Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, суду пояснили та в позовній заяві позивач зазначив, що з 21.10.2003 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25.11.2015 року, та яке набрало законної сили 11.12.2015 року. На підставі договорів купівлі-продажу від 11.02.2009 року [PERSON] набула у власність обєкт незавершеного будівництва (колишня закусочна «Рибниця»), відсоток готовності якого становив 26%, вартістю 38 328 грн., який знаходиться в с. Рожнів, вул. Шевченка, буд. 165а, Косівського району Івано-Франківської області, а також земельну ділянку площею 0,2740 га, надану для обслуговування викупленої будівлі (колишня закусочна «Рибниця»), за адресою: село Рожнів Косівського району Івано-Франківської області, кадастровий номер: 26:236:852:01:02:001:0233. І позивач, як чоловік, надавав нотаріально засвідчену згоду на придбання дружиною вказаних обєктів нерухомого майна. На вказану земельну ділянку [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 854184 від 14.09.2009 року. У 2011 році сторони в судовому порядку ділили спільне майно подружжя, в тому числі й об'єкт незавершеного будівництва (колишня закусочна «Рибниця») та земельну ділянку для його обслуговування. Ухвалами Косівського районного суду Івано-Франківської області від 24.02.2011 року та від 28.04.2012 року по цивільній справі № 2-238/2011р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна спільної сумісної власності подружися було затверджено мирову угоду. Згідно пункту 2 даної ухвали, [PERSON] було виділено та надано у власність, зокрема, об'єкт незавершеного будівництва (колишня закусочна «Рибниця») в с. Рожнів по вул. Шевченка, 165а та земельна ділянка площею 0,2740 га, цільовим призначенням для обслуговування викупленої будівлі (колишня закусочна «Рибниця»). Право власності на об'єкт незавершеного будівництва (колишньої закусочної «Рибниця») за наслідками договору купівлі-продажу та мирової угоди відповідач за собою не зареєструвала. Вказаний обєкт незавершеного будівництва, готовністю 26% і по даний час зареєстрований за колишнім власником [PERSON] Однак, після розподілу майна вони з відповідачкою й надалі проживали в шлюбі і за цей час обєкт незавершеного будівництва за рахунок спільних трудових та грошових затрат вони добудували. 27.11.2014 року [PERSON] здала його в експлуатацію та зареєструвала декларацію про готовність об»єкта до експлуатації. Згідно Декларації про готовність обєкта до експлуатації кафе «Рибниця» - дозвіл на виконання будівельних робіт видано інспекцією ДАБК в Івано-Франківській області 25.10.2010 року. Кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією становить 952 250 грн. Згідно технічного паспорту складеного станом на 10.11.2014 року кафе є двоповерховим будинком загальною площею 1260,9 кв.м. Право власності на даний час відповідачка за собою не зареєструвала. 01 жовтня 2015 року позивачем було підписано заяву, справжність підпису на якій посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим № 1032, згідно якої він стверджував, що нежитлова будівля «Кафе Рибниця», яке знаходиться в с. Рожнів, вул. Шевченка, Косівського району Івано-Франківської області та було побудовано ними під час шлюбу є особистою приватною власністю [PERSON] Однак, заявою від 09.02.2016 року, зареєстрованою в нотаріальній конторі 10.02.2016 року за № 10\\0116 позивач [PERSON] відкликав вищевказану заяву, про що також повідомив колишню дружину. Зважаючи на те, що даний об»єкт за час перебування їх у шлюбі істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат, а тому вважає, що його слід визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. А зважаючи на те, що у разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, позивач бажає в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на 37/100 частин, що становить 37 % обєкта завершеного будівництва - кафе «Рибниця», а за відповідачем - 63/100 його частини, що становить 63 % з розрахунку, що ((100%- 26% ):2 = 37%). Просять позов задоволити. Відповідачка [PERSON]\~та її\~представник адвокат\~[PERSON],\~в судовому\~засіданні позов\~не визнали,\~суду пояснили\~та відповідачка\~у відзиві\~на позов\~зазначила,\~що 25.11.2015\~року вони\~з позивачем\~розірвали шлюб\~з вини\~колишнього чоловіка.\~За ініціативою\~[PERSON],\~який виявив\~бажання оформити\~договором дарування\~передачу їй\~1/2\~майна,\~яке залишилась\~йому при\~укладенні мирової\~угоди між\~ними,\~а саме:\~1/2\~частини житлового\~будинку та\~1/2\~частини земельної\~ділянки.\~Оформленням угод\~по довіреності\~займалася матір\~відповідачки [PERSON]\~Позивач [PERSON]\~хотів в\~нотаріальному порядку\~вирішити також\~питання щодо\~нежитлового приміщення\~кафе «Рибниця»\~шляхом оформлення\~договору купівлі\~ продажу,\~однак,\~враховуючи,\~що правовстановлюючі\~документи на\~даний обєкт\~нерухомості не\~були виготовлені,\~зокрема нею\~не було\~зареєстровано право\~власності,\~хоч обєкт\~незавершеного будівництва\~кафе «Рибниця»\~по ухвалі\~Косівського районного\~суду від\~24.02.2011\~року виділений\~у її\~власність, то сторони договору погодилися, що [PERSON] подає заяву про те, що нежитлова будівля кафе «Рибниця», яке знаходиться в с. Рожнів вул. Шевченка Косівського району та було побудовано за час шлюбу є особистою приватною власністю [PERSON], а мати [PERSON], яка діяла в її інтересах візьме розписку про одержання ним коштів. На прохання [PERSON] текст розписки писала [PERSON], а [PERSON] власноручно підписав її, тобто факт отримання готівкою коштів у сумі 40\~000 доларів США [PERSON] підтвердив своїм підписом. Таким чином, позивач подав нотаріусу заяву від 01.10.2015 року справжність підпису [PERSON] на якій посвідчено приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу по реєстру №1032, згідно якої [PERSON] ствердив, що нежитлова будівля «кафе Рибниця», яке знаходиться в с. Рожнів, вул. Шевченка, Косівського району Івано-Франківської області та було побудовано під час шлюбу є особистою приватною власністю [PERSON] Однак, після оформлення договору дарування та отримання коштів [PERSON] звернувся до суду, спочатку із позовною заявою про визнання недійсним правочину внаслідок тяжких обставин на невигідних умовах, яка ухвалою суду від 22.02.2016р. за його заявою залишено без розгляду. Після цього [PERSON] звернувся з позовом в суд про визнання недійсними правочинів, що укладені у хворобливому стані ( ст.225 ЦК України) та вчинені під впливом помилки (ст.229 ЦК України). Рішенням Косівського районного суду від 21.06.2017 року було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними правочинів: договору дарування 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого в с. Рожнів Косівського району Івано-Франківської області по вул. Шевченка, 159 укладеного 01.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу по реєстру №1028 та договору дарування 1/2 земельної ділянки пл.0,14989га, що знаходиться за адресою: с. Рожнів, Косівського району Івано-Франківської області, кадастровий номер 262360001005072; та заяви від 01.10.2015 року справжність підпису [PERSON] на якій посвідчено приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу по реєстру №1032. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.09.2017 року рішення Косівського районного суду по даній справі було залишено без змін. В рішеннях судів першої та Апеляційної інстанції зазначено, що обставини справи свідчать, що [PERSON] на момент укладення оспорюваних договорів дарування діяв вільно, цілеспрямовано, свідомо і добросовісно, розумно та на власний розсуд, а також мав необхідний обсяг цивільної дієздатності. Щодо заяви від 01.10.2015 року, яка підписана [PERSON], то у рішеннях судів вказано, що справжність підпису посвідчено приватним нотаріусом за реєстрованим №1032, згідно якої [PERSON] ствердив, що нежитлова будівля «Кафе Рибниця», яке знаходиться в с. Рожнів по вул. Шевченка Косівського району було побудовано ними під час шлюбу є особистою приватною власністю [PERSON] Будь-яких претензій як моральних так і матеріальних до [PERSON] не має. Текст заяви [PERSON] прочитаний, її зміст зрозумілий і відповідає його волі в чому він і розписався. Просять в позові відмовити повністю. Вислухавши сторони, їх представників, та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право спільної сумісної власності подружжя регламентовано розділом 8 Сімейного Кодексу України. Зокрема, ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тотожне по змісту визначення спільної сумісної власності подружжя викладено і в ч.3 ст. 368 ЦК України, згідно до якої, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як було\~встановлено в\~судовому засіданні,\~та не\~заперечувалось сторонами,\~[PERSON] та\~[PERSON] перебували\~з 21.10.2003\~року у\~зареєстрованому шлюбі,\~який було\~розірвано рішенням\~Косівського районного\~суду від\~25.11.2015\~року,\~що набрало\~законної сили\~11.12.2015\~року (а.с.9),\~оскільки моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч.2 ст.114 СК України). За час даного шлюбу сторонами було набуто рухоме та нерухоме майно, поділ якого уже здійснювався між ними в судовому порядку у 2011 році, тобто під час їх перебування у шлюбі. Розділивши наявне у них майно, [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати в шлюбі разом однією сім»єю та спільно вкладали свої кошти і працю у поділене вже між ними майно, що також не заперечувалося сторонами в судовому засіданні. Відповідно до\~вимог ч.2\~ст.\~372\~ЦК України,\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Позивач [PERSON] будь-яких претензій до відповідачки [PERSON] щодо поділеного між ними судом майна не заявляє, однак вважає, що оскільки об»єкт будівництва (колишня закусочна «Рибниця»), що знаходиться за адресою вул. Шевченка, 165а, с. Рожнів, Косівського району на момент поділу майна в 2011 році становив лише 26% готовності, а за час шлюбу воно істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат, та на даний час його готовність становить 100 % і в дане будівництво ними було вкладено спільно зароблені із відповідачкою кошти, зокрема і його кошти від трудової діяльності за кордоном (Польщі), а тому із цих підстав вважає, що 74% даного будівництва, які не підлягали поділу між ними в 2011 році, слід розділити порівну тепер, і виділити йому у власність половину набутого майна, що становить 37/100 частини даного майна, а також і відповідно поділити земельну ділянку, площею 0,2740 га, надану для обслуговування даної будівлі у співвідношенні до частки у майні 37/100 частини. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, судом було встановлено наступне. Згідно договорів купівлі-продажу від 11.02.2009 року, посвідчених приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу [PERSON], укладених між [PERSON] та [PERSON], остання набула у власність обєкт незавершеного будівництва (колишня закусочна «Рибниця»), що знаходиться за адресою вул. Шевченка, 165а, с. Рожнів, Косівського району, відсоток якого становив 26%, а також земельну ділянку, площею 0,2740 га, надану для обслуговування даної будівлі (а.с.10-11 т.1). [PERSON] своєю заявою від 09.02.2009 року, посвідченою приватним нотаріусом [PERSON], надав згоду дружині [PERSON] на укладення нею вищеназваних договорів купівлі-продажу нерухомого майна. За наслідками розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільної сумісної власності подружжя, ухвалою Косівського районного суду від 24.02.2011 року (з урахуванням ухвали Косівського районного суду від 28.04.2012 року про внесення виправлення в ухвалу суду від 24.02.2011 року), між сторонами було затверджено мирову угоду, згідно пункту 2 якої [PERSON] виділяється та надається у власність об»єкт незавершеного будівництва (колишня закусочна «Рибниця») в с. Рожнів по вул. Шевченка 165а та земельна ділянка площею 0,2740 га з цільовим призначенням для обслуговування викупленої будівлі (колишня закусочна «Рибниця») (а.с. 13-16 т.1). Готовність же даного об"єкта будівництва кафе «Рибниця» становить 100 %, що стверджується Декларацією про готовність об"єкта до експлуатації, затвердженого управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області від 27.11.2014 року (а.с.41-44 т.1). Дана декларація особисто підписана [PERSON], яка своїм підписом підтвердила, що за подання не в повному обсязі та недостовірних даних, зазначених у декларації про готовність об"єкта до експлуатації, встановлена відповідальність відповідно до закону. При цьому, саме з тих мотивів, що тільки Державній архітектурно-будівельній інспекції України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду чинним законодавством надано повноваження визначати готовність (чи не готовність) об»єкта будівництва до експлуатації, тобто саме ДАБІ приймає в експлуатацію закінчені будівництвом обєкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність обєкта до експлуатації та повертає такі декларації) судом критично оцінено висновок експерта № 30-05-18 від 30.05.2018 року за результатами проведення будівельно-технічного дослідження (а.с.137-158 т.2), яким визначено, що ступінь будівельної готовності кафе «Рибниця» по вул. Шевченка 165а, в с. Рожнів, Косівського району, станом на момент дослідження становить 68%. Експертизу було проведено на замовлення відповідачки [PERSON] в 2018 році, хоча дана справа на час проведення експертизи вже більше 6-ти місяців перебувала у суді на розгляді (з 08.09.2017 року), і протягом цього часу відповідачкою жодного разу не заявлялося клопотання щодо призначення судом експертизи для визначення ступеня готовності об"єкта будівництва. А тому, результати висновку цієї експертизи судом беруться під сумнів, оскільки позивач немав особистого доступу до даного об"єкта будівництва, яке було завершене ще станом на 2014 рік, але складові конструкції якого могли бути частково демонтовані на замовлення [PERSON], після чого, провівши в 2018 році будівельно-технічну експертизу, експерт [PERSON] і дійшов вищенаведеного висновку щодо готовності об"єкта дослідження. Окрім того, згідно копії листа ДАБІ України в Івано-Франківській області від 20.06.2018 року (а.с.182 т.2), інспекцією надано вичерпну відповідь, що відповідно до даних внесених у зареєстровану декларацію № ІФ 143143310277, обєкт будівництва кафе "Рибниця" належить до III категорії складності та станом на 27.11.2014 року реєстрація декларації здійснювалася у Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року (у старій, редакції) і, відповідно до вимог цього Порядку прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації, зокрема щодо об'єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності. А згідно вимог цього Порядку станом на 27.11.2014 року видача сертифіката передбачалася у разі прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до IV і V категорії складності. Таким чином, судом було встановлено, що будівництво кафе Рибниця» в с. Рожнів, по вул. Шевченка 165а, Косівського району було завершене та готове до експлуатації ще в 2014 році, тобто саме в період перебування сторін у шлюбі. При цьому, слід зазначити, що право власності [PERSON] на дане майно не було зареєстровано належним чином саме з вини відповідачки. Посилання ж представника відповідачки [PERSON], зазначені нею у відзиві на позов (а.с.116-118) та запереченні (а.с.133-136 т.2) на те, що питання щодо належності об»єкта будівництва кафе «Рибниця» відповідачці [PERSON] сторонами вже було вирішено в 2015 році, були оцінені судом та відхилені з наступних підстав. Як видно із копії розписки [PERSON] від 01.10.2015 року (а.с.49 т.2), що не заперечили сторони, [PERSON] отримав від [PERSON], від імені якої діяла її мати [PERSON], 40 тисяч доларів США, автомобіль та два причепи як компенсацію за майно набуте в шлюбі, і водночас у розписці вказав, що ухвала суду № 2-238/2011 р. підлягає зміні, а саме: - 1/2 частини житлового будинку та належних до нього господарських будівель і споруд в с. Рожнів, вул. Шевченка 159, - 1/2 частини земельної ділянки в с. Рожнів по вул. Шевченка 159 площею 0,1499 га, - об»єкт незавершеного будівництва, який на даний час завершений і зданий в експлуатацію в с. Рожнів, вул. Шевченка, - земельна ділянка площею 0,2740 га в с. Рожнів, вул. Шевченка, - легковий автомобіль [NUMBER] належить [PERSON], [INFO] Ухвала суду вступила в законну силу і не може бути змінена розпискою. Того ж дня, [PERSON], своєю заявою від 01.10.2015 року, нотаріально посвідченою приватним нотаріусом [PERSON] за № 1032, ствердив, що спірна нежитлова будівля (кафе Рибниця» в с. Рожнів, по вул. Шевченка 165а, Косівського району) побудована ними під час шлюбу є особистою приватною власністю [PERSON] (а.с.47 т.2). Однак, як передбачено ч.4 ст. 372 ЦК України, договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, суд вважає, що домовленість сторін щодо поділу їх спільного майна переліченого у розписці та заяві [PERSON] (яку він не оспорює), на час її укладення не відповідала вимогам закону (це не був договір нотаріально посвідчений), та не може бути визнана судом як підстава для відмови у позові. Оскільки, як передбачено ч.1 ст. 219 та ч.1 ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору (одностороннього правочину) такий договір (правочин) є нікчемним. Тобто, суд не може посилатися на розписку та заяву [PERSON] як на належний доказ, який являє собою договір укладений між сторонами щодо поділу їхнього майна набутого у шлюбі. А також в розписці не вказано , що кошти, які отримав позивач були сплачені йому саме за його частку в кафе "Рибниця". Натомість, в судовому засіданні було доведено, що майно, в тій частині, яка вказана у позовних вимогах [PERSON] дійсно було набуто сторонами за час їх спільного проживання, шляхом істотного збільшення у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат. По-перше, вартість 26 % об»єкта будівництва кафе «Рибниця» на час його покупки в 2009 році становила 38327 грн., а на час прийняття в експлуатацію в 2014 році (ще під час перебування сторін у шлюбі) 952250 грн., з чим погодились обидві сторони спору. По-друге, позивачем було доведено наявність у нього доходів, за рахунок яких проводилось будівництво спірного майна, що стверджується копією Державного судового реєстру держави Польща, згідно якого [PERSON] є власником 90 часток Товариства з обмеженою відповідальністю MARINE, що розташоване на території держави Польща, місто Ломжа (а.с.33-40 т.1), від діяльності якого він отримував доходи, що стверджується копіями довідок про доходи ( а.с. 121-124 т.2). В пункті 1.11.4. Висновків ВСУ викладених в постановах прийнятих за результатами розгляду справ із підстав передбачених п.п.1,2,4 ч.1 ст. 355 ЦПК України за ІІ півріччя 2017 року висловлено наступну правову позицію. Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до обєктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою обєкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду обєктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як обєкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає зясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості обєкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як обєкта. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 8 листопада 2017 р. у справі № 6-1447цс17). Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив як факт набуття спірного майна (об»єкта будівництва кафе «Рибниця», що в с. Рожнів, по вул. Шевченка 165а, Косівського району) під час шлюбу, шляхом значного збільшення його вартості саме за рахунок завершення будівництва, так і факт того, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя. Тобто, сторона відповідача не заперечувала спільне будівництво даного майна, а намагалась довести в суді неможливість його поділу взагалі, посилаючись на те, що такий поділ між сторонами уже було здійснено в 2011 році, та додатково уточнено умови поділу майна в 2015 році. З приводу новоствореного нерухомого майна у Постанові Верховного Суду від 07.09.2016 року по справі № 6-47цс16 викладений наступний правовий висновок. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року. Таким чином, з вищенаведених мотивів, суд має достатньо підстав для визнання спірного майна [PERSON] та [PERSON] об"єктом спільної сумісної власності подружжя, і навіть не беручи до уваги приведені сторонами відсотки його готовності, зважаючи на свою теперішню вартість у порівнянні із вартістю при його покупці, воно може бути поділено між сторонами порівно, але так як позивач бажає тільки 37/100 його частини, а не 50/100 частини, суд, не виходячи за межі позовних вимог, задовільняє позов повністю. Положеннями ст. 89 ЗК України передбачено, що земельна ділянка\~може належати\~на праві\~спільної сумісної\~власності лише\~громадянам,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. У\~спільній сумісній\~власності перебувають\~земельні ділянки,\~зокрема, подружжя.\~Володіння,\~користування та\~розпорядження земельною\~ділянкою спільної\~сумісної власності\~здійснюються за\~договором або\~законом. Співвласники\~земельної ділянки,\~що перебуває\~у спільній\~сумісній власності,\~мають право\~на її\~поділ або\~на виділення\~з неї\~окремої частки,\~крім випадків,\~установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Що ж до позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на 37/100 частини земельної ділянки загальною площею 0,2740 га, кадастровий номер 26:236:852:01:02:001:0233 з цільовим призначенням для обслуговування викупленої будівлі (колишня закусочна «Рибниця»), розташованої в с. Рожнів вул. Шевченка, буд. 165а Косівського району Івано-Франківської області то дані вимоги також підлягають до задоволення, оскільки в ч.4 ст.120 ЗК України чітко вказано, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. А ч.1 цієї ж статті передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Окрім того, згідно вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~повязаних з\~розглядом справи. Оскільки позивач\~просить стягнути\~з відповідачки\~понесені ним\~судові витрати,\~які в\~даному випадку\~складаються лише\~із сплаченого\~ним судового\~збору в\~розмірі 3523,33\~грн.,\~то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суму сплаченого позивачем судового збору слід стягнути з [PERSON] Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 15, 16, 219-220, 321, 331, 346-347, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 62, 64, 69, 70 СК України, ст.ст. 89, 120 ЗК України та

Outcome: approved