Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

19.08.2019 року з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до суду звернувся АТ «Укрсиббанк», в якому просить стягнути на користь банку в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11292207000 від 01.02.2008 року по кредиту та процентам у розмірі 19640,71 дол. США та по пені у розмірі 43979,31 гривень. 03.12.2019 року судом було винесено заочне рішення , згідно якого позовні вимоги були задоволені у повному обсязі ( а/с 67). Із заявою про перегляд заочного рішення 30.01.2020 року звернувся [PERSON] і ухвалою суду від 16.03.2020 року заочне рішення від 03.12.2019 року було скасоване ( а/с 93) та справа призначена до розгляду у порядку загального провадження зі стадії підготовчого засідання. Ухвалою суду від 09.06.2020 року було закрите підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті ( а/с 106). В обґрунтування своєї заяви представник ПАТ «УкрСиббанк» посилається на те, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11292207000 від 01.02.2008 року, відповідно до умов кредитного договору останній отримав кредит (грошові кошти) на загальну суму 27000 дол. США, та зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 01.02.2029 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту. За користування кредитними коштами у межах установленого строку кредитування [PERSON] зобов`язалась щомісячно сплачувати проценти у розмірі 12.9% річних. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука [PERSON] . Згідно умов договору поруки від 01.02.2008 року за №176930 [PERSON] зобов`язалась відповідати за виконання позичальником умов кредитного договору. Банк виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, надавши кредитні кошти [PERSON] у розмірі 27000 дол. США, останній свою чергу не виконує належним чином, взяті на себе зобов`язання з повернення позичених коштів, у зв`язку з чим у останнього перед банком станом на 08.08.2019 року виникла заборгованість у розмірі 19640,71 дол. США, що станом на 08.08.2019 року за курсом НБУ 25.424348 грн. на 1 дол. США еквівалентно 499352,25 гривень- заборгованість по кредиту та процентах, та 43979,31 гривень, заборгованість по пені , а саме 15015,46 дол. США заборгованість за кредитом, 3887,69 дол. США заборгованість за процентами за користування кредитом, 737,56 дол. США заборгованість за про, 18050, 29 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 07.08.2018 року по 08.08.2019 р., 25929,02 гривень- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 07.08.2018 по 08.08.2019 р. Не виконання позичальником своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів стало причиною для звернення до суду з дійсним позовом. У відзиві на позов від 21.08.2020 року відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову вважаючи необґрунтованість наданого стороною позивача розрахунком заборгованості, кредитний договір незаконно укладений із зазначенням валютою договору доларі США , без повідомлення про наявні валютні ризики, у позові відсутні відомості про досудові заходи врегулювання спору. [PERSON] подала заяву про заперечення проти позовних вимог та підтримку відзиву [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.02.2008 р. між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11292207000 (а.с. 15-21). Відповідно до умов кредитного договору Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит (грошові кошти) на загальну 27000,00 доларів США, а [PERSON] , в свою чергу зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 01.02.2029 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту. За користування кредитними коштами у межах установленого строку кредитування [PERSON] зобов`язався щомісячно сплачувати проценти у розмірі 12,9% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів і до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором, (п. 1.3 кредитного договору). Згідно з п.4.1. кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій [PERSON] сплачує Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань [PERSON] по договору про надання споживчого кредиту № 11292207000 укладено договір поруки № 176930 від 01.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , (а.с.28-29). Відповідно до Вимог №21-1-01/568 від 04.06.2019 р., №21-1-01/569 від 04.06.2019 представник позивача звернувся до відповідачів з вимогами про необхідність погашення простроченої заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11292207000. Вимоги відповідачі у вказаний строк не виконали. (а.с.30-31). Через порушення умов погашення кредиту станом на 08.08.2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором та становить 19640,71 дол. США, що станом на 08.08.2019 року за курсом НБУ 25.424348 грн. на 1 дол. США еквівалентно 499352,25 гривень- заборгованість по кредиту та процентах, та 43979,31 гривень, заборгованість по пені , а саме 15015,46 дол. США заборгованість за кредитом, 3887,69 дол. США заборгованість за процентами за користування кредитом, 737,56 дол. США заборгованість за про, 18050, 29 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 07.08.2018 року по 08.08.2019 р., 25929,02 гривень- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 07.08.2018 по 08.08.2019 р. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають, зокрема, з договору, що передбачено ст.11, ч.2ст.509ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами в силу ст. 629 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.1ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику/грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Пунктом 4.1. Кредитного договору №11292207000 від 01.02.2008 року передбачено за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, сплату пені. Згідно ч.1, ч. 3ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 554 ЦК України, зазначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до позичальника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Відповідно дост.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників /солідарних боржників/ кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Згідно ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З боку сторони відповідачів яки вважають розрахунок заборгованості таким що не відповідає умовам договору не надано жодних доказів у чому саме є невідповідність та не проведено самостійного розрахунку який бі спростовував наданий позивачем. Посилання на відсутність повідомлень про валютні ризики та недійсність кредитного договору який укладено відносно доларів США суд. Враховуючи усталену практику Верховного Суду , вважає дані заперечення необґрунтованими та недоведеними. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зазначено, що «із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству». Договір споживчого кредиту №11292207000 від 01.02.2008 року підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування. Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) слід виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року N 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року N 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій). Отже, відповідно до зазначених норм закону, яки діяли на момент укладення відповідного кредитного договору 01.02.2008 року , надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Така правова позиція була викладена в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Таким чином, даючи оцінку наданим доказам по справі, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитним договором №11292207000 від 01.02.2008року, яка станом на 08.08.2019 року становить 19640,71дол.США ( що за курсом НБУ станом на 08.08.2019 року за курсом 25.424348 грн. за 1 дол.США еквівалентно 499352,25 грн.) та по пені у розмірі 43979,31 грн.. Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 8149,97 грн., а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів по справі у відповідності до п. 1 ч. 2ст. 141 ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі в рівних частках на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved