Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати [PERSON], [INFO] батьком дитини [PERSON], [INFO] та внести зміни до актового запису про народження №118 від 07 травня 2007 року, вчиненого у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Знам'янка Знам'янського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, змінивши по батькові дитини з «[INFO]» на «[INFO]», прізвище дитини «[INFO]» залишити без змін, а в графі батько зазначити «[PERSON]». Також, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до повноліття дитини, стягнути з відповідача понесені судові витрати та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн., а також витрати пов'язані з проведенням експертного дослідження в розмірі 8138 грн. 84 коп.. Вимоги позивач мотивувала тим, що мала з відповідачем переодичні зустрічі в період 2006-2007 років, спільно не проживали та спільне господарство не вели. Після чого, позивач завагітніла. До появи дитини відповідач ставився байдуже, оскільки, в офіційному шлюбі вже мав двох дітей. Однак, заперечень щодо народження дитини не висловлював. [INFO] року позивач народила дитину [PERSON], запис про батька якої в Книзі реєстрації народжень був внесений у порядку ст.135 СК України, так як відповідач не визнавав своє батьківство. Після народження дитини відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча працює та має матеріальну можливість надавати таку допомогу. За даних обставин вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 травня 2018 рокі за клопотанням позивача у справі призначено судово-генетичну експертизу, провадження якої доручено КУ "Одеське обласне бюросудово-медичної експертизи". Провадження у справі було зупинено. Після чого, ухвалою Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2018 року провадження у цивільній справі поновлено. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Відповідачем подано суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги визнав частково, не погоджуючись із стягненням з нього на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. та розміром аліментів. Просив суд стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до повноліття дитини (а.с.80-98). В судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення позовних вимог в частині витрат на правову допомогу та розміру аліментів, посилався на те, що не бажає платити 2000 грн. за складену адвокатом заяву про збільшення позовних вимог, оскільки останній правничої допомоги позивачеві фактично не надав. Щодо розміру аліментів зазначив, що з 14 вересня 1996 року перебуває в зареєстрованому шлюбі зі [PERSON], [INFO]. Від шлюбу має двох дочок - повнолітню [PERSON], [INFO] та неповнолітню [PERSON], [INFO]. При цьому, повнолітня дочка на даний час продовжує навчання у Черкаському університеті ім. Богдана Хмельницького, а молодша навчається у Черкаському художньо-технічному коледжі І-ІІ рівня акредитації на денній, контрактній формі навчання. Надає їм матеріальну допомогу, сплачує навчання та утримує їх Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини у справі, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що в період 2006-2007 років сторони дійсно періодично зустрічались та мали інтимні відносини і дану обставину останні не оспорюють. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 07 травня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Знам'янка Знам'янського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області вбачається, що [PERSON]народився [INFO] року в м. Знам'янка Кіровоградської області. У графі "мати" зазначено - [PERSON], тобто позивач по справі. У графі "батько" зазначено - [PERSON]. Даний запис було зроблено у відповідності до вимог ст.135 СК України (а.с.5-6). Згідно висновоку експерта №56 КУ "Одеське обласне бюросудово-медичної експертизи" від 19 червня 2018 року, відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено: для кожного з досліджених STR-локусів в генотипі дитини виявляється алель умовно батьківського походження, який формально співпадає з алелем в генотипі передбачуваного батька. Таким чином встановлено, що [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженого громадянкою [PERSON], [INFO]. Вірогідність того, що [PERSON]дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO]за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999 %. (а.с.43-50). Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Як вище зазначено, державна реєстрація народження дитини, здійснена відповідно до частини першої ст.135 СК України. У відзиві відповідач фактично визнав батьківство повністю, тобто вважає, що [PERSON]дійсно є його рідним сином. Відповідно до роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213,215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п.п. 20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до положень ст.134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Враховуючи, що визнання відповідачем позову щодо встановлення батьківства не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в процесі розгляду справи. З приводу вимог позивача про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини розміру доходів відповідача, суд вважає, що дана вимога також підлягає задоволенню в силу наступного. Частинами 1, 3 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст.181 цього Кодексу одним із способів виконання батьками свого обов'язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає з дитиною та не надає матеріальної допомоги, також він заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі ? усіх видів його доходу. Згідно приписів ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналогічні положення щодо обставин, які суд враховує при визначенні аліментів передбачені пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Так, згідно листа в.о. головного лікаря КП "Знам'янський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" Знам'янської районної ради, за вих.№626 від 08 жовтня 2018 року, дитина [PERSON] знаходиться на диспансерному нагляді у лікаря-педіатра Знам'янської АЗП-СМ, як дитина котра часто хворіє на зниження загального імунітету на фоні частих гострих респіраторних вірусних інфекцій, гострий бронхіт, спастичний коліт, у зв'язку з чим потребує лікування і оздоровлення (а.с.100). Відповідач обгрунтовуючи заперечення щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), посилався на те, що від шлюбу із [PERSON] має двох дочок - повнолітню [PERSON], [INFO] та неповнолітню [PERSON], [INFO]. Однак, жодних доказів на підтвердження того, що зазначенні особи знаходяться на його утриманні чи він відповідно є платником аліментів, останнім суду не надано. Таким чином, суд вважає, що розмір аліментів з відповідача на користь позивача слід стягувати у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача витрат пов'язаних з проведенням експертного дослідження в розмірі 8138 грн. 84 коп., які визнані відповідачем у повному обсязі, а також підтверджуються поданими доказами (а.с.67-69), що відповідає вимогам закону. Твердження відповідача про безпідставність вимог позивача про стягнення з нього витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. суд не приймає до уваги, оскільки, вони спростовуються наданою позивачем квитанцією до прибуткового касового ордера від 03 жовтня 2018 року на суму 2000 грн. (а.с.69). На підставі до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача слід стягнути понесені позивачем витрати на сплату судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. за вимогу немайнового характеру (а.с.1). Крім того, на відповідача покладаються судові витрати по сплаті судового збору в частині стягнення аліментів на утримання дитини, від сплати якого позивач була звільнена при подачі позову. Згідно приписів п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Згідно приписів п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п.3 ч.1 ст.176 Цивільного процесуального кодексу України, у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше як за шість місяців (стягненню підлягає судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.). З огляду на викладене та враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.. На підставі викладеного та

Outcome: approved