Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.02.2014 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір вкладу «Депозит плюс на 6 мес.» № SAMDNWFD0070072203500, відповідно до умов якого залишок на вкладі станом на 07.03.2014 року складає 67.799 доларів США, вклад оформлювався на 6 місяців до 06.08.20014 року включно, банк відкрив позивачу особистий рахунок [NUMBER], на який зараховувався вклад та нараховані відсотки за ставкою 8,5% річних. Відповідно до довідки від 18.05.2014 року за № 1021288 за даним договором остаток на вкладі складає 68.288,45 доларів США. 21.02.2014 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір вкладу Депозит плюс на 6 мес.» № SAMDNWFD0070080768800, відповідно до умов якого залишок на вкладі станом на 07.03.2014 року складає 73.074 доларів США, вклад оформлювався на 6 місяців до 21.08.20014 року включно, банк відкрив позивачу особистий рахунок [NUMBER], на який зараховувався вклад та нараховані відсотки за ставкою 8,5% річних. Відповідно до довідки від 18.05.2014 року за № 1021288 за даним договором остаток на вкладі складає 73.493,55 доларів США. У зв'язку із окупацією АР Крим Російською Федерацією, а також із патріотичних цілей та з метою збереження громадянства України, [PERSON] змушений був покинути окуповану територія АР Крим та переїхав на материкову територію України у м. Київ. 03 червня 2014 року позивач повідомив відповідача про зміну свого місця проживання, а також звернувся з заявою з метою перебронювання наявних договорів вкладу за новим місцем проживання. 31 липня 2014 р. він направив заяву на ім'я голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» з повідомленням, що після закінчення строку договорів вкладу продовжувати їх на новий термін він не буде. У зв'язку з чим просив повідомити його про перерахування коштів на рахунки «до востребования» за новою адресою проживання або за номером телефону. 27.08.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив позивачу письмову відповідь, в якій фактично визнав порушення зі свого боку умов договору вкладів, а саме, невиплату їх після закінчення строку вкладу. Також відповідач не вказав жодної правової підстави затримки виплати грошових коштів. Станом на 20 жовтня 2014 року картки позивача були заблоковані, жодних активних дій щодо врегулювання ситуації ПАТ КБ «ПриватБанк» не здійснювалося. Зважаючи на порушення своїх прав, позивач звернув до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист справ споживачів та стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу. Рішенням Деснянського районного суду м. Києві від 15.04.2015 року позов [PERSON] задоволено та стягнуто з Банку на користь позивача суму вкладу за договором № SAMDNWFD0070072203500 від 06.02.2014 року у розмірі 68.288,45 доларів США, а також суму вкладу за договором №SAMDNWFD0070080768800 від 21.02.2014 року у розмірі 73.493,55 доларів США. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва вказане рішення Деснянського районного суду м. Києва залишено без змін. Як вказує позивач, з метою виконання вищевказаного судового рішення, він звернувся до Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, де 10.10.2015 року було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду. Однак, відповідач добровільно рішення суду не виконав, грошові кошти згідно договір банківського вкладу йому не повернув. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь відсотки за договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070072203500 від 06.02.2014 року у розмірі 2.881,44 доларів США; відсотки за договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070080768800 від 21.02.2014 року у розмірі 3.105,66 доларів США; інфляційні страти у сумі 3.953.248 грн. 34 коп.; три відсотки річних від простроченої суми заборгованості у сумі 357.616 грн. 26 коп.; а також пеню у сумі 1.141.171 грн. 33 коп. за неналежне виконання відповідачем грошового зобов'язання. В подальшому, позивач позовні вимоги неодноразово змінював та уточнював. Згідно останньої редакції позовних вимог від 13.02.2018 року позивач, посилаючись на те, що Банком несвоєчасно було виконано рішення суду від 15.04.2015 року та сплачено на його користь грошові кошти у наступних розмірах: 08.11.2017 року - 1.306.583 грн. за договором № SAMDNWFD0070072203500 від 06.02.2014 року та 1.406.174 грн. за договором № SAMDNWFD0070080768800 від 21.02.2014 року, а також 12.01.2018 року банк виплатив 553.171 грн. за договором № SAMDNWFD0070072203500 від 06.02.2014 року та 595.335 грн. за договором № SAMDNWFD0070080768800 від 21.02.2014 року, просить стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» нараховані за Договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070072203500 від 06.02.2014 року, наступні грошові суми: відсотки за вкладом у розмірі 21.195, 32 доларів США; 3 % річних від суми прострочення повернення вкладу у розмірі 183.802,73 грн.; 3 % річних від суми прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 1.463, 90 грн.; пеню на суму прострочення повернення вкладу у розмірі 86.606, 73 грн.; пеню на суму прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 682,48 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача кошти, нараховані за Договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070080768800 від 21.02.2014 року, а саме: відсотки за вкладом у розмірі 22.810,88 доларів США; 3 % річних від суми прострочення повернення вкладу у розмірі 197.812,58 грн.; 3 % річних від суми прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 1.552, 38 грн.; пеню на суму прострочення повернення вкладу у розмірі 95.689, 48 грн.; пеню на суму прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 743, 06 грн. (а.с. 92-94). Також, 18.06.2018 року представником позивача заявлено клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу та стягнення судових витрат у розмірі 12.760 грн. у разі задоволення позовних вимог позивача (а.с. 145-146). 05.02.2018 року представником відповідача до суду було надано відзив на первісні позовні вимоги [PERSON], у яких представник Банку позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що виголи позивача є необґрунтованими та незаконними. Так, представник Банку зазначає, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку нарахування відсотків за договорами вкладу; правовідносини, які склалися між сторонами з приводу виконання судового рішення, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», тому до них не можуть бути застосовані норми, які передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). Також, представник відповідача зазначає, що оскільки грошові кошти зараховувалися на депозитні рахунки в іноземній валюті - доларах США, а офіційний індекс інфляції - це знецінення, зниження купівельної спроможності грошової одиниці України - гривні, а не іноземної валюти, тому долар США у борговому зобов'язанні індексації не підлягає. Що стосується нарахування та стягнення пені за порушення виконання грошового зобов'язання,то представник відповідача вказує на те, що позивач дізнався про порушення грошового зобов'язання 27.08.2014 року, тобто, з моменту, коли він довідався або міг довідатися про порушення свого права минуло майже 3 роки, якщо брати до уваги пізнішу останню дату - відкриття виконавчого провадження 10.10.2015 року. Посилаючись на пропуск позивачем строку спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення пені за порушення грошового зобов'язання, а також на безпідставність інших позовних вимог, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 84-88). Крім того, у відзиві, наданому до суду 03.04.2018 року представник Банку зазначає, що позивачем невірно здійснено нарахування відсотків за договорами вкладу, зокрема, нарахування здійснюється на період з 06.08.2014 року по 11.01.2018 року за процентною ставкою, яка діяла лише період строку дії договорів, який за договорами вкладу закінчився з дати звернення позивача до банку 03.08.2014 року з повідомлення про припинення дії договорів. З дати припинення дії договорів повинна бути застосована ставка «на вимогу», яка згідно Наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» № 07 від 05.01.2004 року строком до 04.05.2017 року становила 1,0 % річних, а з 04.05.2017 року на підставі Протоколу Комітету управління активами і пасивами від 25.04.2017 рокупроцентна ставка «на вимогу» становить 0,01 % річних. Також, представник відповідача вказує на те, що відповідно до вимог ст. 258 ЦК України, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, тому у даному випадку пеня за порушення грошового зобов'язання може бути нарахована лише за період з 03.05.2016 року по 03.05.2017 року (день відкриття провадження у цивільній справі), а не за період з 28.04.2016 року по 11.01.2018 року як рахує позивач. Посилаючись на викладене, представник відповідача просив зобов'язати позивача здійснити перерахунок суми заборгованості відповідно до наведених пояснень та урахуванням відсоткової ставки «на вимогу», а також з урахуванням застосування спеціального строку позовної давності до нарахування пені (а.с 113-116). 26.03.2018 року та 18.06.2018 року до суду від представника позивача надійшли відповіді на відзиви ПАТ КБ «ПриватБанк», у яких представник позивача зазначає, що при нарахуванні відсотків за депозитами було застосовано відсоткову ставку у розмірі 9,5 % річних, яка визначена умовами додаткових угод до Договорів вкладу від 06.02.2014 року та 21.02.2014 року, пунктами 1.1 яких встановлено підвищення відсоткової ставки на 1 %. Крім того, представник позивача вказує на те, що неповернення Банком депозитних вкладів є триваючим порушенням, а тому строки позовної давності у даному випадку не застосовуються (а.с. 107-110). Крім того, зазначив, що умовами договорів вкладу від 06.02.20014 року та 21.02.2014 року чітко визначено, що їх дія припиняється з моменту повернення вкладнику усієї суми вкладу, а нарахування відсотків здійснюється за кожен календарний день та не здійснюється лише у день фактичної виплати вкладу. Таким чином, умови договорів щодо визначення розміру та нарахування процентної ставки діяли до дати фактичного повного повернення Банком грошових коштів за рішенням суду, що відбулося 12.01.2018 року. Також, представник зазначає, що нарахування 3 % річних та пені за несвоєчасне виконання Банком грошового зобов'язання було здійснено з урахуванням вимог чинного законодавства України та відповідних правових позицій Верховного Суду України (а.с. 135-141). В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, доводи викладені у відповідях на відзиви відповідача підтримав та просив їх врахувати при постановлення рішення у справі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзивах на позовну заяву [PERSON], просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.02.2014 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір вкладу «Депозит плюс на 6 мес.» № SAMDNWFD0070072203500, відповідно до умов якого залишок на вкладі станом на 07.03.2014 року складає 67.799 доларів США, вклад оформлювався на 6 місяців до 06.08.20014 року включно, банк відкрив позивачу особистий рахунок [NUMBER], на який зараховувався вклад та нараховані відсотки за ставкою 8,5% річних. Відповідно до довідки від 18.05.2014 року за № 1021288 за даним договором остаток на вкладі складає 68.288,45 доларів США (а.с. 11). Крім того, 21.02.2014 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір вкладу Депозит плюс на 6 мес.» № SAMDNWFD0070080768800, відповідно до умов якого залишок на вкладі станом на 07.03.2014 року складає 73.074 доларів США, вклад оформлювався на 6 місяців до 21.08.20014 року включно, банк відкрив позивачу особистий рахунок [NUMBER], на який зараховувався вклад та нараховані відсотки за ставкою 8,5% річних. Відповідно до довідки від 18.05.2014 року за № 1021288 за даним договором остаток на вкладі складає 73.493,55 доларів США (а.с. 12). Також, 06.02.20014 року та 21.04.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] були укладені Додаткові угоди до договорів вкладу за № SAMDNWFD0070072203500 та № SAMDNWFD0070080768800, згідно п. 1.1 яких відсоткова ставка за договорами була збільшена на 1 % річних (а.с. 79, 80). Статтею 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між: клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнту банку. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до п. 6 договору вкладу "Депозит плюс на 6 мес." за № SAMDNWFD0070072203500 та договору вкладу "Депозит плюс на 6 мес." за № SAMDNWFD0070080768800, після закінчення строку вкладу банк перераховує кошти з депозиту на вклад позивача. 24.02.2014 р. Російська Федерація розпочала неоголошену спецоперацію окупації Автономної Республіки Крим. 18.03.2014 року Державна Дума Російської Федерації ухвалила договір про входження АР Криму до складу Російської Федерації. 21.03.2014 року Президент Російської Федерації підписав указ про ратифікацію цього договору та надання АР Крим статусу федерального округу у складі Російської Федерації та статусу міста федерального значення Севастополя. У зв'язку із даною ситуацією, [PERSON] переїхав до м. Києва. 03 червня 2014 року [PERSON] повідомив ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну свого місця проживання, а також звернувся з заявою з метою перебронювання наявних договорів вкладу за новим місцем проживання. 31 липня 2014 року [PERSON] направив заяву на ім'я голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» з повідомленням, що після закінчення строку договорів вкладу продовжувати їх на новий термін він не буде. У зв'язку з чим просив повідомити його про перерахування коштів на рахунки «до востребования» за новою адресою проживанн яабо за номером телефону. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою та на належну якість продукції та обслуговування. Згідно з п.2.4 глави 2 Постанови Правління Національного банку України "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами" № 516 від 03.12.2003 року, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. Станом на 20 жовтня 2014 року картки [PERSON] були заблоковані, жодних активних дій щодо врегулювання ситуації ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснено не було, тому [PERSON] був змушений звернутися до суду із позовом про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів за договорами вкладу. Рішенням Деснянського районного суду м. Києві від 15.04.2015 року позов [PERSON] задоволено та стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача суму вкладу за договором № SAMDNWFD0070072203500 від 06.02.2014 року у розмірі 68.288,45 доларів США, а також суму вкладу за договором №SAMDNWFD0070080768800 від 21.02.2014 року у розмірі 73.493,55 доларів США. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва вказане рішення Деснянського районного суду м. Києва залишено без змін (а.с. 13-17). Як вказує позивач, з метою виконання вищевказаного судового рішення, він звернувся до Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, де 10.10.2015 року було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду. Однак, відповідач добровільно рішення суду не виконав, грошові кошти згідно договір банківського вкладу йому не повернув. Посилаючись на викладене, а також на те, що Банком ПАТ КБ «ПриватБанк» несвоєчасно було виконано рішення суду від 15.04.2015 року та сплачено на його користь грошові кошти у наступних розмірах: 08.11.2017 року - 1.306.583 грн. за договором № SAMDNWFD0070072203500 від 06.02.2014 року та 1.406.174 грн. за договором № SAMDNWFD0070080768800 від 21.02.2014 року, а також 12.01.2018 року банк виплатив 553.171 грн. за договором № SAMDNWFD0070072203500 від 06.02.2014 року та 595.335 грн. за договором № SAMDNWFD0070080768800 від 21.02.2014 року, позивач просить стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» нараховані за Договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070072203500 від 06.02.2014 року, наступні грошові суми: відсотки за вкладом у розмірі 21.195, 32 доларів США; 3 % річних від суми прострочення повернення вкладу у розмірі 183.802,73 грн.; 3 % річних від суми прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 1.463, 90 грн.; пеню на суму прострочення повернення вкладу у розмірі 86.606, 73 грн.; пеню на суму прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 682,48 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача кошти, нараховані за Договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070080768800 від 21.02.2014 року, а саме: відсотки за вкладом у розмірі 22.810,88 доларів США; 3 % річних від суми прострочення повернення вкладу у розмірі 197.812,58 грн.; 3 % річних від суми прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 1.552,38 грн.; пеню на суму прострочення повернення вкладу у розмірі 95.689, 48 грн.; пеню на суму прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 743, 06 грн. (а.с. 92-94). Суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з положенням ч.1-2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умовами депозитних договорів передбачено зобов'язання банку повернути вклад зі спливом встановленого договором строку та право вкладника вимагати повернення такого вкладу, що відповідає положенням ст.1060 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно ч. 3 ст. 1061 ЦК України, встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 5 від 30.03.2012 року, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. Крім того, відповідно до п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист права споживачів» у випадку затримки повернення вкладу виникає право вкладника - споживача на тримання пені в розмірі 3 % від суми неповернутого вкладу за кожен день прострочення такого неповернення. Як встановлено судом, та не заперечується позивачем та представником відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк» несвоєчасно було виконано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.04.2015 року, зокрема, виплата позивачу грошових коштів відбулася лише 08.11.2017 року та 12.01.2018 року. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що у результаті несвоєчасного та неналежного виконання ПАТ КБ «ПриватБанк» грошового зобов'язання за Договорами вкладу № SAMDNWFD0070072203500 від 06.02.2014 року та №SAMDNWFD0070080768800 від 21.02.2014 року, укладеними між Банком та вкладником [PERSON], а також через несвоєчасне виконання рішення суду від 15.04.2015 року про стягнення сум вкладів за вказаними договорами, у Банку виникла заборгованість перед вкладником, а саме: за Договором вкладу № SAMDNWFD0070072203500 від 06.02.2014 року - відсотки за вкладом у розмірі 21.195, 32 доларів США; 3 % річних від суми прострочення повернення вкладу у розмірі 183.802,73 грн.; 3 % річних від суми прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 1.463, 90 грн.; пеня на суму прострочення повернення вкладу у розмірі 86.606, 73 грн.; пеня на суму прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 682,48 грн. Крім того, виникла заборгованість за Договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070080768800 від 21.02.2014 року, а саме: відсотки за вкладом у розмірі 22.810,88 доларів США; 3 % річних від суми прострочення повернення вкладу у розмірі 197.812,58 грн.; 3 % річних від суми прострочення виплати відсотків за вкладом у розмірі 1.552,38 грн.; пеня на суму прострочення повернення вкладу у розмірі 95.689, 48 грн.; пеня. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 90-115 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON]ІВ. підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 12760, 00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦУПК України з відповідача на користь держави підлягають стягнення випрати по сплаті судового збору в сумі 8810,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved