Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.10.2016 по 31.01,2020 в розмірі 14925,09 грн., інфляційні втрати в розмірі 1021,03 грн., 3% річних в сумі 528.42 грн., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102 грн. Позов мотивує тим, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» був підготовлений та відправлений на адресу відповідача для підписання примірник договору приєднання про надання житлово-комунальних послуг, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 04089229229 з підписом останньої про отримання. Проте станом на даний час договір приєднання відповідачем не підписаний, і один із примірників договору виконавцю послуг не повернутий. Оскільки необхідність укладання договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладання визначено як обов`язок, а не право споживача таких послуг, а тому відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлового-комунальні послуги» відмова споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Згідно довідки ЛКП «Дім» № 181 від 17.10.2018 відповідач зареєстрована і проживає у квартирі [ADDRESS] , і відповідно користується послугами з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідачу з 1 липня 2014р. для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості даних послуг з метою їх оплати. З огляду на вищенаведене, між сторонами склалися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг у сфері теплопостачання, а саме позивач надавав послуги відповідачу, а остання такими послугами користувалася для задоволення своїх потреб та не відмовлялась від них, усвідомлюючи, що ці послуги необхідно оплачувати, проте оплату проводила не регулярно і не вповному обсязі. Таким чином, згідно наданого розрахунку станом на 19.02.2020 за період з 01.10.2016 по 31.01.2020 за квартирою [ADDRESS] у відповідача утворилась заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої водії в розмірі 14925,09 грн. (централізоване опалення 2606,68 грн. + централізоване постачання гарячої води 12318,41 грн.). Відповідно до розрахунків заборгованості інфляційні нарахування за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання складають 1021,03 грн., 3% річних складає 528,42 грн., які разом із сумою основної заборгованості просив стягнути з відповідача в судовому порядку. У відповіді на відзив представник позивача додатково зазначив, що належність нарахувань заявленої заборгованості чітко описано в позовній заяві ЛМКГІ «Львівтеплоенерго» відповідно до дійсного законодавства згідно дійсної тарифікації, визначеної Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та житлово-комунальних послуг (надалі - НКРЕ КП). Розрахунок самої заборгованості здійснюється у відповідності до законодавчо прийнятих постанов НКРЕ КП, про що вказано у кожному з розрахунків. При цьому відповідач не надав суду законодавчо вірного контррозрахунку, а лише голослівно твердить, що борг у неї відсутній. Нарахування кількості та вартості послуг з централізованого опалення ЛМКП «Львівтеплоенерго» в житловому будинку [ADDRESS] здійснюється у наступному порядку, а саме: у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири. З 01 липня 2016р. розрахунки за послугу з централізованого опалення проводяться на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг, від 09.06.2016 № 1101 «Про внесення змін до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31.03.2015 №1171» за наступними тарифами: двоставковий тариф на послугу з централізованого опалення: Умовно-змінна частина тарифу для абонентів житлових будинків з будинковими приладами обліку теплової енергії - 1213,98 грн/Гкал; Умовно-змінна частина тарифу для абонентів житлових будинків без будинкових приладів обліку теплової енергії - 26,58 грн/кв.м. Умовно-постійна частина тарифу - 26977грн/Гкал/год в місяць. Стосовно обставин справа вказаних відповідачем у відзиві, то такі не стосуються предмету позову, оскільки виходять за межі заявленого періоду заборгованості. Твердження відповідача щодо звільнення її від сплати судового збору також є безпідставними, оскільки судовий збір не сплачується при поданні позову щодо захисту порушеного права споживача, проте відповідачем такого позову не було подано. Що стосується строку позовної давності, то відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В пункті 3.1 узагальнення практики Верховного Суду України та практики Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних справ за позовами комунальних підприємств до споживачів про стягнення заборгованості за комунальні послуги за період 2013-2014 років зазначено, що звернення до суду з заявою про видачу судового наказу є підставою для переривання строку позовної давності в розумінні ч. 2 ст. 264 ЦК України. Зокрема, зазначається, якщо особа звернулась до суду за видачею судового наказу, то строк позовної давності переривається за 3 роки, якщо більший строк позовної давності не встановлений договором між сторонами, до часу звернення до суду за видачу судового наказу. В даному випадку позивач мас право звернутись до суду протягом трирічного строку після скасування судового наказу для того, щоб стягнути заборгованість за період до переривання строку позовної давності. Відповідач подала до суду відзив на позов та доповнення до відзиву, у якому зазначила, що договірні відносини між сторонами відсутні, так як позивач не надав доказів, що робив спроби укласти договір на надання послуг, а наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення не є доказом відправлення саме договору. Крім того, підтвердженням надання їй послуг може бути лише належним чином оформлений акт прийому виконаних робіт, підписний представником ЛМКП "Львівтеплоенерго" та [PERSON] , а надані позивачем розрахунки для суду є ні чим іншим, як припущенням позивача. Вона повністю сплачує за фактично надані послуги, реально споживаючи в середньому 1 м.куб. гарячої води в місяць. Зокрема, станом на вересень 2016р. переплата нею за гарячу воду складала 633,63 грн., після чого у жовтні їй було нараховано 2573,44 грн., внаслідок чого сформувався борг в сумі 1859,39 грн. Нею ЛМКП "Львівтеплоенерго" були подані показники лічильника, зокрема, в червні 2017р. фактичний показник її лічильника гарячої води становив 0082 м3, а в липні 2020р. 0118 м3. Таким чином, різниця складає 36 м3 , що становить 3430,80 грн. Навіть за даними ЛМКП "Львівтеплоенерго" за вказаний період нею фактично здійснено оплату в розмірі 3613,79 грн. Таким чином, фактично нею здійснена переплата станом на липень 2020р. за спожиту гарячу воду за весь період. З приводу наявного у матеріалах справи листа ЛМКП "Львівводоканал" № 7315-17 про зняття приладу обліку води з обліку з 01.11.2017, то про його існування вона довідалась із копії цього акту, доданого до позовної заяви, котру отримала 15.08.2020. Акт не відповідає вимогам національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003», та наведені в листі факти не відповідають дійсності. При цьому ЛМКП "Львівводоканал " не посилається на норми законодавства про підставність зняття з обліку лічильників, не стверджує про необхідність періодичної перевірки приладів обліку та можливу їх несправність або розпломбування. Існує судова практика Верховного Суду у справі № 908/2738/16 від 17.05.2018 у подібних правовідносинах. Зокрема, відомостей, що в технічному відношенні спірний прилад обліку не був справним матеріали справи не містять. Позивач не надав жодних доказів, що боржник самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користується ними, не надав жодних доказів про несправність приладів обліку, прострочення термінів перевірки або розпломбувння цих приладів. Засіб обліку води встановлений, перевірений, опломбований, а тому безоблікованого споживання води за період з листопада 2017р. не було. Лічильник гарячої води № 000136792 перевірений ВП "Повірочна лабораторія", яка проводить перевірку лічильників без зняття та розпломбування. Свідченням того, що прилад обліку був справним та опломбованим є акт № 164462 про прийняття вузла розподільного обліку на абонентський облік. Як споживач вона звільняється від сплати судового збору за позовом, пов`язаним з порушенням її прав. Крім того, з огляду на незадовільний майновий стан вона може бути звільнена від сплати судового збору судом. Одночасно просила застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити у позові. У поданих суду запереченнях відповідач додатково зазначила, що зі змісту позовних вимог ЛМКП "Львівтеплоенерго" вбачається, що позивач нараховує заборгованість за надані послуги за період з 01.10.2016 по 31.01.2020. Отже, позовна давність у три роки повинна була б відраховуватись з 01.01.2017, а не з 01.10.2016. З врахуванням звернення позивача до суду 04.12.2018 та 24.02.2020р. із заявами про видачу судового наказу, котрі в подальшому були скасовані, що переривало строк позовної давності, з врахуванням положень ч. 3 ст.264 ЦК України позовну давність слід було б відраховувати з 24.02.2020 (04.12.2018). Позовна заява надійшла до Личаківського районного суду м. Львова 29.05.2020 року. Ухвалою суду від 30.07.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. Відповідачем подано до суду відзив на позов 02.09.2020, доповнення до відзиву 04.09.2020 та заперечення 25.09.2020, представником позивача відповідь на відзив подано до суду 18.09.2020. Усі заяви по суті спору прийняті судом до розгляду. Такі скеровувались сторонами одна одній для відома. Крім того, сторони не були обмежені у праві знайомитися з матеріалами справи у приміщенні суду. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 09.09.2020 заяву [PERSON] про розгляд у загальному позовному провадженні справизалишено без задоволення та відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про залучення його до участі у справі як третьої особи на стороні відповідача. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 28.09.2020 (суддя Леньо С.І.) відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючого судді Мармаша В.Я. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06.10.2020 відмовлено в задоволенні клопотань [PERSON] про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, про залучення ЛМКП «Львівводоканал», ЛКП «Дім» до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, та про зупинення провадження у справі. Всі наявні у справі докази були надані сторонами одночасно із поданням заяв по суті спору або витребувані судом, зокрема матеріали справ, що перебували у провадженні суду, про видачу судового наказу за заявами ЛМКП «Львівводоканал» (№ 463/7075/18) та ЛМКП "Львівтеплоенерго" (№ 463/7412/18, 463/2588/20). . З будь-якими іншими клопотаннями про витребування доказів чи виклик свідків до Личаківського районного суду м. Львова сторони не зверталися. А тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд вважає, що позов ЛМКП "Львівтеплоенерго" підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі комунальних послуг зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. При цьому споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Сторони такий договір не уклали. Однак, як встановлено судом, ЛМКП "Львівтеплоенерго" фактично надавало послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а також несло відповідні витрати, що підтверджується розрахунком заборгованості, а також не заперечується стороною відповідача, яка не згодна із розміром та фактом існування самої заборгованості. Отже, фактично існували договірні відносини між ЛМКП "Львівтеплоенерго" та відповідачем [PERSON] , оскільки підприємство надавало послуги споживачу, а та ними користувалася. Судом встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , та одноособово зареєстрована за місцем проживання за вказаною адресою з 22.03.1991, що підтверджується довідкою ЛКП „Дім" з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 17.10.2018 № 181. Згідно розрахунків заборгованості з оплати за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої водина [ADDRESS] сума заборгованості, яка є предметом спору складається із основної заборгованості за послуги централізованого опалення в розмірі 2606,68 грн. та заборгованості за послуги централізованого постачання гарячої води в розмірі 12318,41 грн., а також інфляційних нарахувань та 3% річних: за послуги централізованого опалення відповідно 48,95 грн. та 42,75 грн.; та за послуги гарячого водопостачання відповідно 972,08 грн. та 485,67 грн. Вирішуючи спір в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості за послуги централізованого постачання гарячої води, а також інфляційних нарахувань та 3% річних, суд виходить із того, що ні в позовній заяві, ні у відповіді на відзив відсутні будь-які обґрунтування щодо структури заборгованості відповідача зі сплати послуг централізованого постачання гарячої води, зокрема, в частині того, що в певний період відповідачу нараховувалась плата за послуги з централізованого постачання гарячої води, виходячи не згідно показників приладу обліку гарячої води, а згідно норм споживання. Лише проведений аналіз розрахунку заборгованості та змісту листа відповідача від 05.07.2018 № М361/02-336 дозволяє зробити висновок, що в період з листопада 2017 по жовтень 2019 року, коли виник весь спірний розмір заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води, відповідачу нараховувалась плата за вказані послуги згідно норм споживання, розмір якої значно перевищує розмір нарахованої плати згідно показників приладу обліку гарячої води в період до листопада 2017 та після жовтня 2019 року. Жодних обґрунтувань цьому факту та доказів доведення до відома відповідача необхідності та підстав нарахування плати за послуги з централізованого постачання гарячої води згідно норм споживання матеріали позову та відповіді на відзив не містять. У матеріалах позову міститься лише один лист на ім`я відповідача від 05.07.2018 № М361/02-336 із копією акту від 30.10.2017 з повідомленням відповідача про підстави нарахування плати за послуги з централізованого постачання гарячої води згідно норм споживання, доказів вручення якого відповідачу не надано суду, як не надано будь-яких інших доказів її інформування про зазначені обставини. У відзиві з доповненнями та запереченнях відповідач зазначила, що про існування листа на її ім`я від 05.07.2018 № М361/02-336 із копією акту від 30.10.2017 та зміст зазначених у ньому обставин вона дізналась лише із матеріалів позову, які отримала 15.08.2020. Її доводи підтверджується доданими нею письмовими доказами, з яких вбачається, що вона протягом усього часу інформувала позивача про покази встановленого у її квартирі приладу обліку гарячої води, а також матеріалами справ, що перебували у провадженні суду, про видачу судового наказу за заявами ЛМКП «Львівводоканал» (№ 463/7075/18) та ЛМКП "Львівтеплоенерго" (№ 463/7412/18, 463/2588/20), в яких також відсутні будь-які відомості про факт та підстави нарахування плати відповідачу за послуги з централізованого постачання гарячої води згідно норм споживання. Разом із тим, як встановлено судом, що підтверджується відповідними письмовими доказами, встановлений у квартирі відповідача прилад обліку гарячої води № 000136792 перевірений та опломбований ВП "Повірочна лабораторія", яка проводить перевірку лічильників без зняття та розпломбування, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Свідченням того, що прилад обліку весь період споживання був справним та опломбованим є акт № 164462 від 13.11.2019 про прийняття вузла розподільного обліку на абонентський облік. Таким чином, позивачем не наведено жодних підстав для нарахування плати відповідачу за послуги з централізованого постачання гарячої води згідно норм споживання. Згідно проведених відповідачем розрахунків, які в частині показників приладу обліку гарячої води підтверджуються наданими нею квитанціями та актом № 164462 від 13.11.2019, в червні 2017р. фактичний показник її лічильника гарячої води становив 0082 м3, а в липні 2020р. 0118 м3. Різниця складає 36 м3, що відповідно до чинних тарифів становить 3430,80 грн. Таким чином, на думку суду, наявні правові підстави для перерахунку заборгованості відповідача за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з листопада 2017 по жовтень 2019 року із врахуванням дійсних показів приладу обліку гарячої води, а тому в задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за послуги централізованого постачання гарячої води, а також інфляційних нарахувань та 3% річних слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю. Вирішуючи спір в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення, а також інфляційних нарахувань та 3% річних, суд виходить із того, що розрахунок заборгованості у цій частині складений у відповідності до чинного законодавства на основі чинних тарифів за послуги опалення. Жодних заперечень щодо неправильності відповідних розрахунків та доказів на їх підтвердження матеріали відзиву з доповненнями та заперечень не містять. Доводи щодо пропуску строку позовної давності є безпідставними, оскільки фактом звернення позивача 04.12.2018 до суду із заявою про видачу судового наказу строк позовної давності переривається. В даному випадку позивач мас право звернутись до суду протягом трирічного строку після скасування судового наказу для того, щоб стягнути заборгованість за період до переривання строку позовної давності. Крім того, відповідач систематично оплачує заборгованість за послуги з централізованого опалення, що відповідно до ст. 264 ЦК України є вчиненням дії, що свідчить про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, й також перериває строк позовної давності. Правові підстави для нарахування інфляційних та 3% річних передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України. Розрахунок заборгованості у частині інфляційних нарахувань та 3% річних складений позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] користувалася послугами позивача з централізованого опалення. Також позивачем доведено факт невнесення відповідачем [PERSON] в повній мірі плати за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опаленняв розмірі 2606,68 грн. за період по 31.01.2020 року, а тому суд стягує вказану суму в повному розмірі, а також інфляційні нарахування в розмірі 48,95 грн. та 3% річних в сумі 42,75 грн. Судовий збір в частині задоволених позовних вимог (16,38 %) підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача, що становить 344,31 грн. При цьому доводи відповідача щодо звільнення її від сплати судового збору суд вважає безпідставними, оскільки правові підстави звільнення від судового збору стосуються пред`явлення позову до суду, який відповідачем не подавався. Виходячи із вищенаведеного та

Outcome: partial