Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Прес-Центр" звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просили стягнути з [PERSON] суму на відшкодування майнової шкоди на користь ТОВ "Прес-Центр" в розмірі 7571689,89 грн. В обґрунтування позову ТОВ "Прес-Центр" зазначило, що [PERSON] була директором TOB "Прес-Центр". [PERSON] реально розуміла, що торгова марка "Triolan" на дату укладання угоди про її відчудження коштувала в тисячі разів більше, ніж та сума, яка була зазначена в договорі купівлі-продажу від 10.08.2009 р. В цей час вона, перебуваючи на посаді директора Товариства, підписувала договори про виготовлення сотень тисяч листівок по популяризації торгівельної марки "Triolan", ці договори вона укладала вже і після продажу торгівельної марки, не повідомивши про це свого наступника. Це підтверджується платежами TOB "Прес-Центр" на користь контрагентів, що підтверджується листами виконавців, які надавали рекламні та маркетингові послуги по популяризації торгового знаку "Triolan" на телекомунікаційному ринку України. Керівництво TOB "Прес-Центр" з приводу протиправних дій відповідача в 2012 році звернулося до правоохоронних органів. У відповідності до Кримінального процесуального кодексу України слідчим відділом Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області будо відкрито кримінальне провадження №12012220470000326 від 01.12.2012 р., і вже 05.12.2012 р. відповідною постановою слідчого юридичну особу TOB "Прес-Центр" було визнано цивільним позивачем. 08 лютого 2014 року старшим слідчим СВ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області майором міліції Борищук Р.В. в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12012220470000326 від 01.12.2012 р., на підставі встановлених фактів було винесено повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.229, ч.1 ст.358 КК України. Досудовим розслідуванням було встановлено, що [PERSON] 10 серпня 2009 року, достовірно знаючи про те, що вона не є посадовою особою TOB "Прес-Центр", уповноваженою розпоряджатися майном Товариства, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, виступаючи від імені TOB "Прес-Центр", не маючи на це відповідних повноважень, незаконно запропонувала до продажу знак для товарів і послуг "Triolan" (свідоцтво № [NUMBER]) реалізувала [PERSON] за заниженою ціною. 10.08.2009 р. [PERSON] зробила відчуження знаку для товарів та послуг "Triolan" на користь [PERSON] за ціною яка становила в 11500 разів меншою його ринкової вартості на день відчуження. Згідно висновку судової експертизи у сфері інтелектуальної власності №7859/7860/13-53 від 03.12.2013 року, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, ринкова вартість запропонованих [PERSON] до продажу та переданих нею [PERSON] без дозволу власника, з порушенням чинного законодавства України, майнових прав на знак для товарів та послуг "Triolan" за свідоцтвом " [NUMBER]", яка на момент відчуження 10.08.2009 р. була власністю TOB "Прес-Центр", становила 7572339,82 грн. В результаті таких протиправних дій [PERSON], правовласнику знаку для товарів та послуг "Triolan" - TOB "Прес-Центр" було завдано матеріальної шкоди на суму: 7572 339,82-650,00 = 7571689,82 грн., що є шкодою, завданою в особливо великому розмірі. Згідно пунктів 8 та 9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У даному випадку присутні всі складові частини ст.1166 ЦК України для заявлення та задоволення в судовому порядку вимоги про відшкодування шкоди в повному обсязі. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, яка суперечить Статутним цілям TOB "Прес-Центр" та закону України внаслідок продажу нематериальногно активу майже за безцінь. У відповідності до ст. 84 ЦК України "товариства, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками (підприємницькі товариства), можуть бути створені лише як господарські товариства". Тобто TOB "Прес-Центр" (Позивач) є підприємницьким товариством, основна мета якого є одержання прибутку та розподіл його між учасниками. Фінансуються такі товариства за рахунок вкладу учасників та доходів, які отримані у процесі підприємницької діяльності, власником яких товариство стає в подальшому.Саме ця мета створення TOB "Прес-Центр" та джерела формування власності TOB "Прес-Центр" відображені в п.2.1 ст. 2 "Мета та предмет діяльності", п.5.1 ст. 5 "Майно та кошти товариства" Статуту TOB "Прес-Центр" в редакції від 10.04.2009 р., яка діяла в період укладання вище зазначеного правочину. При укладанні спірної угоди TOB "Прес-Центр" поніс значні збитки, замість того, щоб отримати у відповідності до мети створення Товаристива суттєві прибутки як для самого товариства, так і для його учасників у вигляді виплати майбутніх дивідендів. В данному випадку укладений договір був навмисно вчинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави. В даному випадку відчуження нематеріального активу відбулося за ціною, яка нижче реальної вартості, як зазначалося раніше, була в 11500 разів., тобто реальний податок на прибуток, який би TOB "Прес-Центр" як платник податку на прибуток на загальних підставах за ставкою 25% склав би за четвертий квартал 2010 року більше 1800000,00 грн. Даний договір суперечить інтересам держави, так як навмисно був спрямований під час його укладання показати збиткову операцію, провівши відчуження нематеріального активу за значно заниженою ціною, тим самим уникнути сплати податку на прибуток в особо великому розмірі у державний бюджет України. Тобто укладанням цієї угоди збитки були нанесені не тільки Позивачу, а й державі. Зміст правочинів, відповідно до ст.1 ст.203 ЦК України не повинен порушувати положень ЦК України, так і інших законів та нормативно-правових актів загальної юрисдикції, так і внутрішніх нормативних документів - Статуту, Положень товариства, прийнятих на підставі вимог законодавства та Конституції України. Під шкодою слід розуміти втрату майна - продаж за ціною потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (нижчою більш ніж в 11500 разів від реальної вартості, що встановлено експертизою. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, що виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Вина завдавача шкоди підтверджується наявними фактами обізнаності про реальну вартість нематериального активу з боку [PERSON] та висновками досудового слідства. Згідно ч.1 ст.1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. Відповідач позов не визнала, подала до суду письмові заперечення, в яких зазначила, що дійсно, 10 липня 2009 року, відповідачем як директором TOB "Прес-Центр" від його імені та в його інтересах, на виконання вимог Загальних зборів учасників TOB "Прес-Центр", що оформлені Протоколом № 02/07-2009 від 02.07.2009 р., було укладено Договір з ФОП [PERSON], на умовах, які їй були поставлені в обов'язок вказаним Протоколом загальних зборів учасників TOB "Прес-Центр". Відповідно до цих вимог, її було зобов'язано в якості Директора, належним чином оформити передачу виключних майнових прав на торговельну марку "Triolan", описання якої зазначено у Свідоцтві на знак для товарів та послуг №102 466 від 26.01.2009 р., третій особі [PERSON] (або ФОП [PERSON].), шляхом укладання Попереднього Договору та Основного Договору, строком не пізніше 10 липня 2009 року, за суму не менше п'ятиста гривень, на умовах конфіденційності та з умовою оплати на першу вимогу уповноваженої особи Товариства. Вказані вимоги найвищого органу управління Товариства були нею повною мірою виконані, про що свідчить Рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2012 р. та Постанови Вищого господарського суду України від 23.04.2013 р. у справі № 5023/3372/12, та факти які цим Рішенням встановлені. Про зазначені судові рішення щодо існування у неї повноважень директора на час укладання договору №005-мл, технічну описку у даті договору (якою і зловживають TOB "Перс-Центр"), а також дійсність вказаного договору, позивачу добре відомо, оскільки він був учасником процесу у вказаній господарській справі. Проте свідомо вводить суд в оману, щодо дати підписання Договору №005-мл. Факти, які встановлені цим рішенням господарського суду, до виключної компетенції якого відноситься вирішення питань щодо дійсності господарських договорів (яким і є вказаний Договір № 005- л) не потребують повторного доказування та є преюдиціальними відповідно до ч.3 ст. 61 України. Таким чином обставина, на яку наполягає позивач, щодо підписання відповідачем договору без повноважень директора 10.08.2009 р. не існує, а сам позивач умисно спотворює факти, які досліджені та встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили. Щодо наявності вини у нанесенні матеріальної шкоди. Укладання Договору №005-мл не було власною ініціативою відповідача, а було обов'язком, який на неї поклав вищий орган управління TOB "Прес-Центр" - загальні збори учасників товариства. Договір є дійсним, та відповідає вимогам чинного законодавства, про що чітко зазначено у вказаних вище судових рішеннях. Вимога щодо ціни договору також відповідачем виконана, оскільки ціна договору перевищувала мінімум встановлений загальними зборами учасників TOB "Прес-Центр" і є більшою 500 гривень. Тобто, виконані нею належним чином вимоги власників Товариства, не можуть бути поставлені їй у вину щодо умов та обставин укладання Договору №005-мл. Щодо ціни позову та нарахованої позивачем матеріальної шкоди. Ринкові відносини передбачають, що кожний їх учасник може за власним розсудом визначати умови та ціну договору, у межах своїх можливостей, цим і реалізується принцип свободи договору. Не зрозуміло, яким чином позивачем була встановлена вартість торговельної марки станом на її відчуження у липні 2009 року. Будь-який доказ, який би належним чином підтверджував би її вартість у матеріалах справи відсутній. При цьому, копія, невідомо якого повідомлення про підозру, про яке відповідачу нічого не відомо, не є документом, що може встановлювати будь-які факти, тому посилання на якусь експертизу у зазначеному повідомленні не є належним та допустимим доказом, у розумінні ст.ст.58, 59, 60, 64 ЦПК України. Щодо правової підстави позову. Як правову підставу для задоволення позову, позивач зазначає ст.1166 ЦК України, проте у даному випадку зазначена стаття не підлягає застосуванню, оскільки Позивач не зазначив у чому саме полягає незаконне рішення, дія чи бездіяльність [PERSON], встановлення яких є обов'язковою умовою для застосування цієї норми права. Тобто, жодна з цих умов застосування ст.1166 ЦК України позивачем не доведена, жодним доказом не підтверджена. Оскільки, відповідач, уклавши Договір не лише діяла законно, а і виконувала розпорядження покладене на неї Загальними зборами учасників Товариства. Враховуючи положення законодавства, що шкода заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ниті і шкодою є безпосередніїї причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, можна зробити висновок, що жодної шкоди укладанням Договору №005-мл, відповідачем, як посадовою особою TOB "Прес-Центр" нанесено не було, а укладання у межах законодавства та повноважень господарського, відплатного договору не може бути визнано протиправним автоматично, а також під час розгляду справи про відшкодування шкоди. В матеріалах доданих до позовної заяви факт протиправності не встановлено компетентними органами, як того вимагає ст.61 ЦПК України. відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" № 3 від 24.10.2008 р., відповідно до якої судам необхідно враховувати, що в пункті "і" частини п'ятої статті 41 Закону України "Про господарські товариства" до компетенції загальних зборів віднесено затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства, а не їх укладення. У разі, якщо в установчих документах товариства право виконавчого органу товариства на укладення договору не обмежено, факт незатвердження договору після укладення не зумовлює його недійсності. Це означає, що у разі потреби позивач мав право встановити обмеження, щодо дій Директора, зокрема укладання ним угод, чого зроблено не було, отже і претензій до визначення істотних умов на власний розсуд Директора у позивача бути не може. Крім того, відповідач діяла відповідно до ст.92 ЦК України, а саме: в інтересах юридичної особи, добросовісно, розумно та без перевищення повноважень. До того ж, відповідно до роз'яснень наданих Постановою Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" № 4 від 29.12.1992 р., судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст.233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Щодо строків позовної давності. Інформація у позовній заяві, що позивач нібито дізнався про Договір №005-мл 06.04.2011 р. не відповідає дійсності. Це підтверджується різними позовними заявами TOB "Прес-Центр", у яких він то дізнався про договір з ОБ "Промислова власність" від 11.10.2010 р., то з листів Державного департаменту інтелектуальної власності від 14.03.2011 р. Насправді ж TOB "Прес-Центр" стало відомо про зазначений договір 10 липня 2009 року, у день його укладання. Твердження наступного керівництва Товариства, яке не є і ніколи не буде TOB "Прес-Центр", що про договір їм начебто стало відомо пізніше, не спростовують факту що саме позивачу - TOB "Прес-Центр" було відомо про цей договір з 10 липня 2009 року. Посилання позивача, що копія Договору була отримана ним лише 06.04.2011 р. не підтверджується жодним доказом, оскільки на цій копії не зазначено, що вона була надана саме ТОВ "Прес-Центр", а не іншій особі. Оскільки з моменту укладання Договору №005-мл від 10.07.2009 р. пройшло майже 5 років, відповідач просить суд застосувати положення ст.267 Цивільного кодексу України та застосувати позову давність до даного спору. Позивачем не було надано жодного належного доказу в розумінні ст.58 ЦПК України та не доведено наявність вини, умислу та будь-якої матеріальної шкоди, завданої моїми діями, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка була вручена 04 червня 2014 року. Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У судове засідання позивач представник позивача [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, справу просила розглядати у її відсутність. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася. Враховуючи положення ч.4 ст.169 ЦПК України, відповідно до якої суд не враховує поважність/неповажність явки відповідача до суду, тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці відповідача, а також враховуючи принцип диспозитивності, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами, суд не з'ясовує причини неявки відповідача та відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України постановляє заочне рішення. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно договору №005-мл про відчуження виключного права на товарний знак, ТОВ "Прес-Центр", в особі директора [PERSON], передала належне виключне право в повному обсязі на товарний знак по відношенню до всіх видів товарів (послуг), для індивідуалізації яких зареєстрований, а ФОП [PERSON] прийняв виключні права на знак ТОВ "Прес-Центр". Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалася сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних мотивів. Згідно з вимогами ч.ч. 1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачем не доведено та не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідачем умисно було порушено права на знак для товарів і послуг, що завдало матеріальної шкоди у особливо великому розмірі. Таким чином, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову. Суд не бере до уваги надану позивачем копію повідомлення про підозру від 08 лютого 2014 року, оскільки відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed