Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Лохвицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом. Позов мотивовано тим, що згідно договору купівлі-продажу від 09.09.2016 року, укладеного між позивачем та приватним підприємством "Інформаційно-консультативний центр БТІ", [PERSON] є власником нежитлового приміщення [ADDRESS] , яке складає 8/100 частин від нежитлової будівлі і становить 37,6 м.кв. Співвласником зазначеного приміщення є територіальна громада в особі Заводської міської ради, власність якої 58/100 частин зазначеного приміщення та ВАТ "По газопостачанню та газифікації" є власником 23/100 частин зазначеної нежитлової будівлі на підставі договору купівлі-продажу ВРВ 821055/821056 від 29.10.2010 року. Крім того, на підставі рішення Лохвицького районного суду від 20.01.2015 року [PERSON] була співвласником 11/100 частин нежилового приміщення за адресою: [ADDRESS] і за нею було визнано право власності на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , а після укладення договору купівлі-продажу від 01.07.2019 року зазначеної будівлі між [PERSON] та [PERSON] , остання стала власником одноособово нежитлової будівлі за адресою: буд . [ADDRESS] і складає 353,4 кв.м. Згідно рішення Заводської міської ради від 24.06.2019 року за № 63 було надано згоду на виділення 8/100 частки нерухомого майна в окремий самостійний об"єкт та присвоєння вказаному новоутвореному об"єкту загальною площею 37,6 кв.м на земельній ділянці 0,54 га з кадастровим номером 5322610600 51 005 0057 окрему адресу - [ADDRESS] . У належному позивачу приміщенні були влаштовані перегородки та оздоблені стіни, за рахунок чого загальна площа нежитлового приміщення змінилася і наразі становить 34,1 кв.м. Згідно висновку технічної можливості поділу об"єкта нерухомості від 05.08.2019 року нежитлового приміщення у будинку [ADDRESS] , яке складає 8/100 частин від нежитлової будівлі і становить 34,1 м.кв. може бути поділена, відокремлена і виділена в натурі. При зверненні позивача до державного реєстратора по питанню реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, їй було відмовлено, оскільки не було подано договір або рішення суду про поділ, або виділ в натурі частки майна, що перебуває у спільній частковій власності для всіх, або одного. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд винести рішення, яким виділити їй в натурі частину нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у спільній частковій власності і складає 8/100 частин будівлі загальною площею 34,1 кв.м. у окремий самостійний об"єкт нерухомого майна припинивши право спільної сумісної власності на зазначену частину майна та визнати за позивачем право власності на вказане майно. В судове засідання позивач не з"явилася, від представника надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач по справі Заводська міська рада в судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги визнають. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з"явилася з невідомих причин, належним чином повідомлена про розгляд справи через оголошення. Представник відповідача по справі ПАТ по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" в судове засідання не з"явився з невідомих причин, належним чином повідомлений про розгляд справи. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, щозгідно договору купівлі-продажу від 09.09.2016 року, укладеного між позивачем та приватним підприємством "Інформаційно-консультативний центр БТІ", [PERSON] є власником нежитлового приміщення [ADDRESS] , яке складає 8/100 частин від нежитлової будівлі і становить 37,6 м.кв. Співвласником зазначеного приміщення є територіальна громада в особі Заводської міської ради, власність якої 58/100 частин зазначеного приміщення та ВАТ "По газопостачанню та газифікації" є власником 23/100 частин зазначеної нежитлової будівлі на підставі договору купівлі-продажу ВРВ 821055/821056 від 29.10.2010 року. Крім того, на підставі рішення Лохвицького районного суду від 20.01.2015 року [PERSON] була співвласником 11/100 частин нежилового приміщення за адресою: [ADDRESS] і за нею було визнано право власності на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , а після укладення договору купівлі-продажу від 01.07.2019 року зазначеної будівлі між [PERSON] та [PERSON] , остання стала власником одноособово нежитлової будівлі за адресою: буд . [ADDRESS] і складає 353,4 кв.м. Згідно рішення Заводської міської ради від 24.06.2019 року за № 63 було надано згоду на виділення 8/100 частки нерухомого майна в окремий самостійний об"єкт та присвоєння вказаному новоутвореному об"єкту загальною площею 37,6 кв.м на земельній ділянці 0,54 га з кадастровим номером 5322610600 51 005 0057 окрему адресу - [ADDRESS] . У належному позивачу приміщенні були влаштовані перегородки та оздоблені стіни, за рахунок чого загальна площа нежитлового приміщення змінилася і наразі становить 34,1 кв.м. Згідно висновку технічної можливості поділу об"єкта нерухомості від 05.08.2019 року нежитлового приміщення у будинку [ADDRESS] , яке складає 8/100 частин від нежитлової будівлі і становить 34,1 м.кв. може бути поділена, відокремлена і виділена в натурі. При зверненні позивача до державного реєстратора по питанню реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, їй було відмовлено, оскільки не було подано договір або рішення суду про поділ, або виділ в натурі частки майна, що перебуває у спільній частковій власності для всіх, або одного. Спірні правовідносини регулюються главою 26 ЦК України «Право спільної власності». Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень статті 356 ЦК України вбачається, що позивач та відповідач є суб`єктами спільної часткової власності. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України). Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ст. 364 ЦК України). Згідно ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Встановлено, що належні [PERSON] 8/100 частки нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] - є відокремленою часткою. Відсутність правовстановлюючого документу, що засвідчує право власності позивача на окремо виділену частку позбавляє її можливості відповідно до вимог чинного законодавства вчиняти правочини (без згоди іншого співвласника). Як врегульовано Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007р. № 55 (1.2.) поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Поділ майна між співвласниками є однією з підстав для припинення права спільної часткової власності. Таким чином, юридичним наслідком поділу майна завжди є припинення права спільної часткової власності між колишніми учасниками. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч.1 ст. 367 ЦК України, за домовленістю між ними. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За умовами ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість -одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved