Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

ККП "Маріупольтепломережа" звернулось до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . Згідно особового рахунку № [NUMBER] , опалювальна площа вказаної квартири становить 54,41 кв.м. Позивач надає відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, за користування якими здійснюється нарахування згідно тарифів. Так відповідач в порушенні чинних вимог законодавства, в період часу з 01.11.2015 року по 01.05.2019 року, не здійснював оплату у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 21 273,65 гривень. Так, з метою захисту свого порушеного права просив стягнути з відповідача на користь підприємства заборгованість за користування тепловою енергією у розмірі 21 273,65 гривень, 3% річних у розмірі 1136,16 гривень, інфляційні витрати в сумі 4211,80 гривень, а також понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 гривень. Відповідно до ухвали суду від 07.11.2019 року по справі відкрито провадження за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Представник позивача Кучерявих С.В., яка діє на підставі довіреності, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі у разі неявки відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи в спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 04.12.2018 року, у видачі судового наказу за заявою ККП "Маріупольтепломережа" про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією з відповідача, відмовлено (а.с. 5). За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, судом встановлено, що ККП "Маріупольтепломережа" є постачальником теплової енергії та гарячого водопостачання до квартири відповідача [PERSON] . Згідно з розшифровкою особового рахунку № [NUMBER] , наданого ККП "Маріупольтепломережа", заборгованість за користування тепловою енергією за період з 01.11.2015 року по 01.05.2019 року становить 21 273,65 гривень, 3% річних у розмірі 1136,16 гривень, інфляційні витрати в сумі 4211,80 гривень (а.с. 8-13). Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованість за користування тепловою енергією за період часу з 01.11.2015 року по 01.05.2019 року, в розмірі 21 273,65 гривень, 3% річних у розмірі 1136,16 гривень, інфляційні витрати в сумі 4211,80 гривень, а тому позов задовольняє. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, а саме: судового збору, враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1921,00 гривень, який документально підтверджений. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved