Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

До Дніпровського районного суду м.Києва звернувся представник Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації з позовом до [PERSON] , треті особи: Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1 служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд: позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] ; передати Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації малолітнього [PERSON] , [INFO] , для його подальшого влаштування; стягнути з [PERSON] кошти (аліменти) на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку) від заробітку відповідача щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття на особу або установу в якій буде перебувати дитина. Вимоги позову обґрунтовані тим, що на обліку служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації перебуває [PERSON] , [INFO] , як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Батьком дитини є [PERSON] , з яким проживав малолітній за адресою: [ADDRESS] . Матір`ю дитини є [PERSON] , яка відповідно до заочного рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області позбавлена батьківських прав відносно дитини. Малолітній [PERSON] самостійно звернувся за допомогою до служби у справах дітей та сім`ї із проханням соціально-правового захисту та повідомив, що він не може проживати з батьком, тому що той постійно вживає алкогольні напої, не готує їжу та постійно застосовує до нього фізичне насильство. 09 вересня 2019 року [PERSON] влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація). Відповідно до пояснень сусідки [PERSON] , [PERSON] постійно знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, дитина цілими днями голодна та знаходиться без контролю зі сторони батька, в квартирі антисанітарія. За інформацією спеціалізованої школи-інтернат І ступеня №25 Оболонського району м.Києва малолітній [PERSON] станом на 02 вересня 2019 року не влаштований до ЗЗСО ІІ чи ІІ-ІІІ ступенів за місцем проживання. Особову справу з навчального закладу до теперішнього часу батько не забрав. Батько малолітньої дитини цілком самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не створив належних умов для проживання та розвитку дитини, нехтує потребами дитини, внаслідок зловживання алкогольними напоями, поведінку малолітнього не контролює. Службою у справах дітей та сім`ї [PERSON] запропоновано прийти консультацію психолога та реабілітаційні заняття в Центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді для алкозалежних та наркозалежних «СЕНС», на що він категорично відмовляється. Спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї із батьком [PERSON] постійно проводяться профілактичні бесіди під час яких йому роз`яснювалися обов`язки щодо утримання, виховання та навчання дитини, він попереджався про відповідальність у разі невиконання ним належним чином батьківських обов`язків. Питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] розглянуто Комісією з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та органом опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надано висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав, у зв`язку з тим, що він ухиляється від виховання та утримання дитини. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2019 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2020 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначити справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Центр захисту дітей «Наші діти». Представник позивача Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації - Костенко Ю.Б. в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві. Додатково пояснила, що дитина категорично відмовляється від спілкування з батьком, в квартирі відповідача антисанітарія. Відповідач не влаштував дитину до школи після завершення сином інтернату. Від проходження консультації у психолога відповідач відмовився. Дитина сама (за допомогою сусідки) зателефонувала до соціального працівника, було викликано поліцію складено акт та дитину влаштовано до центру. Вже перебуваючи в центрі дитина неодноразово телефонувала батьку, проте телефон відповідача був вимкнений. Оскільки відповідач не відчиняв двері, провести обстеження умов проживання було неможливо. Представник позивача Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації - Науменко І.І. в судовому засіданні 29 жовтня 2020 року також позов підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації - Вернигора В.Г. в судовому засіданні просила позов задовольнити та пояснила, що служба почала працювати з родиною відповідача у 2018 році. Тоді в квартирі проживала ще донька колишньої дружини відповідача, останню було позбавлено батьківських прав, а в подальшому вона померла. Хлопчик не був зареєстрований за місцем проживання. 09 вересня 2019 року [PERSON] зателефонував соціальному працівнику, яка здійснювала супровід родини, оскільки відповідач вчиняв до дитини фізичне насильство, не годував сина, поселив до квартири сторонніх людей. За час перебування [PERSON] в центрі, той не хотів, щоб надавали дозвіл на зустрічі з батьком. Дитина до 4-го класу навчалась в початковій школі-інтернаті. Проте відповідач за літо не взяв необхідних документів та не влаштував сина на подальше навчання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити та пояснив, що після закінчення сином школи-інтернату не міг влаштувати його для подальшого навчання, оскільки в інтернаті не віддавали документи на дитину через втрату останніх. Зазначив, що проживав із сином у двокімнатній квартирі, кімнати роздільні. В одній кімнаті проживав відповідач із сином, а в іншій - з початку 2019 року до теперішнього часу поживає подружжя знайомих, які сплачують за комунальні послуги та небагато допомагають. Для сина в квартирі створені всі умови - є окреме ліжко для дитини, телевізор, шафа, стіл для занять. Зазначив, що міг сам не поїсти, а сина завжди годував, купував дитині речі. Пояснив, що працює неофіційно - закуповує товар та розвозить продавцям, має інші підробітки. До введення карантину отримував приблизно від 4000,00 грн до 7000,00 грн на місяць, наразі заробіток менший, проте на продукти харчування вистачає. Наразі відповідачем в квартирі (на кухні) здійснюються ремонтні роботи. Підкреслив, що у них із сином завжди були добрі відносини. Припускає, що син щось скоїв, його піймала поліція, тому боявся йти додому. Зазначив, що відвідував психолога у 2019 році. 09 вересня 2019 року, коли забрали сина, відповідач не звертався до поліції з метою пошуку дитини, оскільки син повинен був поїхати до хрещеної матері. Наступного дня відповідачеві зателефонували та повідомили, що дитина в центрі. Наполягав на тому, що не бив сина, лише обіцяв «дати ременя». Для складання протоколу поліція приїхала вже після 09 вересня 2019 року. Зазначив, що дуже любить сина, бажає з ним жити, виховувати та доглядати. Також пояснив, що після влаштування сина до центру бачив його лише один раз, в подальшому неодноразово звертався до служби з метою отримання дозволу на побачення із сином, проте йому відмовляли. Представники третьої особи Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Мартинчук О.А. в судовому засіданні пояснив, що дитина - [PERSON] був зарахований до центру 10 вересня 2019 року, хлопчика привезли співробітники поліції, він звернувся до служби самостійно, оскільки не міг терпіти поведінку батька, був стурбований, просив батьку не телефонувати. Через декілька днів на запитання по телефону, де син, той повідомив, що [PERSON] гуляє. 26 вересня 2019 року відповідач відвідував сина, також відповідачеві було роз`яснено, що за дозволом на побачення з дитиною йому слід звертатися до служби. Зустріч відповідача з дитиною тривала приблизно 20-25 хвилин, син казав татові більше не пити. З бесід з дитиною у представника склалось враження, що дитині потрібна любов та підтримка батька, син хотів його бачити, але побоювався, оскільки батько вчиняв фізичне насильство, дитина бачила асоціальну поведінку. До четвертого класу дитина була в інтернаті, вдома перебувала лише на вихідних. Дитина багато часу проводила на вулиці з друзями, боявся, що його можуть побити чи скривдити. Інколи [PERSON] вдавався до фантазій. В подальшому дитина про батька не згадувала, відповідач на зв`язок не виходив. [PERSON] було влаштовано до школи. Хлопчик розповідав, що вдома не було що їсти, його підгодовували сусіди. Представники третьої особи Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Мельниченко А.Є. брала участь в судовому засіданні 18 червня 2020 року, проте пояснень не надавала. Представники третьої особи Центру захисту дітей «Наші діти» - Луценко Н.А. в судовому засіданні просила позов задовольнити та пояснила, що [PERSON] знаходиться в центрі один тиждень. Дитина з одного боку хоче жити з батьком, з іншого - не бажає повертатися до дому. Зі слів дитини, він намагався телефонувати батькові, проте телефон був вимкнений. Коли представник познайомився з [PERSON] , той повідомив, що сам звернувся до служби, оскільки йому не подобалось, що батько бив його, пиячив і не доглядав за ним. Коли [PERSON] навчався в школі-інтернаті, сам туди добирався метро та автобусом. Зі слів дитини - відповідач здав кімнату в квартирі подружжю, яке до нього ставилось добре. Вислухавши пояснення представників позивача та третіх осіб, відповідача, допитавши свідка, опитавши в порядку, передбаченому ст.171 СК України дитину [PERSON] , [INFO] , дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд прийшов наступних висновків. За даними свідоцтва про народження матір`ю [PERSON] , [INFO] , записана [PERSON] , батьком - відповідач [PERSON] (а.с.8). Заочним рішенням Борзнянського районного суду Чернінівської області від 26 лютого 2019 року [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо її малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11). Учасники справи зазначили в судовому засіданні, що [PERSON] померла. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України від 13 січня 2005 р. № 2342-ІУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Наказом №4 від 19 березня 2018 року Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , постановлено на облік, як дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах (а.с.12-зворот). Згідно повідомлення директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дніпровського району м.Києва» №217 від 20 березня 2018 року, [PERSON] , [INFO] , спостерігається у лікаря педіатра з народження. На диспансерному обліку не перебуває, діагноз - здоровий. Рекомендації лікаря щодо лікування дітей батьками проводилися в повному обсязі. На амбулаторних прийомах з грудня 2017 року дільничного лікаря-педіатра разом з дітьми відвідує батько. Нехтування потребами з боку батьків є частковими. Санітарно-гігієнічні норми в квартирі під час відвідування дітей незадовільні. У стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння батьки не перебували ні під час огляду дітей на дому, ні в амбулаторних умовах (а.с.13). За повідомленням директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дніпровського району м.Києва» №453 від 07 травня 2019 року, [PERSON] , 2007 року народження, спостерігається у лікаря педіатра з народження. Діагноз: «Міопічний астигматизм. Амбіопія середнього ступеня». У випадку захворювання дитини до лікаря звертаються вчасно. Рекомендації лікаря щодо лікування дітей батьками проводилися в повному обсязі. Під час відвідування амбулаторії та відвідування лікарем дитини за місцем проживання, батьки в стані алкогольного спяніння не перебували. Санітарно-гігієнічні норми в квартирі незадовільні. Останній огляд лікарем-педіатром 28 березня 2019 року. Нехтування потребами з боку батьків є частковими. Захворювання спричинені браком гігієни, несвоєчасним годуванням дитини або неправильним її харчуванням відсутні (а.с.18). В характеристиці, наданій 25 квітня 2019 року директором школи-інтернату №25 учню 4-Б класу [PERSON] , 2007 року народження, відображено, що батько [PERSON] останнім часом недобросовісно виконує свої батьківські обов`язки (а.с.19). Листом №96 від 02 вересня 2019 року директора Спеціальної школи-інтернату І ступеня №25 Оболонського району міста Києва повідомлено, що вихованням [PERSON] , 2007 року народження, займається батько - [PERSON] , якому неодноразово наголошувалось про необхідність влаштувати сина до ЗЗСО ІІ чи ІІ-ІІІ ступенів та надавались необхідні документи, проте шкільні документи [PERSON] батько не забрав, дитина станом на 02 вересня 2019 року до навчання не приступила (а.с.31). 07 серпня 2019 року фахівцем соціальної роботи Дніпровського РЦСССДМ було прийнято повідомлення/інформацію №112 від сусідки [PERSON] про [PERSON] , наступного змісту. За словами сусідки батько постійно вживає алкогольні напої. У квартирі перебувають особи, з якими розпиваються алкогольні напої. Дитина у вечірній час постійно перебуває без супроводу дорослих, підпрацьовує миттям автомобілів (а.с.20). 19 вересня 2019 року вказана вище сусідка - [PERSON] надала пояснення про те, що вона постійно спостерігає батька [PERSON] в п`яному стані. Дитина перебуває без контролю, дитина голодна, не доглянута, вдома повна антисанітарія. Дитина повідомляє, що батько його б`є, майже нічим не годує, до школи не влаштував (а.с.27). 09 вересня 2019 року складено Акт органу внутрішніх справи України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, згідно якого 09 вересня 2019 року, о 15 годині 00 хвилин, була виявлена дитина - [PERSON] , [INFO] , який по [ADDRESS] перебував без супроводу. Особа, яка знайшла дитину - [PERSON] - ФСР РЦД ССДМ (а.с.24). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона працює фахівцем з соціальної роботи центру соціальної служби для сімей, дітей та молоді Дніпровської РДА. В січні 2018 року надійшла інформація про двох малолітніх дітей, щодо яких батьки не виконують батьківські обов`язки. Служба почала супроводжувати родину відповідача, який поживав із сином - [PERSON] та донькою [PERSON] - [PERSON] , яка не є дитиною відповідача. Вказану дівчинку було вилучено. Квартира була захаращена, їжі не було. За супроводу та сприяння соціальної служби відповідач зареєстрував сина - [PERSON] , придбав холодильних, замінив вікна. Проте в квітні 2019 року з інтернату, де навчався [PERSON] надійшло повідомлення, що відповідач не взяв документи для влаштування сина до школи. В серпні 2019 року від сусідки надійшло повідомлення про те, що відповідач б`є дитину, дитина голодна. [PERSON] у вересні 2019 року зателефонував свідку від сусідки та попросив його забрати, повідомив, що він біля кафе поблизу будинку, а батько вдома спить п`яний. Свідок приїхала за дитиною та викликала поліцію, якої не дочекалась, тому свідок з [PERSON] пішли до служби, звідки дитину відвезли до центру соціально-психологічної реабілітації. На запитання [PERSON] відповів, щоб батьку не говорили, де він, оскільки не бажає бачити батька. Після цього свідок телефонувала до відповідача та на її запитання останній повідомив, що хлопчик у хрещеної. 09 вересня 2019 року [PERSON] , [INFO] , було влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с.23). За змістом пояснень співробітника Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Мартинчука О.А. , наданих 10 вересня 2019 року старшому інспектору ЮП ДУП ГУ НП у місті Києві, при первинному знайомстві з [PERSON] було з`ясовано, що хлопець схильний до перебільшування та вигадування фактів із свого життя. При спілкуванні з [PERSON] стало відомо, що батько вживає спиртні напої та вчиняє над хлопцем фізичне насильство. Проте при більш детальному спілкуванні факт сексуального насильства не підтверджується, хлопець повідомив, що дану історію вигадав з метою його поміщення до центру (а.с.26-зворот). За змістом психологічної характеристики [PERSON] , [INFO] , також убачається схильність дитини до фантазування на тему життєвих обставин. Зазначено, що хлопчик підпадає під вплив інших людей, на фоні чого можливі прояви конфліктності та девіантної поведінки, як засіб привернути до себе увагу та заслугувати довіру. Ставлення до батька суперечливе: з одного боку потреба у прийнятті та любові з іншого страх, недовіра та небажання контакту (а.с.138). Як убачається з матеріалів справи, обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] , фактично проведено не було. Так з актів обстеження умов проживання дитини від 09 серпня 2019 року та від 19 вересня 2019 року вбачається, що огляд за адресою: [ADDRESS] не проводився у зв`язку з не відкриттям дверей (а.с.21, 30). При цьому відповідач в судовому засіданні пояснив, що вдень він працює, у зв`язку з чим вдома в робочий час не перебуває. Згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання комісії №18 від 25.09.2019) від 02 жовтня 2019 року №103/8964/41/3, комісією з питань захисту прав дитини було встановлено, що малолітній [PERSON] перебуває в службі у справах дітей та сім`ї на обліку, як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах. Мати - [PERSON] рішенням суду позбавлена батьківських прав. Малолітній проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї було здійснено обстеження умов проживання дитини, про що був складений акт, згідно якого санітарний стан в квартирі незадовільний, порушені санітарно-гігієнічні норми проживання дитини, в квартирі антисанітарія. Відповідно до пояснень сусідки [PERSON] , батько [PERSON] постійно знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. [PERSON] цілими днями голодний та знаходиться без контролю зі сторони батька. Малолітній [PERSON] , 2007 року народження, самостійно звернувся за допомогою до служби у справах дітей та сім`ї з проханням соціально-правового захисту та повідомив, що він не може проживати з батьком [PERSON] , тому що він постійно вживає алкогольні напої, не готує їжу та постійно застосовує до нього фізичне насильство. [PERSON] влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Малолітній категорично відмовляється щодо відвідування його батьком у Центрі. За інформацією спеціалізованої школи-інтернату І ступеня №25 Оболонського району міста Києва, особову справу з навчального закладу до теперішнього часу батько не забрав. Станом на 02 вересня 2019 року малолітній [PERSON] до навчального закладу за місцем проживання не влаштований. Отже, [PERSON] цілком самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не створив належних умов для проживання та розвитку дитини, не займається його вихованням та утриманням, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний розвиток, зловживає алкогольними напоями. Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини. (а.с.5) Предметом судового розгляду у цій справі є обставини щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно частин 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно позовної заяви, представник позивача просить позбавити відповідача батьківських прав з підстав, визначених п.2 ч.1 ст. 164 СК України, а саме, - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Системний аналіз зазначених вище норм сімейного права дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається: "хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." У даній ситуації судом враховано, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). При встановленні фактичних обставин даної справи судом в порядку ст.171 СК України був опитаний [PERSON] , [INFO] , який суду пояснив, що він у дні, коли не знаходився в інтернаті, часто ходив з батьком на роботу, потім вони разом йшли до магазину купувати продукти, після чого готували їжу. Пояснив, що звернувся до служби задля влаштування до центру, оскільки відповідач курив, пив та бив його без причини. В подальшому змінив свої пояснення, повідомивши, що звернувся до центру з причин, про які не бажає повідомляти, але які пов`язані з його відносинами з іншими дітьми, з якими спілкувався у вільний час на вулиці. Зазначив, що батько бив його зрідка ременем, в останнє це відбулось, коли йому було 9 років, оскільки він намагався щось підпалити в квартирі. Також пояснив, що вдома харчувався регулярно - чотири рази на день. У нього на телефоні були встановлені нагадування для прийому їжі. Зазначив, що годує його як батько, так і подружжя, яке проживає в їх квартирі в окремій кімнаті. Вказані особи добре до нього ставляться. Повідомив, що до інтернату з першого класу його возив батько, а з третього класу їздив самостійно, знаходився в інтернаті з понеділка по п`ятницю, забирав його з інтернату завжди батько. Також з батьком вони ходили до Парку Перемоги, де проводили дозвілля. Пояснив, що після інтернату не був влаштований до школи, оскільки вони з батьком не змогли забрати з інтернату необхідні документи. Зазначив, що не бажає, щоб батька позбавляли батьківських прав, хоче жити з батьком, оскільки вдома йому буде краще, ніж у центрі. [PERSON] , [INFO] , був опитаний в судовому засіданні в присутності співробітників служби у справах дітей та сім`ї та органу опіки та піклування, які не є представниками в даній справі, з їх боку зауважень щодо опитування дитини не надійшло. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд надає критичну оцінку повідомленням та поясненням сусідки відповідача по будинку - [PERSON] (а.с.20,27), в яких остання стверджує, що спостерігає батька [PERSON] в п`яному стані, дитина перебуває без контролю, голодна, не доглянута, вдома повна антисанітарія, з точки зору їх достовірності та достатності та зазначає, що допустимими доказами на підтвердження обставин неналежної поведінки відповідача по відношенню до дитини могли би бути показання свідків або характеристика відповідача за місцем роботи та/або проживання. Крім того, повідомлена вказаною особою інформація спростовується рапортом старшого ДОП Дніпровського УП ГУ НП в місті Києві Ромашина Ю. від 15 квітня 2020 року, згідно якого в ході перевірки було встановлено, що [PERSON] характеризується з позитивної сторони, алкогольними напоями не зловживає, займається вихованням дітей, скарги не надходили. Наведені в даному рапорті характеризуючі особу відповідача дані узгоджуються з відібраними у [PERSON] (консьєржки) та [PERSON] (сусідки відповідача) поясненнями. При цьому суд не приймає заперечення сторони позивача щодо вказаних пояснень та рапорту в частині того, що в них зазначено щодо виховання та догляду за дітьми, а не за однією дитиною, оскільки судом встановлено, що до березня 2018 року в квартирі відповідача проживала також [PERSON] , [INFO] , а зазначення про дітей у множині в теперішньому часі не спростовує характеризуючих даних про особу відповідача, наведених у рапорті та поясненнях. Оцінюючи виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків суд також враховує викладені в повідомленнях директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дніпровського району м.Києва» дані про те, що на амбулаторні прийоми дільничного лікаря-педіатра з грудня 2017 року дітей приводить батько, у випадку захворювання дитини до лікаря звертаються вчасно, рекомендації лікаря щодо лікування дитини проводилися в повному обсязі. Під час відвідування амбулаторії та відвідування лікарем дитини за місцем проживання, батьки в стані алкогольного сп`яніння не перебували. Нехтування потребами з боку батьків є частковими. Захворювання спричинені браком гігієни, несвоєчасним годуванням дитини або неправильним її харчуванням відсутні (а.с.13, 18). Наведені в даних повідомленнях відомості спростовують вказані у Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання комісії №18 від 25.09.2019) від 02 жовтня 2019 року №103/8964/41/3 твердження про те, що [PERSON] не піклується про здоров`я сина. Також суперечать матеріалам справи й наведені у вказаному висновку твердження про те, що спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї було здійснено обстеження умов проживання дитини, про що був складений акт, згідно якого санітарний стан в квартирі незадовільний, порушені санітарно-гігієнічні норми проживання дитини, в квартирі антисанітарія, оскільки згідно Актів від 09 серпня 2019 року та від 19 вересня 2019 року, огляд місця проживання дитини за адресою: [ADDRESS] не проводився (а.с.21, 30). Будь-яких інших доказів на підтвердження обстеження умов проживання у передбаченому законом порядку та вповноваженими органами, матеріали справи не містять. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що вищевказані наведені у Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання комісії №18 від 25.09.2019) від 02 жовтня 2019 року №103/8964/41/3 твердження, на підставі яких орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, не відповідають дійсності, що свідчить про формальний підхід вказаного органу до складання такого висновку. Що стосується притягнення відповідача до адміністративної відповідальності постановами Дніпровського районного суду м.Києва від 15 жовтня 2019 року за ч.1 ст.173-2 КУпАП та ч.1 ст.184 КУпАП (а.с.66, 67), то в них встановлені обставини, що мали місце 09 вересня 2019 року, тобто в день, коли щодо малолітнього [PERSON] було складено акт про підкинуту чи знайдену дитину та сина відповідача було влаштовано до центру. Не надаючи оцінку вказаним постановам, суд вважає за необхідне зазначити, що за ч.1 ст.184 КУпАП [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, провадження у справі - закрито, суд обмежився усним зауваженням. А що стосується притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, то суд враховує з цього приводу пояснення опитаного в судовому засіданні [PERSON] , який зазначив, що батько бив його зрідка ременем, в останнє це відбулось, коли йому було 9 років, оскільки він намагався щось підпалити в квартирі. Щодо інших доводів учасників справи, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) "Пронін проти України" зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Суд також зазначає, що, в разі якщо встановлено існування родинного зв`язку, держава має, в принципі, діяти у такий спосіб, щоб уможливлювати розвиток такого зв`язку (рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», п. 61). Здійснення заходів із роз`єднання сім`ї є втручанням надзвичайно серйозного характеру. Рішення про вжиття такого заходу має спиратися на достатньо переконливі та зважені аргументи, що враховують інтереси дитини (рішення у справі «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy) [ВП], заяви №39221/98 і №41963/98, п. 148, ECHR 2000-VIII). Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що за супроводу та сприяння соціальної служби відповідач зареєстрував сина - [PERSON] , придбав холодильних, замінив вікна. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення та заперечення учасників справи, показання свідка, враховуючи поведінку відповідача, який протягом усього часу розгляду справи заперечував проти задоволення позову, наводячи доводи та обґрунтування своєї позиції любов`ю до сина, бажанням його виховувати та утримувати, а також пояснення та думку опитаної в судовому засіданні дитини, яка також бажає жити з батьком, впевненість дитини в тому, що відповідач змінить свою поведінку, та

Outcome: dismissed