Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

У червні 2018 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні власністю позивача, а саме нежитловою будівлею гаражу (літ."А") загальною площею 17,10 кв.м, що знаходиться на вул. Богомольця Олександра академіка, 9-А в м.Чернівцях, зобов'язавши відповідача звільнити це приміщення від речей та предметів, що знаходяться в ньому та не чинити будь-яких перешкод у користуванні гаражем. Представник позивача в суді просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог. Відповідачка в суді проти позову заперечила, посилаючись на те, що спірне майно є її власністю, а тому вона в законний спосіб ним користується. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівців від 02.07.2018р. було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін у справі. Відповідно до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. 14.06.2018р. від відповідача поступила заява із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з підстав, викладених у заяві. Ухвалою суду від 23.07.2018р. розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на Ухвалою суду від 03.08.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень\~ст. 12 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована\~Законом від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 Конвенції"\~і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з вимогами\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування\~заходів забезпечення позову. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що\~об'єкт нерухомого майна (гараж) літ."А" загальною площею 17,10 кв.м, що на вул. Богомольця Олександра академіка, 9-А в м.Чернівцях належить позивачу [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу, укладених між ним та [PERSON] 01.06.2018р. за ціною 74966,00 грн., що посвідчені та зареєстровані в реєстрі за №13220 та №13238. Право власності продавця [PERSON] на нежитлове приміщення зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №22398694 та №22370609, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1351120073101, що підтверджується витягами з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності №97535355 та №97701970, виданими приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] від 16.09.2017р. та 19.09.2017р. На підставі укладених договорів купівлі-продажу право власності позивача на придбане ним майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягами з Державного реєстру від 01.06.2018р. за №126050599 та №126091152. Відповідно до ст. ст. 182, 210 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до частини другої ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено, що станом на момент звернення до суду позивачу належить на праві власності нерухоме майно (гараж літ. "А"), що знаходиться за адресою: м.Чернівці, вул. Богомольця Олександра академіка, 9-А. Позивач є власником такого нерухомого майна на підставі договорів купівлі-продажу від 01.06.2018р., право власності позивача зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується наданими позивачем витягами з реєстру. Таким чином, суд приходить до висновку, що майно, придбане позивачем за вказаними вище договорами купівлі-продажу від 01.06.2018р., набуто ним в законний спосіб. Стаття 41 Конституції України проголошує, що право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як передбачено ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Як передбачено ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що відповідачка без законних на те підстав користується спірним майном. В судовому засіданні відповідачка не заперечувала той факт, що чинила перешкоди позивачу у доступі до нежитлової будівлі гаражу, де зберігає належній їй речі, оскільки вважає це майно належним їй, але будь-які правовстановлюючі документи у неї відсутні, що вбачається з досліджених судом доказів та сумніву у суду не викликає. Що стосується заперечень відповідача, то суд їх до уваги не приймає, як такі є безпідставними та необґрунтованими. Твердження сторони відповідача про те, що відповідачка користується не гаражем, а сараєм, та в цьому приміщенні ніколи не зберігався транспортний засіб суд вважає неспроможними, оскільки таке твердження спростовується доказами, наданими позивачем, зокрема фотографією, з якої видно, що в гаражі зберігався транспортний засіб марки Mazda CX-5 державний номер [NUMBER], який належить [PERSON], яка є донькою попереднього власника гаража [PERSON]. У відповідності до абз. 2 п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. №5, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. В судовому засіданні позивачем доведено та встановлено судом, що позивач є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м.Чернівці, вул. Богомольця Олександра академіка, 9-А (літ. А"), загальною площею 17,10 кв.м., однак, відповідач своїми діями перешкоджає законно володіти таким майном, порушуючи право власності позивача. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014р. №5 задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Виходячи з сукупності з'ясованих обставин по справі, досліджених доказів, суд вважає, що право позивача є порушеним, а відтак підлягає захистові, шляхом зобов'язання відповідачки усунути позивачеві перешкоди в користуванні та розпорядженні майном та звільнити приміщення гаражу. Відповідачем не оспорюється право власності позивача на спірний гараж. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004р. №15-рп/2004 у справі №1-33/2004. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved