Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до Новокаховської міської ради Херсонської області, посилаючись на те, що [INFO] померла його мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.12.2015р, актовий запис № 773. Після смерті матері залишилось спадкове майно - домоволодіння [ADDRESS] та земельна ділянка, яка надана для обслуговування зазначеного житлового будинку. У встановлений ст. 1270 ЦК України строк, позивач, як спадкоємець першої черги, звернувся до приватного нотаріуса Олійник І.І. з заявою про прийняття спадщини на домоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0773 га, яка надана для обслуговування зазначеного житлового будинку. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.08.2016 року, позивач набув права власності на частину спадкового майна, а саме - земельну ділянку площею 0,0773 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], за цільовим призначенням: для розміщення та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Щодо оформлення на ім'я позивача домоволодіння [ADDRESS], яке належало матері позивача - [PERSON], то листом від 17.08.2016 року позивачеві було відмовлено нотаріусом, так як у останнього був відсутній оригінал правовстановлюючого документу на домоволодіння. Просив суд визнати за ним право власності на домоволодіння [ADDRESS] у порядку спадкування, після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. Позивач у судове засідання не з'явився, у адресованій суду письмовій заяві просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач - Новокаховська міська рада Херсонської області у судове засідання не з'явився, у адресованій суду письмовій заяві просить справу розглядати без їх участі згідно з чинним законодавством. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, суд вважає за можливе судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть від 05.12.2015 року [PERSON], померла [INFO], актовий запис № 773. Відповідно до свідоцтва про народження від 26.08.1949 року, батьками [PERSON] були батько: [PERSON], мати - [PERSON], актовий запис № 52. Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.08.2016 року, виданого приватним нотаріусом Олійник І.І., реєстраційний № 1048, вбачається, що [PERSON] набув право власності на спадщину - земельну ділянку площею 0,0773 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], за цільовим призначенням: для розміщення та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], яка залишилась після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Відповідно до ст. 1261 ЦК України,у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Нормами статті 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до листа від 17 серпня 2016 року вих. № 282, приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Олійник І.І. позивачеві було відмовлено у здійсненні нотаріальної дії відповідно до ст. 182 ЦК України, згідно якої право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. А також у відповідності до вимог п.4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Оскільки нотаріусом встановлено, що у позивача відсутній правовстановлюючий документ на домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. Відповідно до рішення № 2 від 17.02.1961 року Дніпрянського виконавчого комітету, [PERSON] надано право індивідуального будівництва на земельній ділянки [ADDRESS], площею 600 кв.м. Відповідно до акту від 18.02.1961 року про відведення земельної ділянки, складеного представником Каховського технічного бюро на підставі наказу № 88 від 26.08.1958 року, [PERSON] відведено в натурі земельну ділянку площею 600 кв.м. під індивідуальне житлове будівництво. Відповідно до дозволу про виконання робіт №1 від 17.02.1964 року, виданого Дніпрянським виконавчим комітетом, [PERSON] дозволено будівництво індивідуального житлового будинку на земельній ділянці [ADDRESS]. Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 і зареєстрованого в Мінюсті 18.02.2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), до 2002 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася цими підзаконними нормативними актами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до Інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету з будівництва та архітектури від 23.03.99 №12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється, що оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМ від 5.08.92 №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є технічний паспорт на будинок (будівлі), що складається БТІ. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним. Світлокопія технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 03.02.1984 року Каховським бюро технічної інвентаризації та виданого на ім'я [PERSON], свідчить про те, що домоволодіння [ADDRESS], побудоване до 05 серпня 1992 року і складається з житлового будинку літ «А», кухні літ «Б», туалету літ «В», мощення, огорожі, водопроводу. Отже, у судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] у відповідності до діючого на той час законодавства не є самочинно побудованим. Статями 1216, 1217 та 1220 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Через відсутність правовстановлюючих документів на будинок позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на успадкований житловий будинок у нотаріальному порядку. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що можливість отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі у позивача відсутня, а визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та охоронювані законом інтереси інших осіб, тому позовні вимоги, як такі, що є доведеними в судовому порядку, підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 328, 392, 1245, 1217, 1218, 1220, 1221, 1222, 1223, 1261, 1267, 1268 ЦК України,

Outcome: approved