Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій посилається на те, що на території Рокитнянської селищної ради Київської області знаходиться земельна ділянка розміром 3,69 умовних кадастрових гектарів з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії КВ № 0100376, виданого на підставі рішення Рокитнянської РДА № 286 від 02.09.1996 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № [NUMBER] від 26.09.2000 належала померлій [INFO] [PERSON] . Згідно з Додатком до протоколу зборів власників земельних часток (паїв) колишнього КСП "Нива" від 25.11.2015 вказана земельна ділянка на імя [PERSON] має № [NUMBER]. [PERSON] була членом КСП "Нива" та працювала в колгоспі з 30.05.1947 по 30.11.1960, що підтверджується листом СТОВ "Нива". Зазначає, що відповідно до даних витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00022913793 від 22.05.2019, виданого Рокитнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено актовий запис про смерть № 188 від 20.12.1993. Також зазначає, що у фактичне володіння спадковим майном ніхто не вступив до цього часу і не звертався до нотаріуса по місцю відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру № 56593388 від 20.06.2019. У заявника відсутні відомості про наявність у померлої [PERSON] родичів та спадкоємців. З дня смерті по день звернення до суду ніхто із спадкоємців [PERSON] за оформленням спадщини на земельну частку (пай) до селищної ради не звертався. За даними погосподарських книг за 1967-1969 роки та за 1971-1973 роки по [ADDRESS] проживала [PERSON] , [INFO] з чоловіком [PERSON] [INFO] , інші члени сім`ї в записах не зазначені. Разом з тим, під час підготовки матеріалів для подання до суду заяви було виявлено розбіжності у написанні імен спадкодавиці, а саме: у повному Витязі з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00022913793 від 22.05.2019 та Інформаційній довідці зі Спадкового реєстру № 56593388 від 20.06.2019 її імя зазначено як " [PERSON] ", тоді як в сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0100376 , виданого на підставі рішення Рокитнянської районної державної адміністрації від 02.09.1996№ 286 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за № [NUMBER] від 26.09.2000 зазначено " [PERSON] ". Відповідно до Словника власних імен людей за редакцією СП Левченка (вид-во "Наукова думка, Київ- 1967) розмовним від імені [PERSON] є " [PERSON] , [PERSON] ". На підставі ідентичності дати народження можна зробити висновок, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] є одна і та ж особа. Просить встановити факт належності [PERSON] сертифікату на земельну частку (пай) серії КВ № 0100376 , виданого на підставі рішення Рокитнянської районної державної адміністрації від 02.09.1996 № 286 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № [NUMBER] від 26.09.2000, де її імя помилково записано " [PERSON] " замість " [PERSON] "; визнати на підставі ст.1277 ЦК України відумерлою відкриту після померлої [INFO] в смт.Рокитне Київської області [PERSON] спадщину, яка являє собою право на земельну частку (пай) розміром 3,69 умовних кадастрових гектара на території Рокитнянської селищної ради Київської області, яке посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0100376, виданого на підставі рішення Рокитнянської РДА № 286 від 02.09.1996 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № [NUMBER] від 26.09.2000. Заінтересована особа - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду заяви, подала до суду відзив на позов та просить провести розгляд справи без її представника. За викладеного та у відповідності до ст. ст.211, 223 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд заяви у відсутності представника заінстересованої особи. У судовому засіданні представник заявника Мосейчук М.В. заяву підтримала за викладених у ній обставин і підстав та просила задовольнити. Заслухавши у судовому засіданні представника заявника та свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із копії повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00022913793 від 22.08.2019, виданого Рокитнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області (а.с.16) судом встановлено, що [PERSON] , проживаюча в [ADDRESS] , померла [INFO] , про що зроблено актовий запис про смерть № 188 від 20.12.1993. Спадкоємцем майна останньої за заповітом є [PERSON] , за заявою якої від 19.06.1994 до Рокитнянської державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу № 134/1994. Із наявного у матеріалах справи копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0100376 (а.с. 9-10) встановлено, що останній був виданий члену колективного сільськогосподарського підприємтсва "Нива" на імя [PERSON] , жительки смт. Рокитне Київської області, на підставі рішення Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області від 02.09.1996 та зареєстрованого 26.09.2000 за № [NUMBER] в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), в тім, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективнй власності КСП "Нива" розміром 3.69 га. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала про те, що у [PERSON] своїх дітей не було, тому вона виявляла намір спадщину залишити їй. Про наявність можливої спадщини у виді земельної частко (паю) їй стало бути відомим лише недавно. Відповідно до положень ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пунктів 5, 8 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання спадщини відумерлою. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд також розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою. Відповідно до частини першої, третьої статті 5 ЦК України (у редакції 2004 року) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно з частинами першою, третьою статті 1277 ЦК України (у редакції 2004 року) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (у редакції 2004 року) визначено, що правила статті 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Отже, норми пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року). Зважаючи, що спадщина після смерті [PERSON] , відкрилася [INFO] , тобто до набрання чинності ЦК України (у редакції Закону 2004 року), суд приходить до висновку про застосування до правовідносин у даній справі норм законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме ЦК Української РСР (у редакції 1963 року). Відповідно до положень п.5 ч.1 ст. 555 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року) спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Доводи заявника на те, що правила статті 1277 ЦК України про відумерле майно мають застосовуватися до спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2003 року та не була прийнята ніким із спадкоємців, що мають право на спадкування відповідно до норм ЦК Української РСР, є безпідставними, оскільки зводяться до невірного розуміння заявником вимог законодавства та власного тлумачення норм матеріального права, а тому до уваги судом не беруться. Вимога про визнання визнання спадщини відумерлою не грунтуєится таким чином на вимогах закону. За викладеного не грунтується на вимогах закону і вимога про встановлення факту належності [PERSON] сертифікату на земельну частку (пай) серії КВ № 0100376 , виданого на підставі рішення Рокитнянської районної державної адміністрації від 02.09.1996 № 286 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № [NUMBER] від 26.09.2000, оскільки такий факт не має юридичного значення для заявника в особі Рокитнянської селищної ради Київської області. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява не грунтується на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed