Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

19 січня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія" Київводоканал" до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовної заяви позивач ПАТ "Акціонерна компанія" Київводоканал" зазначає, що відповідач отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , але у період з 1 квітня 2017 року по 30 листопада 2020 року він неналежним чином виконує свої зобов`язання щодо оплати даних послуг, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 3 812, 40 грн. Крім того позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми, що складає 160, 27грн. та збитки від інфляції - 303, 37 грн., а загалом 4 276, 04 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 січня 2021 року цивільну справу № 753/1154/21 передано судді Шаповаловій К.В. Ухвалою суду від 3 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання 23 лютого 2021 року. У судове засідання 23 лютого 2021 року з`явився представник позивача, відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується розпискою, яка міститься у матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи те, що відповідач ухвалу суду про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками отримав лише 12 лютого 2021 року, тобто станом на 23 лютого 2021 року не сплинув строк для подання відзиву на позов, судове засідання було відкладено на 18 березня 2021 року. 3 березня 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем невірно здійснено нарахування розміру суми, що підлягає сплаті за постачання холодної воду та водовідведення, оскільки позивачем не враховувались показники лічильника води, що встановлений у відповідача. Крім того, відповідач просив застосувати позовну давність до вимог позивача з 1 квітня 2017 року по 15 січня 2018 року. 2 березня 2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, в якому позивач вказав, що для корегування розрахунку витрат за постачання холодної води та водовідведення необхідно зняти фактичні показники лічильника, при цьому у відзиві відповідач не надав доказів фактичних показників лічильників, хоча б станом на день подання відзиву, що позбавляє позивача можливості здійснити перевірку вірності нарахувань коштів до сплати відповідачу. Стосовно позовної давності, позивач вказав, що оскільки відповідач частково у період з 1 квітня 2017 року по 15 січня 2018 року здійснював оплату наданих послуг такі дії відповідача свідчать про переривання позовної давності. У судове засідання 18 березня 2021 року з`явився представник позивача, відповідач не з`явився, від нього 17 березня 2021 року надійшла заява про можливість розгляду справи у його відсутність, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Судове засідання було відкладено на 8 квітня 2021 року. 6 квітня 2021 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення у справі, в яких викладені доводи на спростування доводів відповідача щодо невірного нарахування сум для сплати за постачання холодної води та водовідведення, а також щодо застосування позовної давності. Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. 8 квітня 2021 року сторони у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Враховуючи попередню заяву відповідача про можливість розгляду справи у його відсутність, а також належне повідомлення представника позивача про судове засідання на 8 квітня 2021 року, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи, суд вирішив проводити розгляд справи у відсутність учасників справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи учасників справи, викладені у письмових заявах, суд дійшов до наступного висновку. 15 червня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності від 28 квітня 2005 року [PERSON] (відповідач) є власником квартири [ADDRESS] . Згідно із пунктом 1.1 договору виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені договором. Пунктом 3.1 договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць, застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Позивач вказав, що оскільки відповідач несвоєчасно вносив кошти на оплату послуг з постачання холодної води та водовідведення, у нього за період з 1 квітня 2017 року по 30 листопада 2020 року виникла заборгованість в розмірі 3812,40 грн., які позивач просив стягнути з відповідача. Положення статей 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до статті 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги», пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно пунктів 5, 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Звертаючись до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості, ПрАТ «АК «Київводоканал» вказує, що відповідач отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж) за адресою: [ADDRESS] на підставі договору. Вказаний факт не заперечувався та не оспорювався відповідачем. Відповідно до розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви, вбачається, що позивач нарахування кількості спожитої холодної води здійснював за середнім показником споживання холодної води. В свою чергу, відповідач вказав, що у нього встановлені лічильники води, відповідно до показань яких позивач і мав нараховувати вартість спожитих послуг. При цьому відповідач вказав, що дата останньої повірки лічильників 12 червня 2015 року. У договорі, що укладався між позивачем та відповідачем 15 червня 2015 року зазначені номери лічильників та місце їх розташування у квартирі, але не зазначені показники цих лічильників станом на день підписання договору. Відповідно до норм законодавства України міжповірочний інтервал лічильників води становить 4 року, відповідачем разом із відзивом на позовну заяву не надано доказів проходження наступної повірки лічильників у 2019 році, як і не надано доказів фактичних показників лічильників, зокрема на день складання відзиву на позов. Крім того, відповідно до свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки від 12 червня 2015 року, долученого відповідачем до відзиву, його чинність встановлена до 12 червня 2018 року. Інших свідоцтв про проходження повірки лічильників, відповідно до вимог законодавства України, відповідачем суду надано не було. Крім того, як зазначив представник позивача, відповідач щомісяця отримував рахунки на сплату за постачання холодної води та водовідведення, в яких також зазначався розмір заборгованості станом на кожен окремий місяць, проте відповідач не звертався до позивача із заявою про здійснення перерахунку нарахованих коштів та не надавав доказів фактичних показників лічильників. Відповідач у своїх заявах до суду також не зазначав чи передавав він показники лічильників щомісяця до позивача та не надав доказів на підтвердження вказаного, а також не зазначив, які дії ним вчинялись для здійснення корегування нарахувань з боку позивача. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано доводів позивача щодо наявності заборгованості за оплату послуг з постачання холодної води та водовідведення, а також не надано відповідних доказів на підтвердження своїх заперечень, а отже розрахунок позивача щодо наявності у відповідача заборгованості з оплати послуг з постачання холодної води та водовідведення у розмірі 3812,40 грн. є обґрунтованим, арифметично вірним та приймається судом як належний та допустимий доказ. Стосовно твердження відповідача про застосування позовної давності до вимоги позивача за період з 1 квітня 2017 року по 15 січня 2018 року, оскільки позивач з позовом до суду звернувся 16 січня 2021 року, суд зазначає таке. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із статтею 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку та не спростовувалось відповідачем, останній протягом періоду 1 квітня 2017 року по 15 січня 2018 року сплачував кошти за надані позивачем послуги, в тому числі і більше ніж зазначалось позивачем у рахунках, (травень 2017 року, вересень 2017 року, листопад 2017 року), а отже мала місце і переплата за вказаний період. Такі дії відповідача свідчать про визнання ним боргу, а отже і про переривання позовної давності за вказаний період. Отже, заява відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача за період 1 квітня 2017 року по 15 січня 2018 року є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦКУ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Позивачем також ставиться вимога про стягнення 3% річних у розмірі 160 грн. 27 коп. та інфляційних втрат у розмірі сумі 303 грн 37 коп., яка підлягає задоволенню із таких правових підстав. Відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних, наданий позивачем, судом встановлено вірність здійсненого нарахування. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення і не спростований відповідачем. Відповідачем не надано доказів на спростування обставин та розрахунків наданих позивачем. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, зважаючи на встановлені обставини та наведені положення Закону, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія" Київводоканал" до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги з урахуванням інфляційної складової боргу та трьох процентів річних в загальному розмірі 4276,04 грн, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2270. На підставі викладеного,

Outcome: approved