Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просила суд ухвалити рішення, яким поновити їй строк позовної давності для звернення в суд з позовом про визнання частково недійсним Свідоцтва про право власності на будинковолодіння та рішення виконавчого комітету Сваричівської сільської ради Рожнятівського району; визнати частково недійсним Свідоцтво про право власності на будинковлодіння, видане 25.10.2002 р. Сваричівською сільською радою Рожнятівського району Івано-Франківської області [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] в частині оформлення права власності на 1/2 частину спадкового домоволодіння; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Сваричівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області № 37 від 08.10.2002 р. про оформлення права власності за [PERSON] на житловий будинок в [ADDRESS] ; встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] та після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] в с.Сваричів Рожнятівського району ; визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, огорожі, воріт та криниці, який знаходиться в [ADDRESS]; зняти з реєстрації в реєстраційній службі Рожнятівського районного управління юстиції житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS]. Судові витрати покласти на відповідача. В процесі розгляду справи, позивачкою подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона просила крім заявлених вимог, поновити їй строк позовної давності для звернення в суд з позовом про визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] 01.04.2005 року; визнати недійсним заповіт, складений [PERSON], яка померла [INFO]., посвідчений 01.04.2005 р. Данилюк Г.В., секретарем Сваричівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області за реєстром № 55; визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] 15.10.2014 р. Ничипорук І.Б., державним нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори за реєстром № 1-811 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS]. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що її батько [PERSON], помер [INFO], а мати [PERSON], померла [INFO].Батьки постійно проживали в [ADDRESS]. Після смерті батьків відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку, площею 52,2 кв.м., огорожі, воріт та колодязя, що знаходиться в [ADDRESS] інвентаризаційною вартістю 32 362 гривні. Дане домоволодіння належало її батькам згідно записів в погосподарських книгах Сваричівської сільської ради Рожнятівського району за 1967 -2000 роки, за різними особовими номерами. До 1980 року домоволодіння було зареєстровано за батьком та за мамою як 1/2 житлового будинку, стайня та стодола. Вважає, що вона, позивачка, після смерті батьків як дочка є спадкоємцем за законом. Також спадкоємцем після смерті батьків була її сестра [PERSON], яка померла [INFO]. На час відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] спадщину прийняли вона, її мама та сестра, вступивши у володіння та управління спадковим майном. Вона разом з своєю сім'єю проживала в частині житлового будинку (кімнаті 1-3, площею 17,1 кв.м. та користувалася 1/2 частиною коридору 1-1, площею 5,5 кв. м.), а також користувалася господарськими будівлями - стайнею та стодолою, які в дев'яностих роках знесли і разом з чоловіком [PERSON] на їх місці збудували нові. В даній частині житлового будинку вони проживали до 1983 року поки не закінчили будівництво свого нового житлового будинку. Таким чином після смерті батька [PERSON], кожний із спадкоємців мав право на 1/3 частину спадкового домоволодіння. Після смерті [PERSON], вона також вступила в управління та володіння спадковим майном, в шестимісячний строк забрала її особисті речі: шерстяну велику хустку, три малі польські хустини, спідницю, вишиту запаску, посуд, дві великі та одну малу ікони, настінні вишивки, шафу для посуди (креденс), диван-ліжко. Також після смерті [PERSON], прийняла спадщину її сестра [PERSON], яка фактично проживала в житловому будинку. Таким чином після смерті [PERSON], вони з сестрою мали право на 1/6 частину спадкового домоволодіння (1/3 : 2 = 1/6), а виходячи з належних їм часток спадкового майна після смерті батька вони з сестрою мали право кожна на 1/2 частину домоволодіння. Після смерті [PERSON], спадкоємцем до 1/2 частини домоволодіння є відповідачка по справі, її дочка [PERSON]. На даний час їй стало відомо, що її сестра [PERSON], на підставі рішення виконавчого комітету Сваричівської сільської ради Рожнятівського району № 37 від 08.10.2002 р. згідно Свідоцтва про право власності на будинковолодіння, виданого 25.10.2002 р. сільською радою оформила право власності на спадкове домоволодіння. Оскільки, [PERSON], оформила право власності на ціле спадкове домоволодіння, то вона порушила її, позивачки майнове право на 1/2 частину спадкового домоволодіння, тому вказане Свідоцтво про право власності на будинковолодіння підлягає визнанню частково недійсним в цій частині, та рішення виконкому сільської ради, на підставі якого виданий правовстановлюючий документ на майно. Вважає, що заповіт, складений [PERSON], яка померла [INFO]., посвідчений 01.04.2005 р. Данилюк Г.В., секретарем Сваричівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області за реєстром № 55 є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки [PERSON], не була законними власником майна. Так само, видане на підставі вказаного заповіту Свідоцтво про право на спадщину на відповідачку є незаконним. У судовому засіданні позивачка позовні підтримала та крім цього суду пояснила, що її житловий будинок, в якому вона проживає зараз, знаходиться поряд зі спірним. У зв"язку з тим, що у 1978 році вона бажала збудувати житловий будинок, в якому проживає зараз, частину спірного зараз будинку вони з чоловіком розібрали, і на його місці побудували новий будинок. Після смерті [INFO] свого батька [PERSON] вона, позивачка, не оформила спадщину у встановленому законом порядку, оскільки в спірному будинку залишилася проживати мати [PERSON] .- [PERSON], яка хворіла і тому вона, [PERSON], не хотіла ставити перед хворою питання про поділ спадщини, щоб не погіршилося її здоров"я. Крім цього, не зважаючи на те, що в спірному будинку вона, [PERSON], не проживає з 1983 року, а приходила в будинок як гість [PERSON], завжди вважала, що оформити спадщину не запізно будь-коли. Незважаючи на те, що частина спірного будинку знесена нею у зв"язку з будівництвом у 1978 році на його місці нового будинку, в якому вона проживає зараз, вважає, що вона має право на половину іншої частини спірного будинку. Після смерті у 2000 році своєї матері [PERSON], вона взяла як пам"ятку та на згадку майно, яке вказане в позовній заяві. Крім цього користувалися криницею.Зазначені обставини дають підстави стверджувати, що таким шляхом вона прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] Просить визнати незаконними вищевказані правовстановлючі документи тільки з наведених в позовній заяві підстав, а не з підстави, що згідно Свідоцтва на забудову в сільських населених пунктах від 24.07.1978 року, спірний будинок підлягає зносу. Відповідачка [PERSON], проти позову заперечила, пояснила, що її мати успадкувала спірний будинок після смерті батьків, а вона в свою чергу за заповітом матері. Вона вважає, що позивачка розпорядилася своєю спадщиною, оскільки розібрала частину житлового будинку, що належав її батькам. Враховуючи те, що [PERSON], помер [INFO] то позивач для прийняття спадщини повинна була вступити в управління або володіння спадковим майном, або подати державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини до 26.03.1970 року. В іншому випадку вона вважалась такою, що не прийняла спадщину. Заперечує проти встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] у судовому порядку, оскільки з моменту закінчення строку на прийняття спадщини минуло більше 44 років. Що стосується вимоги про визнання недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане їй 15.10.2014 року та визнання недійсним заповіту складеного [PERSON] 01.04.2014 року, то вони також є безпідставними, оскільки будинковолодіння належало на праві приватної власності її мамі - [PERSON], а заповіт було складено [PERSON] 01.04. 2005 року та посвідчено Сваричівською сільською радою із дотриманням норм законодавства України. Представник Сваричівської сільської ради в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, однак будучи допитаним в судовому засіданні позов не визнав. Вважає, що рішення виконкому №37 Сваричівської сільської ради прийнято у чіткій відповідності до норм законодавства. Просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON]- племінниця [PERSON] суду дала показання про те, що вона не знає хто із сторін брав майно померлої [PERSON] як спадщину. Свідок [PERSON],-яка доводиться кумою позивачки, суду дала показання про те, що [PERSON] здійснювала прибудову до спірного будинку, а пізніше збудувала свій будинок і з того часу проживає там. Свідок [PERSON], суду дала показання про те, що [PERSON]брала після свої матері хустку. Свідок [PERSON], - онучка позиваки суду дала показання про те, що її мама взяла зі спірного будинку хустину, диван і креденц. Свідок [PERSON],дав показання про те, що як сусід допомагав позивачці в будівництві. Свідок [PERSON], суду дала показання про те, що [PERSON]доводиться жінкою її двоюрідного брата. Позивачка та її мама [PERSON] спільно користувалися стайнею. Свідок [PERSON]-зять позивачки, суду дав показання про те, що після смерті [PERSON] забрав зі спірного будинку диван та креденц, який використовує зараз.[PERSON].брала з будинку якісь рушники та інше майно. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON], до задоволення не підлягає виходячи з наступного. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін. Згідно з ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко -і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин,що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин,які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України,положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов"язків,що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Судом встановлено,що правовідносини між сторонами,тобто спадкові правовідносини виникли у 1969 році, під час дії ЦК Української РСР 1963 року, тому до цих правовідносин слід застосовувати і норми Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З пояснень сторін в судовому засіданні судом встановлено,що спірним, спадковим майном є будинковолодіння [ADDRESS], яке належало [PERSON],який помер [INFO], та [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.9,10, 17-24). Зазначені обставини жодною із сторін не оспорюється. Копіями виписок з погосподарських книг Сваричівської сільської ради підтверджено, що після смерті [INFO] [PERSON], в одній частині спадкового, в даний час спірного будинковолодіння проживала [PERSON],а також з нею до [INFO] , тобто до дня свої смерті, проживала [PERSON] ( а.с.17-29). В іншій частині цього будинку проживала позивачка [PERSON] разом зі своєю сім"єю ( а.с.30-42). Поясненнями сторін та Свідоцтвом на забудову в сільських населених пунктах Івано-Франківської області підтверджено, що після отримання у 1978 дозволу на будівництво будинку, [PERSON] спільно з позивачкою [PERSON] знесли частину житлового будинку в якому проживали ( а.с.49), і збудували новий будинок, який отримав адресу - [ADDRESS].Зазначену обставину підтвердила і позивачка. Аналогічне по суті доказано і технічним паспортом на житловий будинок,який виданий 12.07.1988 року та яким підтверджено, що власниками житлового будинку, що по [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON].(а.с.168-171). Таким чином, успадковану після смерті [PERSON] частину домоволодіння позивачка знесла. Технічним паспортом на житловий будинок, який виданий 12.07.1988 року підтверджено, що власниками житлового будинку, що по [ADDRESS] є [PERSON]та [PERSON] (а .с.165-167). Згідно Свідоцтва про право власності на будинковолодіння, виданого 25.10.2002 р. сільською радою, дочка [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Сваричівської сільської ради Рожнятівського району № 37 від 08.10.2002 р. оформила право власності на вказане домоволодіння (а.с. 15,16). 01 квітня 2005 року в.о. секретаря Сваричівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області Матіщук Л.В., було посвідчено заповіт [PERSON], яка заповіла все належне їй майно своїй дочці [PERSON], заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за № 55 (а.с.69). [INFO] [PERSON], померла (а.с.11). 15.10.2014 року державним нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Нечипорук І.Б., за реєстром № 1-811 [PERSON], видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] ( а.с.70). Відповідно до вимог ст.549 ЦК України 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Суд вважає, що позивачкою не представлено належних доказів щодо вступу нею в управління спадковим майном після смерті [PERSON] Показання вищенаведених свідків про те,що [PERSON]прийняла спадщину після смерті [PERSON]шляхом забрання частини особистих речей останньої, суд оцінює критично з огляду на родинні стосунки між свідками та позивачкою, і тому не вважає ці показання належними доказами, які б підтверджували факт прийняття нею спадщини. Показання цих свідків спростовуються і поясненнями самої позивачки про те, що вона з 1983 року і по даний час в спірному будинку не проживає, а [PERSON]померла у 2000 році. З часу смерті [PERSON] до пред"явлення [PERSON]позову пройшло 14 років, позивачка не представила доказів про належність померлій речей, які вона включає до спадковї маси, як не надала доказів про їх існування взагалі. Не проживаючи у спірному будинку, як стверджує позивачка більше тридцяти років, вона таким чином знала про оформлення [PERSON] у 2002 році права на спірне домоволодіння, а тому її доводи про прийняття спадщини шляхом вступу у володіння спадковим майном та можливістю оформлення права на спадкове майно в будь-який час, а також вимога про визнання незаконними рішення виконавчого комітету Сваричівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області № 37 від 08.10.2002 р., та Свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 25.10.2002 року є необгрунтованими. Оскільки вищезазначені докази дають підстави суду стверджувати, що [PERSON], на день смерті була законним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS], то вимоги [PERSON] про визнання заповіту від 01.04.2005 року ( а.с.69) та виданого на його підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом ( а.с.70), недійсними, а також вимога про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння, що по [ADDRESS], також є безпідставними. Згідно ст.71 ЦК України 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено ( позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до вимог ст.80 цього Кодексу закінчення строку позовної давності до пред"явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Встановлені законом строки позовної давності та порядок їх обчислення не можуть бути змінені угодою сторін (ст.73 ЦК 1963 року), а суд повинен при розгляді спору застосувати позовну давність незалежно від заяви сторін(ст.75 ЦК України 1963 року). З огляду на зміст ст.ст.71,80 ЦК України 1963 року їх положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватися лише у випадках, коли буде доведено існування самого суб"єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено,що у позивача немає суб"єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось,суд повинен відмовити в позові не через пропущений строк позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової норми. Аналогічне по суті правило закріплено ст.ст.256, 257, 267 ЦК України. Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові ( ч.4 ст.267 ЦК України). Позивачкою не представлено жодних доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення з позовом до суду щодо визнання недійсними рішення виконавчого комітету Сваричівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області № 37 від 08.10.2002 р., Свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 25.10.2002 року, та заповіту від 01.04.2005 року ( а.с.69) . Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що [PERSON] не представила належних доказів про порушення її прав на спадкове майно після смерті батьків. Відмова в задоволенні вищезазначених позовних вимог, є підставою для відмови в задоволенні вимоги про зняття з реєстрації в реєстраційній службі Рожнятівського районного управління юстиції житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS]. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 529, 530, 549 ЦК України в редакції 1963 року,

Outcome: dismissed