Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк", що є правонаступником всіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства "Альфа-Банк", звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" заборгованість за Кредитним договором №490077853 від 18 червня 2008 року у розмірі 71075,05 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 69104,65 грн., заборгованість по відсотках - 1410,96 грн., пеня в сумі 559,44, а також судові витрати, мотивуючи тим, що 18 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір №490077853, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти на загальну суму 11831,91 доларів США, зі сплатою 12,25% річних, з визначеним строком дії договору - 18 червня 2014 року. Також, 16 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін і доповнень №1 до Кредитного договору №490077853 від 18.06.2008 року, яким сторони погодили дату остаточного повернення кредиту - 18 червня 2018 року, та інші умови передбачені вказаним договором. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 18 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено договір Поруки №490077853-П, за умовами якого [PERSON] зобов'язувалась перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання, також 16 червня 2011 року було укладено додаткову угоду до договору поруки на умовах передбачених вказаним договором. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі та видав позичальнику [PERSON] кредит в обумовленій договором сумі, однак зважаючи на те, що поручитель [PERSON], будучи обізнаною про порушення позичальником договірних зобов'язань, не виконала зобов'язання по кредитному договору в частині погашення основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, досудова вимога позивача достроково погасити наявну заборгованість залишилась без належного реагування з боку як позичальника, так і поручителя, у позивача виникло право пред'явити вимоги до поручителя [PERSON], як солідарного боржника, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" заборгованість за Кредитним договором №490077853 від 18.06.2008 року на загальну суму 71075,05 коп., що є предметом позовних вимог. (а.с. 1-3) На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 06 квітня 2015 року, судом прийнято зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Альфа-банк", третя особа [PERSON] про визнання недійсним договору поруки. (а.с.67-68) Відповідно до предмету позовних вимог за зустрічним позовом, [PERSON] пред'явлені вимоги до Публічного акціонерного товариства "Альфа-банк" про визнання Договору поруки №490077853-П від 18.06.2008 року укладений між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк", а також Договору про внесення змін і доповнень №1 до Договору поруки №490077853-П від 16.06.2011 року недійними. (а.с.64-65) Представник позивача по первісному позову - відповідача по зустрічному позову ПАТ "Альфа-Банк" - Фещенко О.В. в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, правову позицію щодо вимог позивача по зустрічному позову не висловила. Представник відповідача - позивача по зустрічному позову [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечував, просив в позові відмовити та задовольнити зустрічний позов, пояснив, що дійсно 18 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір №490077853, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти на загальну суму 11831,91 доларів США, на умовах передбачених укладеним договором. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 18 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено Договір поруки №490077853-П, а в подальшому додатковий договір до договору поруки від 16 червня 2011 року. Однак, укладаючи договір поруки, [PERSON] не мала на меті забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника [PERSON], оскільки на час його укладення перебувала з позичальником [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, а тому підписання вказаного договору носило характер, формальної для неї, але необхідної в такому випадку, процедури укладення кредитного договору банку з позичальником. Крім того, позичальник [PERSON] запевнив її, що буде належним чином виконувати покладені на нього обов'язки, а тому жодних грошових зобов'язань для [PERSON] як поручителя, укладення вказаного договору не створить. Зважаючи на помилку в природі здійсненого правочину, [PERSON] вважає, що є всі підстави визнати Договір поруки та додатковий договір недійсними, оскільки визначальною в даному випадку є обставина щодо розуміння обсягу прав та обов'язків які він для неї створив, виникнення яких вона не передбачала. Заслухавши пояснення представника відповідача - позивача по зустрічному позову [PERSON], дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір за №490077853, відповідно до якого Банк надав Позичальнику грошові кошти на придбання транспортного засобу у сумі 11831,91 доларів США, зі строком повернення кредиту до 18 червня 2014 року, плата за користування кредитом встановлена в розмірі 12,25% річних, а Позичальник зобов'язувався погашати кредит та сплачувати проценти по кредиту, та повністю погасити заборгованість та сплатити за кредитом до його закінчення. Відповідно до п. 2.7 Договору, не пізніше наступного банківського дні після отримання Банком документів, зазначених у Розділі № 2, кредит надається однією сумою в готівковій формі, шляхом видачі кредитних коштів Позичальнику з операційної каси Банку. Як передбачено у п. 2.8 Договору, платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг який є Додатком №1 до Договору та його невід'ємною частиною в порядку та на умовах визначених цим Договором. У разі сплати у валюті Кредиту - 18 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 233,00 доларів США; - у разі в погашення Кредиту у валюті відмінній від валюти Кредиту таке погашення має здійснюватись не пізніше 17 числа кожного місяця у сумі, розрахованій у порядку та на умова, визначених Договором. Комісійна винагорода за перерахування коштів Продавцю та Страховику складає розмір 1946,35 грн. (п. 2.9 Договору). 16 червня 2011 року між Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін і доповнень до Кредитного договору №490077853 від 18.06.2008 року, про наступне: "Зміни п.2.3 Розділу №1 "Базові умови кредитування Кредитного договору та викласти його в наступній редакції: - Дата остаточного повернення кредиту - 18 червня 2018 року.", та інших умовах передбачених Договором умовах. (а.с. 16-17) Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 18 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено Договір поруки за №490077853-П, відповідно до умов даного договору Поручитель поручається за виконання Боржником наступних обов'язків, що виникли на підстав Основного договору або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому: а) обов'язок повертати банку Кредит рівними частинами у терміни визначені Основним договором та додатком № 1 до Основного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 18.06.2014 року; б) обов'язок щомісяця сплачувати банку проценти за користування кредитом у терміни визначені основним договором та додатком до № 1 до Основного договору.; в) обов'язок у випадку передбачених Основним договором або законодавством України у строк не пізніше 10 (десяти) днів з дати пред'явлення відповідної вимоги достроково (до настання термінів або строків повернення/сплати, зазначених вище у цьому пункті) повернути Банку Кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов'язки, що виникають із Основного договору; г) обов'язок сплатити Банку неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні Банку невиконанням або неналежним виконанням Боржником своїх зобов'язань за Основним договором. (а.с. 19) Як передбачено п.3.1., п. 3.2, п. 3.3 ст. 3 Договору поруки, боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов'язків перелічених у статті 2 Договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Відповідальність поручителя передбачена статтею 3.1 Договору, наступає у випадку, якщо боржник допустив прострочення виконання будь-якого з обов'язків, зазначених у пункті 2.1 Договору поруки. Поручитель має право виконати обов'язки, зазначені у пункті 2.1 цього Договору, або їх частину достроково та за відсутності передбачених Основним договором або законодавством України підстав для дострокової вимоги їх виконання Банком у випадку, якщо боржник зробив письмову вимогу заяву про свою неспроможність виконати їх належним чином. (а.с. 19) 16 червня 2011 року між Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк" та [PERSON], було укладено Договір про внесення змін і доповнень до Договору поруки №490077853-П від 18.06.2008 року, за умовами якого сторони домовились змінити п.2.1 Договору та викласти його в наступній редакції: " 2.1. У відповідності з цим Договором Поручитель поручається за виконання Боржником наступних обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому, а) обов'язок повертати банку Кредит рівними частинами у терміни визначені Основним договором та додатком № 1 до Основного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 18.06.2018 року; б) обов'язок щомісяця сплачувати банку проценти за користування кредитом у терміни визначені основним договором та додатком до №1 до Основного договору.; в) обов'язок у випадку передбачених Основним договором або законодавством України у строк не пізніше 10 (десяти) днів з дати пред'явлення відповідної вимоги достроково(до настання термінів або строків повернення/сплати, зазначених вище у цьому пункті) повернути Банку Кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов'язки, що виникають із Основного договору; г) обов'язок сплатити Банку неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні Банку невиконанням або неналежним виконанням Боржником своїх зобов'язань за Основним договором. (а.с. 20) Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ст. 554 ЦК України зазначається, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Статтею 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Як роз'яснено у пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Пунктом 2.1 (в) статті 2 Договору поруки №490077853-П від 18.06.2008 року, встановлено обов'язок поручителя, у випадку передбачених Основним договором або законодавством України у строк не пізніше 10 (десяти) днів з дати пред'явлення відповідної вимоги достроково (до настання термінів або строків повернення/сплати, зазначених вище у цьому пункті) повернути Банку Кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов'язки, що виникають із Основного договору. (а.с. 19) Статтею 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитор надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно п. 10 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини кредиту та\\або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відповідно до умов Кредитного договору за №490077853-П від 18.06.2008 року, який укладено між ПАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] та Договору про внесення змін і доповнень №1 до Кредитного договору №490077853 від 18.06.2008 року, сторони погодили дату остаточного повернення кредиту - 18 червня 2018 року. Відповідно до відомостей, викладених в розрахунку заборгованості, який надано ПАТ "Альфа-Банк" по Кредитному договору за №490077853-П від 18.06.2008 р., за період з 18.09.2014 року по 18.11.2014 року у Позичальника [PERSON] виникла прострочена заборгованість по кредиту в сумі 289,68 доларів США, у зв'язку з чим загальний розмір поточної заборгованості не перевищує 10 відсотків суми кредиту, тому з урахуванням положень ч.10 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" у позивача ПАТ "Альфа-Банк" відсутні підстави вимагати від поручителя дострокового виконання основного зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту, а виконання поручителя зобов'язань по сплаті поточної заборгованості по кредитному договору, у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань позичальником, є окремими предметом доказування та виходить за межі заявлених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку що позов Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди зі усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другої сторони. Звертаючи з зустрічною позовною заявою позивач [PERSON] просить визнати недійсними Договір поруки №490077853-П від 18.06.2008 року укладений між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк", та Договір про внесення змін і доповнень №1 до Договору поруки №490077853-П від 16.06.2011 року, обґрунтовуючи свою вимогу тим, що при укладенні вищевказаного Договору поруки вона припустилася помилки, вважаючи, що її чоловік [PERSON] буде самостійно та належним чином виконувати покладені на нього кредитним договором зобов'язання. Крім того, грошові кошти були необхідні для придбання автомобіля, який, постійно знаходився у одноособовому користування [PERSON] Укладаючи спірний договір поруки та додатковий договір до нього [PERSON] була впевнена в тому, що останній не створить для неї жодних грошових зобов'язань, а враховуючи наявність пред'явленого ПАТ "Альфа-банк" позову про стягнення з неї суми заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з неналежним виконання позичальником своїх зобов'язань, вважає, що помилилась щодо природи вчиненого правочину, в частині розуміння обсягу прав та обов'язків його сторін, що є підставою для визнання його недійним на підставі ст. 229 ЦК України. Правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 Цивільного кодексу України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. В той же час, відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України , підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України , зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити Цивільного кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь- якому елементі правочину. Відповідно до роз'яснень п. п. 19, 20 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 Цивільного кодексу України ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи умови оспорюваного договору поруки, обсяг та зміст прав і обов'язків сторін, які передбачені зазначеним договором, вбачається, що при підписанні договору позивач [PERSON] погодилась з його умовами, правова природа договору та визначені в договорі істотні умови договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, в той же час неможливість виконання грошового зобов'язання не звільняє від відповідальності боржника, а наведені позивачем підстави для визнання недійсним договору поруки ґрунтуються на припущеннях та розцінюються судом як намагання уникнути від виконання зобов'язань по виконання умов кредитного договору, у разі неспроможності позичальника виконати договірні зобов'язання в частині повернення кредитних коштів. Враховуючи той факт, що судом не встановлено обставин для визнання недійсним Договору поруки №490077853-П від 18.06.2008 року укладеного між [PERSON] та ПАТ "Альфа-Банк", відсутні підстави для задоволення вимог по зустрічному позову в частині визнання недійсним Договору про внесення змін і доповнень №1 до Договору поруки №490077853-П від 16.06.2011 року, оскільки ця угода є невід'ємною частиною основного договору поруки, за умовами якої внесено зміни до окремих положень основного договору, оспорювання яких є окремим предметом доказування, однак позивач висуваючи окремо вимоги про визнання недійсним цього договору розцінює цю вимогу як застосування наслідків недійсного правочину, що не відповідає положенням ч.2 ст.229 Цивільного кодексу України, інших підстав для визнання недійсною даної угоди позивачем не наведено. Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі, та відмовляє у задоволенні позовних вимог по зустрічному позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Альфа-банк", третя особа [PERSON] про визнання недійсним договору поруки. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні як первісного позову, так і зустрічного позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed