Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

У травні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що 8 січня 1998 року на підставі договору купівлі-продажу (біржової угоди), зареєстрованого на "Біржа нерухомості "Дніпро" за № 2-1, придбала у [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , 24/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Також 8 січня 1998 року на підставі договору купівлі-продажу (біржової угоди), зареєстрованого на "Біржа нерухомості "Дніпро" за № 1-1, придбала у [PERSON] 24/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Право власності на 48/100 частин зазначеного домоволодіння було зареєстроване на її ім`я в КП "ДМБТІ" ДОР. З моменту придбання і до теперішнього часу вона здійснює володіння та користування 48/100 часток домоволодіння, сплачує комунальні послуги, здійснює поточні ремонтні роботи. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2008 року у справі № 2-1960/2008, яке набрало законної сили, було визнано дійсним договір купівлі-продажу 24/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , укладений 08.01.1998 року між нею і [PERSON] та зареєстрований на "Біржі нерухомості "Дніпро" за реєстровим номером 1-1, визнано за нею право власності на 24/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , 1/2 частину квартири № 1 , що складається із кухні-1, жилих кімнат 2, 3, 4 (39,1 кв.м.), житлова 19,55 кв.м., санвузлу-5, коридору-І, кладової-II, 1/2 частини вбиральні-З, гаражу та сараю И, 1/2 частини інших споруд № 1, 2, 6, 7, 14, 15, І, розташованих на земельній ділянці площею 825 кв.м. На підставі вказаного рішення 2 березня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Меншиковою К.О. було зареєстроване за нею право власності на 24/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Поряд із цим, у 2009 році рішенням суду було відмовлено у визнанні за нею права власності на 24/100 частин цього домоволодіння, придбаних у [PERSON] , у зв`язку з тим, що не було надано доказів її права власності чи користування земельною ділянкою. 19.11.2010 року на підставі рішення Дніпровської міської ради № 198/60 від 27.08.2010 року їй був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 392435. 22.10.2015 року між нею та співвласниками земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про поділ земельної ділянки, що є у спільній сумісній власності, згідно з яким у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.02.2016 року було зареєстровано її право власності на земельну ділянку площею 0,0436 га та присвоєно кадастровий номер 1210100000:04:091:0009. У 2019 році вона звернулася до державного реєстратора із заявою про реєстрацію на її ім`я права власності на 24/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , придбаних у [PERSON] . Але рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Меншикової К.О. від 11.03.2019 року їй було відмовлено у державній реєстрації права власності з тих підстав, що договір - купівлі продажу відповідно до ст. ст. 227, 242 ЦК УРСР 1963 року не був нотаріально посвідчений. На даний час вона не має можливості зареєструвати своє право власності. З 01.01.2013 року набув чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якого органи БТІ не виконують функцію з проведення державної реєстрацію речових прав на майно. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння на даний час неможливо з причини наявності запису про реєстрацію за нею права власності в КП «ДМБТІ» ДОР. Отже, посилаючись на те, що відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, при укладенні договору купівлі-продажу 24/100 частин домоволодіння було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, виконано всі умови договору, будь-яких заперечень щодо переходу до неї права власності не виникало, її прав власності було зареєстроване в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», крім того на даний час за нею у встановленому порядку зареєстровано право власності на земельну ділянку, відмовою державного реєстратора здійснити державну реєстрацію права власності порушуються її права, позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу (біржову угоду) 24/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , укладений 08.01.1998 року між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований за реєстром № 1-2 на товарній біржі «Біржа нерухомості «Дніпро», та визнати за нею право власності на 24/100 частин домоволодіння [ADDRESS] : 1/2 частину квартири № 1 , що складається із кухні - 1, жилих кімнат - 2,3,4 (39,1 кв.м.), санвузлу - 5, коридору - І, кладової - ІІ, 1/2 частини вбиральні - З, гаражу та сараю - И, 1/2 частини інших споруд № 1,2, 6, 7, 14, 15, І. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 30 травня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2019 року було залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Дніпровську міську раду, [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року виключено з числа третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову, [PERSON] та [PERSON] і залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, представником позивача надана заява про розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її виклик у судове засіданні неодноразово здійснювався шляхом розміщення оголошення на веб-порталі Судової влади України, оскільки останнє відоме місце проживання відповідача знаходить на тимчасово непідконтрольній території України, а саме у м. Макіївка Донецької області. Зважаючи на те, що відповідачем відзив на позов не наданий, судом проведено заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Меншикова Кристина Олександрівна в судове засіданні не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність. Треті особи[PERSON] та [PERSON] (співвласники домоволодіння) в судове засідання також не з`явилися, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, в яких зазначили, що не мають заперечень проти позову [PERSON] Третя особа - Дніпровська міська рада явку свого представника не забезпечила, письмових пояснень із запереченнями проти позову не надала. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що 8 січня 1998 року на Товарній біржі «Біржа нерухомості «Дніпро» між [PERSON] , який діяв на підставі доручення, посвідченого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 21.08.1995 року за № 208841, від імені [PERSON] , та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу (біржова угода), відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбала 24/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , які належать [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на частину домоволодіння, яке видане виконкомом Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 24.01.1997 року за № 25.3, - 1/2 частину квартири № 1 , яка складається з: кухня-1, жилі кімнати 2, 3, 4 (39,1 кв.м.) жилою площею 19,55 кв.м., санвузол-5, коридор-І, кладова-II, 1/2 частина вбиральні-3, гараж та сарай - И, навіс над И, 1/2 частина інших споруд - № 1, 2, 6, 7, 14, 15, І. Крім того, 8 січня 1998 року на Товарній біржі «Біржа нерухомості «Дніпро» між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу (біржова угода), відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбала 24/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , які належать [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на частину домоволодіння, яке видане виконкомом Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 24.01.1997 року за № 25.3, - 1/2 частина квартири № 1 , яка складається з: кухня-1, жилі кімнати 2, 3, 4 (39,1 кв.м.) жилою площею 19,55 кв.м., санвузол-5, коридор-І, кладова-II, 1/2 частина вбиральні-3, гараж та сарай -И, навіс над И, 1/2 частина інших споруд - № 1, 2, 6, 7, 14, 15, І. Зазначені договори купівлі-продажу (біржові угоди) були зареєстровані на Товарній біржі «Біржа нерухомості «Дніпро» за № 1-2 та № 1-1 відповідно. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2008 року у справі № 2-1960/2008, яке набрало законної сили 24.11.2008 року, було визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - 24/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , укладений 08.01.1998 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований на "Біржі нерухомості "Дніпро" за реєстровим номером 1-1, а також визнано за [PERSON] право власності на 24/100 частин домоволодіння [ADDRESS] : 1/2 частина квартири № 1 , що складається із кухні-1, жилих кімнат 2, 3, 4 (39,1 кв.м.) житлова 19,55 кв.м., санвузлу-5, коридору-І, кладової-II, 1/2 частини вбиральні-З, гаражу та сараю И, 1/2 частини інших споруд № 1, 2, 6, 7, 14, 15, І, розташованих на земельній ділянці площею 825 кв.м. Разом із тим, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2009 року у справі № 2-816/2009 р. було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Дніпровська міська рада, про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на 48/100 частин домоволодіння [ADDRESS] з тих підстав, що позивачем не надано документів, які підтверджують право власності чи користування земельною ділянкою (згідно технічного паспорту встановлена самовільний захват земельної ділянки). Як вбачається з матеріалів справи, 2 березня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу (біржової угоди) серія та номер 1-1, зареєстрованого 08.01.1998 року Товарною біржею «Біржа нерухомості «Дніпро», та заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2008 року у справі № 2-1960/2008 р., за [PERSON] приватним нотаріусом Меньшиковою Кристиною Олександрівною було зареєстроване право власності на 24/100 частин домоволодіння: 1/2 частина квартири № 1 , що складається із кухні-1, жилих кімнат 2, 3, 4 (39,1 кв.м.) житлова 19,55 кв.м., санвузлу-5, коридору-І, кладової-II, 1/2 частини вбиральні-З, гаражу та сараю И, 1/2 частини інших споруд № 1, 2, 6, 7, 14, 15, І. В той же час рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Меншикової К.О. від 11 березня 2019 року у державній реєстрації за [PERSON] права власності на інші 24/100 частини домоволодіння по [ADDRESS] було відмовлено з тих підстав, що договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально. Також як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2010 року [PERSON] на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 27.08.2010 року № 198/60 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 392435, згідно з яким вона є співвласником земельної ділянки площею 0,0986 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з договором про поділ земельної ділянки, що є у спільній сумісній власності, укладеним 22 жовтня 2015 року між співвласниками земельної ділянки площею 0,0986 га по [ADDRESS] (кадастровий номер 1210100000:04:091:0004) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та посвідченим приватним нотаріусом Плахотіним М.П. в реєстрі за № 1812, [PERSON] належить ділянка № 2 - 44/100 частин земельної ділянки площею 0,0436 га. Так, 12.02.2016 року право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0436 (кадастровий номер 1210100000:04:091:0009) по [ADDRESS] було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Заявляючи позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу (біржової угоди) дійсним та визнання права власності на 24/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , позивач посилається на те, що оскільки договір не був нотаріально посвідчений, а компетентні органи, до повноважень яких належить реєстрація права власності, відмовляються визнавати на сьогодні правочин дійсним, вона не може реалізувати свої права власника цього майна. Вирішуючи зазначений спір, суд виходить з того, що правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року та Законом України «Про товарну біржу». Зокрема, відповідно до пункту 4 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, оскільки спірний договір укладено 8 січня 1998 року, до спірних правовідносин необхідно застосувати ЦК УРСР. Відповідно до статті 4 ЦК УРСР цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно статті 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. На час укладення спірного договору чинним був Закон України «Про товарну біржу», відповідно до статті 15 якого (в редакції на час укладення спірного договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Суд вважає доведеним, що при вчиненні 8 січня 1998 року правочину - договору купівлі-продажу 24/100 частин домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] , дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу частини домоволодіння. Зазначене підтверджується, зокрема, тим, що протягом всього часу володіння та користування позивачем частиною домоволодіння по [ADDRESS] ), тобто з 1998 року, її право власності ніким не оспорювалося. Згідно з пунктом 4 договору продаж здійснено за 7216,50 грн., які продавець повністю отримав від покупця до підписання цього договору. Більш того, рішенням суду за нею визнано право власності на інші 24/100 частин цього ж домоволодіння (1/2 частину квартири № 1 ), яка була набута на підставі аналогічного договору (біржової угоди). Згідно з листом Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 26.12.2018 року № 1954 станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційні справі містяться відомості про право власності [PERSON] на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] : 24/ 100 частин - на підставі договору купівлі-продажу від 08.01.1998 року, зареєстрованого на Товарній біржі «Біржа нерухомості «Дніпро» в реєстрі за № 1-1, та 24/100 частин - на підставі договору купівлі-продажу від 08.01.1998 року, зареєстрованого на Товарній біржі «Біржа нерухомості «Дніпро» в реєстрі за № 1-2 (зазначені відомості зареєстровані 17.02.1998 року КП «ДМБТІ» ДОР та записані в реєстрову книгу 602 за реєстровим № 51). Таким чином, суд вважає, що в даному випадку правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення, оскільки законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання цього договору на товарній біржі. Відтак, підстав сумніватися в дійсності договору купівлі-продажу, укладеного 8 січня 1998 року між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрованого на Товарній біржі «Біржа нерухомості «Дніпро» за реєстром № 1-2, в суду немає. Частиною другою статті 47 ЦК УРСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовилися щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, враховуючи вищенаведені норми законодавства, а саме положення ст. 15 Закон України «Про товарну біржу», ст. 47 ЦК УРСР, а також те, що відомості про право власності позивача на спірне домоволодіння містяться у КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, таке домоволодіння розташоване на належній позивачу земельній ділянці, відповідачем не надано заперечень проти вимог позивача, інші співвласники домоволодіння не заперечують її право власності, суд вважає можливим позов [PERSON] задовольнити, визнавши дійсним договір купівлі-продажу (біржову угоду) 24/100 частин домоволодіння [ADDRESS] : 1/ 2 частина квартири № 1 , що складається із кухні - 1, жилих кімнат - 2,3,4 (39,1 кв.м.), житлова 19,55 кв.м., санвузлу - 5, коридору - І, кладової - ІІ, 1/2 частини вбиральні - З, гаражу та сараю - И, 1/2 частини інших споруд № 1,2, 6, 7, 14, 15, І, укладений 08.01.1998 року між [PERSON] та [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , та зареєстрований на товарній біржі «Біржа нерухомості «Дніпро» за реєстром № 1-2, та визнавши за [PERSON] право власності на 24/100 частин домоволодіння [ADDRESS] : 1/2 частина квартири № 1 , що складається із кухні - 1, жилих кімнат - 2,3,4 (39,1 кв.м.), житлова 19,55 кв.м., санвузлу - 5, коридору - І, кладової - ІІ, 1/2 частини вбиральні - З, гаражу та сараю - И, 1/2 частини інших споруд № 1,2, 6, 7, 14, 15, І. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1439,28 грн. Згідно з частиною 1 статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1439,28 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved