Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" звернувся до Рівненського міського суду із цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 02 жовтня 2006 року [PERSON] отримав від банку кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30 вересня 2014 року має заборгованість 17 886,39 грн. На даний час продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. 29 січня 2015 року представник відповідача подав до суду заперечення в яких вказав, що як зазначено в змісті позовної заяви, у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30 вересня 2014 року має заборгованість 17 886,39 грн. Вказані суми заборгованості підтверджені, з точки зору позивача, долученим розрахунком заборгованості. Однак, в змісті позовної заяви відсутнє зазначення на той факт, що банком вже мало місце звернення до суду з приводу стягнення з [PERSON] заборгованості по даному кредитному договору, результатом розгляду якого Рівненським міським судом стало постановлення рішення від 21 листопада 2011 року по справі №2-4406/11. В змісті даного рішення суду, яке набуло чинність, зазначено, що станом на 31 жовтня 2011 року по кредитному договору б/н від 02 жовтня 2006 року у [PERSON] є заборгованість у розмірі 13 584,50 грн. Таким чином, повторне заявлення даних вимог до відповідача є неправомірним, безпідставним та необґрунтованим, а також таким, яке заявлено з порушенням строку пред'явлення вимоги. [PERSON] в 2011-2012 роках було сплачено суму заборгованості по даному кредитному договору в розмірі та сумах, які йому вказали співробітники банку. Однак, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що банком була врахована не вся сума сплачених ним коштів. Попри наявності рішення суду від 21 листопада 2011 року про стягнення з відповідача заборгованості по даному кредиту, позивач згідно долученого розрахунку, наростаючим підсумком продовжував нараховувавти йому поточну заборгованість за кредитом, нараховував поточні проценти та проценти за прострочену заборгованість, що є безпідставним та необґрунтованим рішенням. В змісті позовної заяви не зазначено та не обґрунтовано підстави застосування позивачем підвищеної відсоткової ставки за допущення прострочення при користуванні [PERSON] кредитними коштами, хоча розрахунок заборгованості станом на 30 вересня 2014 року проведений саме з урахуванням подвійної % ставки за користування кредитними коштами з урахуванням прострочення повернення коштів з кредитного ліміту. На підставі викладеного вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] необґрунтованими, безпідставними та недоведеними, а відтак просить відмовити в їх задоволенні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, за мотивів викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у запереченні та пояснив, що по даному боргу вже існує рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором та штрафів. Відповідачем частково погашено суму заборгованості відповідно до рішення суду. Однак позивач продовжує нараховувати поточну заборгованість за кредитним договором. Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 02 жовтня 2006 року [PERSON] отримав від банку кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ "ПриватБанк" на ПАТ КБ "ПриватБанк", про що зазначено у п. 1.1. Статуту ПАТ КБ "ПриваБанк". 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. В судовому засіданні встановлено, що Банк взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі. Зазначене сторонами не оспорюється, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню. З моменту отримання кредиту позичальник належним чином не виконував умови договору, кредит повністю не погасив, відсотки та комісію за користування кредитом не сплатив. Факт порушення зобов'язань встановлено також рішенням Рівненського міського суду від 21.11.2011 року по справі №2-4406/11, яким вирішив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором від 02 жовтня 2006 року №б/н в розмірі 13 584,50 грн. В п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" за №5 від 30.03.2012 року вказано наступне : "зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначенні у ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 ЦК України". Відповідно до ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачувати проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12-ти місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Згідно ст. 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Як слідує з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Представник позивача надав суду розрахунок заборгованості, у відповідності до якого заборгованість [PERSON] перед банком станом на 30 вересня 2014 року становить: заборгованість за кредитом у сумі 6767,46 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом у сумі 9791,01 грн., штраф в розмірі 500,00 грн. та 827,92 грн. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, а відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості підлягає до часткового задоволення, а саме у розмірі 16 558,47 грн., з яких 6 767,46 грн. - заборгованість за кредитом; 9 791,01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Що стосується стягнення штрафів по вищевказаному кредитному договорі, то оскільки він вже стягувався по рішенні суду від 21 листопада 2011 року, то в даному випадку стягненню не підлягає. У відповідності ст. 88 ЦПК України, підлягає стягнення із відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial