.с.6-10). Із довідки №02-29, виданої 23 вересня 2014 року комунальним підприємством «Архітектурно-планувальне бюро», вбачається, що проектна документація на житловий та господарські будинки по [ADDRESS] відсутня. Житловий та господарський будинки побудовані в 1933 році без порушення будівельних норм. Транзитні інженерні комунікації, ЛЕП, газопроводи, кабелі зв'язку на території двору відсутні. На вказані домоволодіння Івано-Франківським інвентаризаційним бюро видано технічний паспорт (а.с.14). Відповідно до довідки №332, виданої 10.09.2014 року Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, домоволодіння по [ADDRESS] має наступні технічні характеристики - житловий будиноку загальною площею 26,8 м2, житловою площею 15,6 м2 (а.с.13). Станом на 01.07.1990 року в домоволодінні, яке відносилося до категорії колгоспних дворів, проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.12) [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER], виданим 13.09.2005 року виконавчим комітетом Черченської сільської ради (а.с.4). Державним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу 18.08.2009 року [PERSON] відмовлено у заведенні спадкової справи за заповітом через відсутність правовстановлюючого документа на домоволодіння, рекомендовано звертатися до Рогатинського районного суду (а.с.15). За статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР ( в ред.1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ст.121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. При відсутності згоди спір про володіння, користування або розпорядження майном колгоспного двору вирішується судом за позовом будь-якого члена двору, який досяг шістнадцяти років. При цьому розміри часток колишніх членів колгоспного двору в спільному майні визначалися відповідно до чинної на той час ст.123 ЦК УРСР - при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх членів двору, в тому числі непрацездатних і неповнолітніх. Відповідно до роз'яснень, даних у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба) ;б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділення при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність"" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до ст.392 ЦК України спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні відповідні правовстановлюючі документи. Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved