Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з останнього заборгованість у розмірі 22847,09 грн. за кредитним договором №б/н від 04.09.2008 року та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 243,60 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного 04 вересня 2008 року договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, останній складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. У порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав та має заборгованість у розмірі 22847,09 грн. Дана заборгованість складається з наступного: 3000 грн. - заборгованість за кредитом; 11247,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7035 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1064,15 грн. - штраф (процентна складова). В судове засідання представник позивача не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, оскільки в матеріалах достатньо відомостей про їх права та взаємовідносини. Дослідивши докази по справі, суд у задоволенні позову відмовляє з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 04 вересня 2008 року між сторонами укладено договір, який складається із заяви позичальника, умов і правил надання банківських послуг, за умовами якого було відкрито [PERSON] картковий рахунок в національній валюті України, шляхом відкриття кредитної лінії із встановленням ліміту 3000 грн., зі сплатою 24% річних за користування коштами. Згідно п.5.3, 5.4, 5.5 умов і правил надання банківських послуг (а.с.7-9) мінімальний обов'язковий платіж по картці включає плату за користування кредитом, яка передбачена Тарифами, та частини заборгованості по кредиту. Строк погашення процентів по кредиту проводиться щомісячно за попередній місяць та строк погашення кредиту проводиться в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. За користування кредитом банк нараховує проценти в розмірі, встановлених тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів у рік. Пунктом 5.5.1 умов і правил надання банківських послуг (а.с.7-9) передбачено право позивача нарахувати проценти за підвищеною процентною ставкою або додатковою комісією за несвоєчасне погашення боргових зобов'язань. У порушення умов договору, відповідач не виконував взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту, у зв'язку з чим утворилась прострочена заборгованість. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 04.09.2008 року (а.с.2-5) станом 19.03.2014 року заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 22847,09 грн., яка складається з наступного: - 3000 грн. - заборгованість за кредитом; - 11247,94 грн. - заборгованість за процентами; комісія, в тому числі: - 105 грн. - нарахована комісія; - 6930 грн. - прострочена комісія; - 1564,15 грн. - заборгованість по судовим штрафам. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно з ч.3 ст.254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. З вищевказаного розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідачем було здійснено 05.10.2008 року, однак позов заявлено 11 квітня 2014 року (Вх.№2821 від 11.04.2014 року) (а.с.1). Таким чином, про порушення свого права позивач дізнався з листопада 2008 року, тоді як про неналежне виконання договору відповідачем банку було відомо після спливу встановленого договором строку наступного траншу. Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому, як зазначено у ст.261 ЦК України, початок перебігу позовної давності пов'язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами договору, відповідач зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (мінімальними обов'язковими платежами) та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеними з моменту недотримання боржником строку погашення чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічна правова позиція закріплена у постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-116 цс 13. Однак, об'єктивних і переконливих доказів, які спростували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Разом з тим, з правового висновку Верховного Суду України, що висловлений постановою від 20 листопада 2013 року у справі №6-126 цс 13 видно, що п.7 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч.11 ст.11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України у своїх роз'ясненнях, що дані у п.31 постанови від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зазначив про застосування позовної давності у справі за позовом про повернення споживчого кредиту незалежно від заяви сторони у спорі, оскільки положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" забороняють кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до п.23 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Як відомо, споживчий кредит - це кредит, який надається тільки в національній валюті для фізичних осіб - резидентів на придбання споживчих товарів та послуг і який повертається в розстрочку, а кредитна картка є однією із форм споживчого кредиту. Проаналізувавши умови та правила надання банківських послуг, як однієї із складових кредитного договору, суд приходить до висновку, що достатніми є підстави стверджувати те, що [PERSON] отримав саме споживчий кредит. Тому суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, але поданий з порушенням строків позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed