Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства "Красноармійськвугілля" (далі за текстом ДП "Красноармійськвугілля") про стягнення моральної шкоди, отриманою у зв'язку травмою на виробництві, в обґрунтування якого вказав, що він перебував у трудових відносинах з відокремленим підрозділом відповідача "Шахта «Центральна»" з 29.10.1988 року по 01.12.2008 року та з 26.08.2009 року по 05.08.2013 року, працюючи у якості гірничого робітник очисного вибою п'ятого розряду з повним робочим днем в шахті. 11.02.2001 року о 08.00 годині при виконанні отриманого наряду по обслуговуванню конвеєра СП-202 лави та, здійснюючи заміну з'єднаної ланки ланцюгу, шматком випавшої породи йому було травмовано четвертий палець лівої кістки. У Димитровській міській лікарні, де він лікувався стаціонарно до 01.03.2001 року, йому було встановлено діагноз: закритий багатоосколковий перелом четвертого пальця лівої кісті. По даном факту на підприємстві складено акт про нещасни випадок за формою Н-1, а МСЄК у 2001 році встановила йому 5% втрати професійної працездатності. 24.02.2013 року о 17.20 годині при виконанні наряду по заміні деформованої дерев'яної стійки на рамах крепі № 41-43 в експлуатаційній камері № 8 пласта Л1 гор.622 він приступив до зачистки гірничої маси, яка просипалася в місті перекріплення, внаслідок чого шматком породи його травмувало в область голови та лівої частини тіла. У травматологічному відділенні Димитровської міської лікарні, куди його було госпіталізовано, йому встановили діагноз: гостра черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забита рана лівої області лопатки, забій скроневої області зліва. Лікувався по травмі у стаціонарі лдо 08.03.2013 року, далі з 22.03.2013 року по 01.04.2013 року, 3 07.06.2013 року по 17.06.2013 року, з 22.01.2014 року по 03.02.2014 року. По даному факту відповідачем були складені акти про нещасний випадок за формою Н-1 та про проведення розслідування за формою Н-5. 06.08.2013 року по даній травмі МСЄК встановила йому 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Димитров йому сплачуються щомісячні страхові виплати сума. Моральна шкода йому не призначалася та не виплачувалася. Проте внаслідок зазначених виробничих травм йому заподіяна моральна шкода, яку він відчуває з моменту їх отримання та продовжує відчувати до теперішнього часу. Перебуваючи на лікуванні на протязі тривалого часу, він не міг вести повноцінний спосіб життя, відчував фізичні страждання, обумовлені важкістю травм, психологічний дискомфорт і значне порушення душевного спокою. Через травми деякий час він не міг виконувати роботу по домогосподарству, адже через болі в руці, спині та значні головні болі, які супроводжуються головокружінням, шаткістю при ходьбі, порушенням сну, зниженням памяті та уваги, він не міг у повному обсязі використовувати фізину силу та виконувати тяжку чоловічу працю. Все це викликає в нього почуття сорому, провини перед родиною. Погіршення його стану здоров'я стало причиною проходження неодноразових курсів лікування як в стаціонарному, так і в амбулаторному режимі, що вимагає від нього додаткових зусиль. Знаходження протягом тривалого часу за межами його дому суттєво негативно змінило його звичайний життєвий уклад, сімейно-побутові відносини, у тому числі з близькими та родичами. Його душевне занепокоєння викликано погіршенням стану здоров'я, що позначається на порушенні душевної рівноваги, роздратованості, погіршення сну. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює у 500000 грн., тому просить суд стягнути на свою користь з відповідача у відшкодування моральної шкоди зазначену ним суму. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до судового засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача ДП "Красноармійськвугілля" також до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав суду письмове заперечення, згідно якому відповідач не визнає позов у повному обсязі, оскільки відповідальність за спричинену моральну шкоду за травмою, отриманою позивачем 11.02.2001 року, за якою у 2001 році МСЕК встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 5%, підприємство не несе. Якщо стійка втрата працездатності у зв'язку з травмою на виробництві вперше встановлена у період з 01.04.2001 року до 31.12.2005 року, потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху. По травмі, що сталася 24.02.2013 року, позивач, посилюючись у своїй позовній заяві на факт заподіяння йому моральної шкоди, окрім загальних висловлювань, не підтверджує наведене жодними письмовими доказами, зокрема, такими, щоб підтверджували перенесення ним стресових, агресивних та інших негативних проявів стану свого психічного здоров'я. Тому просить суд у задоволення позовних вимог позивача відмовити. Дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 29.10.1988 року по 01.12.2008 року, з 26.08.2009 року по 05.08.2013 року перебував у трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Шахта «Центральна» ДП «Красноармійськвугілля», працюючи гірничим робітником очисного вибою п'ятого розряду з повним робочим днем в шахті, звільнився з роботи за власним бажанням, що підтверджується копіями записів з трудової книжки [PERSON] (а.с.3-5). 11.02.2001 року при виконанні трудових обов'язків з позивачем трапився нещасний випадок, в наслідок якого йому було травмовано четвертий палець лівої кістки. За даним фактом складено акт про нещасний випадок за формою Н-1 від 12.02.2001 року № 9. В результаті отриманої травми позивачу було встановлено діагноз: закритий багатоосколковий перелом четвертого пальця лівої кісті (а.с.15, 16). 24.02.2013 року при виконанні трудових обов'язків з позивачем знову трапився нещасний випадок, в наслідок якого його було травмовано в область голови та лівої частини тіла шматком породи. За даним нещасним випадком було проведено розслідування, про що складено акт за формою Н-5 від 28.02.2013 року, про сам випадок було складено акт за формою Н-1 від 28.02.2013 року № 1. В результаті отриманої травми позивачу було встановлено діагноз: гостра черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забита рана лівої області лопатки, забій скроневої області зліва (а.с. 6-8, 9-11). З тексту актів вбачається, що причиною настання нещасного випадку з позивачем є порушення технологічного процесу збоку постраждалого, невиконання контролю з боку гірничого майстра за дотриманням [PERSON] технології робіт, правил і норм охорони праці (а.с.7, 10). Через отриману 28.02.2013 року травму [PERSON] з 24.02.2013 року по 07.03.2013 року перебував на стаціонарному лікуванні у Димитровській центральній міській лікарні у травматологічному відділенні з діагнозом: забиті рани лівої області лопатки, забій скроневої області зліва; з 22.03.2013 по 01.04.2013 року, з 07.06.2013 року по 17.06.2013 року, а по 20.06.2013 року - амбулаторно, з 22.01.2014 року по 03.02.2014 року у неврологічному відділенні з діагнозом: наслідки черепно-мозкової травми (пришиб головного мозку 1 ст.) що підтверджується історіями хвороб потерпілого, з яких вбачається, що [PERSON] скаржиться на нудоту, несистемне головокружіння, рвоту, шаткість при ходьбі, головні болі, болі у поперечному відділі, що віддаються у праву ногу, слабкість у правих кінцівках (а.с.17, 18, 19, 21). За висновком обласної МСЕК від 06.08.2013 року позивачу вперше за наслідками виробничої травми від 24.02.2013 року встановлено 40% втрати професійної працездатності до 06.08.2014 року; повторно безстроково за наслідками травми від 25.05.1982 року - 5% втрати професійної працездатності, та повторно за наслідками травми від 11.02.2001 року - 5% втрати професійної працездатності, а за сукупністю - 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, з рекомендаціями медикаментозного лікування за наслідками травми від 24.02.2013 року, санаторно-курортного лікування та протипоказаннями до важкої фізичної праці, психо-емоційних навантажень, роботи під землею, нічних змін (а.с.14, 22-24). Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов,язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов,язкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно за ч.1 ст.9 Закону України "Про охорону праці" в редакції від 21.11.2002 року відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоров,я, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001 року. Відповідно за ст.ст.13, 21, 28 Закону № 1105-ХIV при настанні страхового випадку, а саме ушкодження здоров,я на виробництві, потерпілий - застрахована особа - має право на різні види відшкодування шкоди у тому числі і на відшкодування моральної шкоди за наявності факту спричинення цієї шкоди потерпілому. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», передбачено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обов,язок створювати працівникові безпечні умови праці, вина власника полягає у невиконанні такого обов,язку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання нещасного випадку. ДП «Красноармійськвугілля» не були забезпечені в повній мірі безпечні умови праці позивача, а тому відповідач має нести перед ним відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди згідно до норм Кодексу законів про працю України та Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472, (далі за текстом Правила), які діяли на час виникнення спірних правовідносин, який суд пов'язує з датою встановлення медико-експертною комісією втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з виробничою травмою від 24.02.2013 року, а саме: з 06.08.2013 року. Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв,язку з встановленням йому стійкої втрати працездатності внаслідок отриманої на виробництві травми, а висновок МСЕК від 06.08.2013 року підтверджує наявність факту спричинення шкоди його здоров,ю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача, та наявність прямого причинного зв'язку між ушкодженням здоров'я та порушенням небезпечних норм при виконанні робіт. Відомості з лікарні свідчать про те, що позивач зазнавав і по теперішній час зазнає фізичну біль і психічні страждання внаслідок отриманої на виробництві травми, через що порушилися його нормальні життєві зв,язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, обсяг, тривалість зазнаваних позивачем страждань, його стан здоров'я, розмір і строковий характер втрати працездатності, а саме те, що позивач у віці 59 років втратив 40% своєї працездатності на підприємстві відповідача та набув інвалідності, отримані ним фізичні вади заважають йому вести повноцінний спосіб життя, вимагають від нього додаткових зусиль для його організації, позивачу рекомендовано продовжувати лікування, йому протипоказана тяжка фізична праця, якою він раніше заробляв на життя. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Суд, враховуючи також порушення з боку позивача при отриманні травми, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає визначити позивачу розмір моральної шкоди у 16000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 243,60 грн. Розглядаючи вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з травмою, отриманою на виробництві 11.02.2001 року, суд виходить з наступного. Обов,язок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, з часу набрання чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а саме: з 01.04.2001 року, і до 31.12.2005 року був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. На підставі Закону України від 23.02.2007 року № 717-У норма щодо відшкодування моральної шкоди Фондом з наведеного Закону була виключена. Згідно за ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства, до яких відноситься цей Закон, регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до наданих позивачем доказів у зв'язку з травмою від 11.02.2001 року йому повторно 06.08.2013 року була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 5%. З тексту позову вбачається, що по цій травмі відсоток втрати професійної працездатності позивачу було втсановлено МСЕК у 2001 році. Ймовірно, що вперше втрата працездатності була встановлена позивачу по травмі від 11.02.2001 року після 01.04.2001 року, тобто під час, коли за спірними правовідносинами відповіав Фонд. Суду не надано доказів щодо первинного проходження позивачем огляду МСЕК за травмою, що сталася 11.02.2001 року на підприємстві відовідача, з якою суд повязує час виникнення спірних правовідносин, тому суд позбавлений можливості визначитися, яким саме законодавством керуватися під час вирішення даної позовної вимоги, хто саме несе відповідальність перед постраждалим у питанні відшкодування моральної шкоди: підприємство чи Фонд.

Outcome: partial