Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом визнання договіру фінансового лізінгу № 02136 від 16.02.2018 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізінг» з одного боку та ним з другого недійсним. В позові зазначив, спірний договір укладався ним з метою набуття права власності на автомобіль для особистих потреб. В мережі інтернет він знайшов оголошення про продаж авто марки LADA Веста вартістю 116 000 грн. в розстрочку, зателефонував за телефоном вказаним в оголошенні, йому розяснили, що дійсно такий транспортний засіб є в наявності за ціною вказаною в оголошенні, Він приїхав до офісу компанії в м. Кропивницький і менеджер компанії пояснила, що він повинен спочатку сплатити аванс (передплату) за транспортний засіб в розмірі 20 000 грн., а залишої 96 000 грн. у розстрочку, після чого з ним буде укладено договір фінансового лізингу і того ж дня йому нададуть транспортний засіб. Того ж дня ним було сплачено рахунок в сумі 20 000 грн., з квитанцією він повернувся до офісу компанії, де йому надалі договір з іншими надрукованими документами на підписання, мотивуючи, що без підписанні всіх заяв неможлива передача транспортного засобу. Після підписання зазначеного договору він помітив, що в договорі вказаний інший транспортний засіб, вартість транспортного засобу значно вища, ніж та, на яку він розраховував, на що менеджер компанії повідомив, що це їх внутрішні справи, бо країна виробник автомобіля Лада - Росія і щоб не виникло питань, і договір вказується інший транспортний засіб, та пообіцяв доставити транспортний засіб, вказаний в заяві. Через декілька годин йому зателефонував менеджер і сказав, що автовоз не встигає доїхати і йому нададуть транспортний засіб наступного дня. Наступного дня авто не прибуло. Менеджер повідомив, що привезуть автомобіль у м. Маріуполь через декілька днів. Пройшло декілька днів і йому зателефонував менеджер та сказав, що на автомобіль відсутній сертифікат якості і треба чекати 30-45 днів поки компанія їх отримає, або розривати договір. 23.02.2018 року він відправив заяву про розірвання договору та повернення коштів. В березні 2018 року він отримав відповідь від відповідача, що розмір коштів, зараховані як комісія за організацію і поверненню, складає 80 грн., але і цих коштів йому не повернули. Позивач вважає, що його обманули щодо природи договору, та правових наслідків розірвання договору та повернення сплачених коштів, а саме: представником не було роз'яснено призначення платежу в сумі 19 900 грн. (10% від вартості предмета лізингу вказаного в договорі), який виявився Комісією за організацію Договору, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладенням договору. Він вважав, що вся сплачена мною сума - авансовий внесок за автомобіль (зі слів представника компанії та призначення платежу в рахунку на оплату). В договорі це передбачено, але менеджер не надав достовірної інформації, завірив в тому, що всі істотні умови договору він пояснив та спонукав його підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на нього чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Таким чином, позивач вважає, що під час попередніх переговорів представником компанії його введено в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань та наявності транспортного засобу. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть, та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача без втрати грошових коштів, що є порушенням прав позивача як споживача. Крім того, в позовній заяві позивач зазначив, що договір фінансововно лізингу, предметом якого є транспортний засіб, укладений за участю фізичної особи, підлягає нотаріальному посвідченню, у разі недодержання цієй вимоги такий договір вважатиметься нікчемним. У даному випадку договоір нотаріального не був посвідчений. Позивач вважає, що приймаючи до уваги несправедливі умови спірного договору фінансового лізингу, відсутність нотаріального посвідчення спірного договору цій договір слід визнати недійсним. Просить суд визнати договор фінансового лізінгу № 02136 від 16.02.2018 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізінг» з одного боку та ним з другого недійсним, стягнути з ТОВ «Сігма Автолізінг» моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю. Представник відповідача ТОВ «Сігма Автолізінг» в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений у передбаченому законом порядку, суд ухвалив справу розглянути заочно за відсутністю представника відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково з наступних підстав: Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно ч. 5 п. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Метою цього Закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Це означає, що Закону України «Про захист прав споживачів» безпосередньо регулює відносини, що склались мік сторонами договору. А умови договору фінансового лізингу в свою чергу не можуть суперечите положенням цього Закону. Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті З, частина третя статті 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця.' виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону про захист прав споживачів). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частики першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Як вбачається зі змісту договору лізингу, укладеного між сторонами, Комісія за організацію договору являє собою погоджений сторонами відсоток вартості, предмету лізингу у розмірі 10%, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію протягом строку дії договору. Комісія за організацію договору входить до складу обов'язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов'язаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу, що зазначено у п.9.1 статті 9 договору. Згідно з визначеними в договорі термінами, Комісія за організацію договору - першочерговий єдиноразовий платіж, який входить до складу обов'язкових платежів, що має бути сплачений лізикгоодержувачем на користь лізингодавця за організацію договору, для його оформлення, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Даний платіж включає в себе організаційні послуги лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що пов'язані з укладенням договору, в тому числі витрати, пов'язані з пошуком предмету лізингу. Розмір комісії попередньо погоджений сторонами та відображається у даному договорі та додатку №1 до договору та становить 10% вартості предмета лізингу. Відповідно до ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. З урахуванням викладеного, Комісія за організацію договору є окремою оплачуваною послугою відповідача в розмірі 10% від вартості предмета лізингу і відповідачем не обгрунтовано співмірності розміру платежу за організацію договору фінансового лізингу № 02136 від 16.02.2018, як виконаній послузі, яка згідно зі ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем, а тому неповернення цих коштів суперечить п.4 ч.З ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, укладаючи правочин, сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатками до договору, які до нього не долучені. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або 'обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону "Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону) Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону). Відповідно до умов, викладених у п.12.1 Договору фінансового лізингу № 02136 від 16.02.2018 року Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в 1.7. та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 20 % Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію Договору в такому випадку поверненню не підлягає. Відповідно до п.12.1 Договору: Лізингоодержувач сплатив 20 000 грн. за договором, з яких: 19 900 грн. (10% від вартості предмета лізингу) - комісія за організацію Договору - поверненню не підлягає, а з залишку: 100 грн. (20 000 грн.- 19 900 грн.) утримується 20% = 80 грн. - підлягає поверненню. Отже, відповідач утримує в якості штрафу 19 920 грн» (20 000 гри. - 80 грн.) без виконання жодних дій у разі розірвання договору з ініціативи позивача. Відповідно до умов, викладених у п.12.2 Договору фінансового лізингу № 02136 від .6.02.2018 року Лізингодавець має право розірвати даний договір в односторонньому порядку з Лізингоодержувачем, який не сплатив Авансовий платіж в повному обсязі протягом строку, що встановлені в 9.3 даного договору про що повідомляє Лізингоодержувача в письмовій формі. В такому випадку поверненню підлягає Авансовий платіж за вирахуванням 10 % від суми сплаченого Авансового платежу. Комісія за організацію Договору в такому випадку поверненню не підлягає. Відповідно до п.12.2 Договору: Лізингоодержувач сплатив 20 000 грн. за договором, з яких: 19 900 грн. (10% від вартості предмета лізингу) - комісія за організацію Договору - поверненню не підлягає, а з залишку: 100 грн. (20 000 грн.- 19 900 грн.) утримується 10% = 90 грн. - підлягає поверненню. Отже, відповідач утримує в якості штрафу 19 910 грн. (20 000 грн. - 90 грн.) без виконання жодних дій у разі розірвання договору з ініціативи відповідача. Таким чином, п.12.1 договору, який передбачає право відповідача не повертати кошти на оплату, здійснену позивачем, як споживачем, у разі його відмови виконати договір, а саме: комісії за організацію договору, порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдає шкоди позивачу, як споживачеві, а тому зазначена в п.12.1 умова договору є несправедливою в розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно вимог ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюються продавцем (постачальником) на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником). Однак , у договорі лизінгу відсутні будь-які відомості про продавца товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Крім того, суд приймає до уваги той факт, що договір нотаріально не посвідчений. Загальні правові та економічні засади фінансового лізингу визначені Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частини першої статті 1 названого вище Закону, фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) (ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»). Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом, Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаний з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства, договір'фінансового лізингу за ;воєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору найму (оренди) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Таким чином, договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, укладений за участю фізичної особи, підлягає нотаріальному посвідченню у силу приписів статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», статей 799, 806 ЦК України. У разі недодержання цієї вимоги такий договір вважатиметься нікчемним з огляду на приписи частини першої статті 220 ЦК України. Згідно вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Приймаючи до уваги вищезазначене, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Outcome: partial