Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

В листопаді 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» звернулося до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшла з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 3571206771-006444, укладеним 30.05.2018 року про надання позики. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 30.05.2018 року між ТОВ «ФК Є ГРОШІ» та [PERSON] було укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3571206771-006444, згідно якого [PERSON] отримав позику у розмірі 2 000 грн. строком на 11 днів з процентною ставкою 2% за кожен день користування позикою. Вказаний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору. ТОВ «ФК Є ГРОШІ» свої зобовязання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу позику у розмірі, встановленому Договором. Позичальник [PERSON] не повернув суму позики, тим самим порушив умови договору, заборгованість за договором не погасив, тому станом на 19.10.2018 року він має заборгованість перед позивачем у сумі 15127,40 грн., яка включає в себе: 2 000 грн. заборгованість за кредитом; 5207,40 грн.\~заборгованість по процентам за користування кредитом; 7920 грн.\~заборгованість за пенею. Позивач просить суд стягнути із відповідача зазначену суму заборгованості у сумі 15127,40 грн., витрати за юридичні послуги в сумі 1500 грн. та судові витрати по справі в розмірі 1762 грн. Представник позивача ТОВ «ФК Є ГРОШІ» в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надав суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача та винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому \~ст. 128Є ЦПК України, у судове засідання не з'явився, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 30 травня 2018 року між ТОВ «ФК є гроші» і [PERSON] було укладено договір № 3571206771-006444 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с. 12-18). Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет-сайті https://e-groshi.com, виконанням певних дій, що свідчать про укладення договору. Відповідно до умов договору, 30 травня 2018 року о 17 годині 10 хвилин позивачем перераховано на платіжну картку позичальника грошові кошти у розмірі 2 000 гривень (а.с. 25). Згідно з п. 3.2 договору № 3571206771-006444 сума процентів за користування позикою становить 72,6 гривень за 11 днів, проценти за користування позикою становлять 2 % за кожен день користування позикою, що становить 730 % річних, фіксована процентна ставка за цим договором становить 2 % (40 гривень) за кожен день, починаючи з дати видачі позики і протягом строку користування. Пунктом 5.2 договору № 3571206771-006444 встановлено, що строк, на який надається позика за цим договором становить 11 день, дата повернення\~не пізніше 23 години 00 хвилин 30 травня 2018 року включно. Згідно з п. 7.1 у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3,00% відсотка від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Правовідносини, що виникли між сторонами урегульовано\~ЗУ "Про споживче кредитування",\~ЗУ "Про електронну комерцію",\~ЦК України. Частиною 1 ст.13 ЗУ "Про споживче кредитування"\~зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст.11ЗУ "Про електронну комерцію"\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею. Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування»\~регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1\~ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування»\~одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб'єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв'язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом 172636 (а.с. 19), який зазначений у тексті договору у розділі "Підписи сторін". Таким чином, між ТОВ «ФК Є ГРОШІ» і [PERSON] було укладено договір позики на умовах фінансового кредиту. Згідно ч. 1\~ст.\~1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач зобовязання не виконав, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості в сумі 2000 грн. підлягають задоволенню. На підставі\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У зв'язку з викладеним, відповідач зобов'язаний сплатити позивачеві відсотки за користування кредитом у визначеному договором розмірі\~2% за кожен день користування позикою. Як вбачається з наданих позивачем розрахунків розмір процентів за період з 30 травня 2018 року по 19 жовтня 2018 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з суми поточної заборгованості у розмірі 2000 гривень, становить 5207 гривень 40 коп., які підлягають стягненню з відповідача. (а.с. 20-24). Статтею 546 ЦК України\~визначені види забезпечення виконання зобов'язання, зокрема, за частиною першою вказаною статті виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч. 1\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частинами 1,2 ст.551\~ЦК України встановлено,що предметом неустойки може бути грошова сума,рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, при цьому відповідно до ч. 3\~ст. 551 ЦК України\~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до правової позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду справі № 61-9749св18 від 20 червня 2018 року. Конституційний суд України у пункті 3 Рішення №7-рп/2013 иу справі № 1-12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно правового обовязку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, повязаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за просрочення виконання грошових зобовязань позичальниками фізичними особами. Суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру неустойки (пені) в сумі 7920 грн., оскільки нарахована сума неустойки є неспівмірною із сумою заборгованості і перевищує її розмір, що не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, що визначені у п. 6 ч. 1 ст.\~3; ч. 3 ст.\~509 ЦК України, а саме щодо справедливості, добросовісності та розумності і вважає за можливе її зменшити до 2000,00 грн. При цьому суд бере до уваги, що розмір пені, визначений позивачем, значно перевищує суму боргу, тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути неустойку у розмірі заборгованості за тілом кредиту у сумі 2000 гривень, приймаючи до уваги і істотні обставини у відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України у вигляді відсутності негативних наслідків для позивача через просрочення виконання зобовязання. В зв'язку з чим необхідно змінити і загальний обсяг стягнутої судом заборгованості з 15127,40 грн. до 9207,40 грн. З урахуванням того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, яка [PERSON] добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 3571206771-006444 про надання позики від 30 травня 2018 року у розмірі 9207 гривень 40 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2000 гривень, заборгованості за процентами у розмірі 5207 гривень 40 коп., заборгованості за пенею у розмірі 2000 гривень. Суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування йому витрат на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. задоволенню не підлягають з наступних підстав. Частиною 1\~ст. 133 ЦПК України\~визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Пунктами 1, 2 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~встановлено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Пунктом 1 частини 3\~статті 133 ЦПК України\~передбачено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2\~ст. 15 ЦПК України\~представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч.ч. 1,2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивачем на підтвердження здійснення ним витрат на правничу допомогу надано копію договору про надання юридичних послуг № 01/08-1 від 01.08.2018 року, укладеного між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON], копію акта приймання-передачі наданих послуг № 01/08-2 від 01 серпня 2018 року, року між позивачем та ФОП [PERSON], копію платіжного доручення № 1523 про перерахування позивачем на рахунок ФОП [PERSON] грошових коштів у розмірі 1500,00 грн., однак\~статтею 137 ЦПК України\~відшкодування витрат, повязаних з правничою допомогою представника, який не є адвокатом, не передбачено. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову позивачеві у задоволенні позову в цій частині вимог. На підставі ч. 1 ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 1 762 грн. (а.с. 1). Загальна сума понесених позивачем судових витрат складає 9207 гривень 40 копійок. З урахуванням того, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у загальному розмірі 1993 гривень 94 коп. (15127,40 грн. : 9207,40 грн.= 1,64 грн. 1762,00 грн. : 1,64 грн. = 1074 гривні 40 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial