Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, якій просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 25 лютого 2015 року, зареєстрований у реєстрі вчинених нотаріальних дій за номером\~321, про стягнення з [PERSON] (ІПН: [NUMBER], адреса проживання: [INFO]) на користь [PERSON] (ІПН: 216851626652, адреса проживання: [INFO]) боргу в розмірі 283\~204,\~00 (двісті вісімдесят три тисячі двісті чотири) гривні таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що 07.03.2014 р. між нею та [PERSON] був укладений договір позики грошей (далі Договір) у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень, що на момент підписання цього договору, за домовленістю сторін, в еквіваленті становить 10000 (десять тисяч) доларів США, який засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 343 на строк до 01.05.2014 р. Вказує, що у ході розгляду Приморським районним судом м. Одеси цивільної справи № 522/14764/15-ц від 10.07.2015 р. за позовом [PERSON] до неї, за участю третьої сторони [PERSON], про звернення стягнення на майно шляхом визнання права власності на предмет Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 20.03.2013 р. за реєстровим № 788, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS], дізналась про те, що на все нерухоме майно, яке її належить було накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження на підставі постанови Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції В-12/415/47221886 від 09.04.2015 р. У ході ознайомлення з Постановою Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2016 р., позивачці стало відомо, що 25 лютого 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис № 321 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 283 204, 00 (двісті вісімдесят три тисячі двісті чотири) гривень. Вважає, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню з підстав наявності спору про розмір боргу, а також з підстав того, що нотаріусом в повній мірі не були дотримані вимоги Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 р. №\~3425-12 в редакції від 02.11.2016 р., п.п. 1.1, 1.2 Глави 16 Розділу\~ІІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 р. №\~296/5 в редакції від 09.02.2016 р., п.\~1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 № 1172 в редакції від 12.06.2015 р., відповідно до якого відповідач не надав нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Крім того позивачка зазначає, що нотаріусом не було враховано погашення боргу у розмірі 5\~000 (пяти тисяч) доларів США, яке було здійснене нею [PERSON] на протязі строку виплати боргу за договором позики грошей, тобто до 1 травня 2014 року, відповідно до умов, встановлених п. 4 Договору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, тому суд вважає за можливе, у відповідності до ст.224 ЦПК України, та зі згоди позивача, провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.03.2014 р. між позивачкою та [PERSON] був укладений договір позики грошей (далі Договір) у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень, що на момент підписання договору, за домовленістю сторін, в еквіваленті становить 10000 (десять тисяч) доларів США, який засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №343 на строк до 01.05.2014 р. 25 лютого 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] видано виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі вчинених нотаріальних дій за номером\~321, про стягнення з [PERSON] (ІПН: [NUMBER], адреса проживання: [INFO]) на користь [PERSON] (ІПН: 216851626652, адреса проживання: [INFO]) боргу в розмірі 283\~204,\~00 (двісті вісімдесят три тисячі двісті чотири) гривні. На підставі зазначеного виконавчого напису, 21.01.2016р. Постановою головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] було відкрито виконавче провадження №50090138, про стягнення 283\~204,\~00 (двісті вісімдесят три тисячі двісті чотири) гривні з [PERSON] на користь [PERSON] Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-19 в редакції від 30.11.2016 р., примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 р. № 3425-12 в редакції від 02.11.2016 р. для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (далі «Закон №3425-12»). Відповідно до ст. 88 Закону №3425-12 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктами 1.1, 1.2 Глави 16 Розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 р. № 296/5 в редакції від 09.02.2016 р., (далі «Інструкція») для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 № 1172 в редакції від 12.06.2015 р., відповідно до якого «Для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідченим договорам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання». Відповідно до п. 3.2 Глави 16 Розділу Інструкції безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172». Відповідно до п. 3.5 Глави 16 Розділу ІІ Інструкції при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172». Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України» від 16.07.1999 № 996-XIV в редакції 03.01.2017, «Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи», Така позиція висловлена і в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15.06.2011 р. по справі № 6-4882св11 в якій встановлено що відповідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку цієї статті, які встановлюють розмір заборгованості. Верховним судом України у Постанові від 04 березня 2015 року по справі № 6-27цс15 та Постанові від 11 березня 2015 року по справі №6-141цс14 викладено правову позицію, якою встановлено, що «відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника». Із наведеного вбачається обов'язок нотаріуса перевірити безспірність боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов'язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог стягувача. У відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Приватний нотаріус [PERSON] належним чином не перевірила безспірність боргу, не викликала боржника, не направила боржнику письмової вимоги про усунення порушень, не надала оцінку повернення боржником кредиторові суми в розмирі 5000 (пять тисяч ) доларів США, чим порушила вимоги ст. 87 Закону №3425-12 та не виконала вимоги п. 2.3 Глави 16 Розділу ІІ Інструкції. Відповідно до ст. 18 Цивільного Кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 50 Закону №3425-12 нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Пунктом 3 витягу із листа надісланого ВССУ апеляційним судам щодо ПОСТАНОВИ ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 07.02.2014 № 2 "Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" зазначено, що розгляд судом справи за позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є правомірним, і, крім того, відповідає конституційному положення про всеосяжність права на звернення до суду та юрисдикцію суду (статті 55, 124 Конституції України). Як передбачено ст.ст.15,\~16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений\~договором\~або законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved