Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Давидівської об"єднаної територіальної громади Львівської області, [PERSON] про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 61 від 25.05.2001 року в частині передачі безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,10 га. та №255 від 08.11.2007 року, на підставі якого у приватну власність [PERSON] передано земельну ділянку площею 0,0958 га, яка розташована в с.Давидів, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, визнання недійсною та скасування права державної реєстрації на земельну ділянку [PERSON] , кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] . Під час судового розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила також визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право на нерухоме майно від 18.06.2015 року, індексний номер 39295072, зареєстроване реєстраційною службою Пустомитівського РУЮ Львівської області, видане [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,0958 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в с . Давидів, Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , серія свідоцтва про право власності [NUMBER] та скасувати державну реєстрацію права власності згідно індексного номеру 22184841, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 661376746236, номер актового запису про право власності 10089570. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 01.04.1974 року [PERSON] купив у [PERSON] . жилий будинок в с .Давидів, Пустомитівського району, Львівської області, зареєстрований в повірних книгах №42. Рішенням виконкому Пустомитівської районної Ради депутатів трудящих [PERSON] надано земельну ділянку для обслуговування даного житлового будинку площею 0,08 га. 25.05.2001 року [PERSON] купила належний [PERSON] житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . 25.05.2001 року виконавчий комітет Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області передав [PERSON] у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,10 га, дане рішення не було реалізоване. 08.11.2007 року Давидівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області рішенням № 255 передає [PERSON] у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель земельну ділянку площею 0,0958 га. Однак актом земельної комісії Давидівської сільської ради від 26.04.2010 року встановлено, що проведеними замірами по існуючих межах забудови, земельна ділянка [PERSON] становить 0,1341 га, земельна ділянка [PERSON] - 0,0878 га. Рішення №255 від 08.11.2007 року було прийняте через недоліки у технічній документації на видачу [PERSON] земельної ділянки у приватну власність. [PERSON] стала власником частини земельної ділянки, яка не відповідає обставинам фактичного користування, яке склалося задовго до купівлі нею житлового будинку. Давидівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області внесла зміни в рішення №255 від 08.11.2007 року, однак постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.10.2014 року таке визнано незаконним та скасовано. На підставі рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 255 від 08.11.2007 [PERSON] 18 червня 2015 року отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, об`єктом якого є земельна ділянка для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,0958 га, яка розташована в [ADDRESS] , видане реєстраційною службою Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області. Управління земельних ресурсів у Пустомитівському районі Львівської області видало [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0958 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, даний акт не був підписаний головою Давидівської сільської ради у зв`язку з допущеною помилкою при його виготовленні. Коли вона дізналася, що [PERSON] намагається приватизувати частину земельної ділянки, яка належить її сім`ї та якою вони користуються з 1970-их років, вона подала заяву про відкликання підпису на акті погодження меж. Відповідно до абрису земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] , складеного землевпорядником Давидівської сільської ради [PERSON] , їй належать дві земельні ділянки з`єднані проїздом. Саме цю частину її земельної ділянки, де знаходиться проїзд, і приватизувала [PERSON] . Щодо строків позовної давності, то зазначає, що право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано відповідачем 18.06.2015 року, а позовна заява подана 30.05.2017 року. Строки позовної давності щодо оскарження рішень сільської ради були перервані, оскільки остаточне рішення у справі про скасування рішення Давидівської сільської ради №673 від 30.04.2010 року було прийняте 26.01.2015 року Львівським апеляційним адіміністративним судом. З 06.11.2008 року по 24.05.2016 року в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Дані справи стосуютья одного і того ж предмета спору, а тому вважає, що строк позовної давності було перервано та такий не сплив. Ухвалою від 12.07.2017 року відкрито провадження у справі. 17.08.2017 року через канцелярію суду відповідач Давидівська сільська рада об`єднаної територіальної громади надала заперечення та просила позовні вимоги залишити без розгляду. Про рішення №255 від 08.11.2007 року позивачу було відомо з лютого 2008 року. Після отримання цього рішення була виготовлена технічна документація для видачі державного акту на право власності на землю, в складі якої є акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки, підписаний всіма сусідами, в тому числі і позивачем та головою Давидівсьої сільської ради. Позивач оскаржувала дане рішення в судовому порядку та ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.12.2016 року позовні вимоги залишено без розгляду. Ухвалою суду від 27.02.2018 року витребувано з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області оригінали технічної документації щодо виготовлення дежавного акту на земельну ділянку, площею 0,0958 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка належить [PERSON] , розташована в с.Давидів , Пустомитівського району , Львівської області, кадастровий номер [NUMBER] , а також оригінал державного акту. Протокольною ухвалою від 27.02.2018 року суд зобов`язав представника відповідача Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області - Феданяк Р.В. надати виписки або копії погосподарських книг. Протокольною ухвалою суду від 29.05.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 31.10.2018 року через канцелярію суду надійшов відзив [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , в якому покликається на безпідставність та необгрунтовність позовних вимог. 25.04.2001 року [PERSON] придбала у [PERSON] нерухоме майно по [ADDRESS] , яке було раніше придбане у [PERSON] , в якої у фактичному користуванні було понад 0,15 га. Вказана земельна ділянка була закріплена за будинковолодіням по [ADDRESS] . В [PERSON] на момент придбання будинку було у фактичному користуванні понад 0,40 га, 2 непов`язаних між собою будинковолодіння і декілька земельних ділянок. Твердження позивача про втрату права відповідача на приватизацію земельної ділянки через невиконання рішення виконавчого комітету від 25.05.2005 року є безпідставним, оскільки відповідно до перехідних положень ЗК України прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення в дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. В 2008 році під час проведення процедури приватизації вона виявила, що позивач самовільно зайняла частину її земельної ділянки. Спірні правовідносини виникли ще у 2008 році, про оскаржувані рішення позивачу було відомо з цього часу. Відкликання позивачем підпису з акту узгодження меж земельної ділянки не передбачене законодавством. Ухвалою суду від 23.04.2019 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідачів [PERSON] - [PERSON] про відвід представника Давидівської об"єднаної територіальної громади Львівської області - юриста Смолинець Юлії Василівни. Протокольною ухвалою від 23.04.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів процесуального примусу до представника відповідача [PERSON] . Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та дали пояснення, аналогічні мотивам звернення до суду. Просили уточнені позовні вимоги задоволити. Заперечили щодо спливу строків позовної давності, оскільки право позивача порушене з моменту реєстрації права власності [PERSON] , а саме з 18.06.2015 року. Представник відповідача Давидівської об"єднаної територіальної громади Львівської області в письмових запереченнях щодо задоволення позовних вимог заперечила, однак в судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила, що відповідачу [PERSON] було надано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, при цьому помилково зазначено площу такої 0,0958 га замість 0,0878 га. Між земельними ділянками фізичних осіб є прохід (стежка), яка не була врахована сільською радою, а тому позов є підставним. Цей спір можна вирішити за згодою сторін шляхом внесення державним реєстратором змін в обмінний файл. Документи купівлі [PERSON] в [PERSON] земельної ділянки меншою площею, ніж вона приватизувала. Також земельна ділянка меншої площі зазначена у погосподарських книгах, тобто менше ніж в [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечила та дала пояснення, аналогічні викладеним у запереченні. Просила застосувати наслідки порушення позивачем строків позовної давності та відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачу відомо про порушення її прав з 2007-2008 років. Крім цього позов є безпідставним та необгрунтованим. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи пі інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивачу на праві особистої власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу 06.10.2000 року належить жилий будинок (будинковолодіння) в [ADDRESS] , що підтверджується реєстраціним посвідченням, виданим Львівським бюро технічної інвентаризації від 18.10.2000 року. Відповідач [PERSON] згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 25.04.2001 року, купила належний [PERSON] житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , який складається з однієї житлової кімнати, площею 18,9 кв.м. та кухні. До житлового будинку відносяться: вбиральня, стайня, криниця. Норма ст. 30 ЗК УРСР, чинна на час набуття права власності на житлові будинки позивачем та відповідачем [PERSON] (ЗК УРСР втратив чинність 01.01.2002 року), передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. В свою чергу, ст. 23 ЗК України встановлювала, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Як вбачається з архівного витягу Державного архіву Львівської області від 11.09.2008 року №П-1721, рішенням виконкому Пустомитівської районної Ради депутатів трудящих від 05.09.1974 року №454, надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку в с.Давидів, Пустомитівського району, Львівської області на 0,08 га. Таким чином, розмір земельної ділянки, наданої [PERSON] для обслуговування індивідуального житлового будинку, який за договором купівлі-продажу набула відповідач [PERSON] , становить 0,08 га. В судовому засіданні сторони не заперечили, що будинковолодіння [PERSON] на даний час належить позивачу [PERSON] , а будинковолодіння [PERSON] , [PERSON] - відповідачу [PERSON] . Як вбачається з копії погосподарських книг домогосподарств, які розташовані в с.Давидів, в особистому користуванні господарства головою сім`ї якого значиться [PERSON] , станом на 2001 рік для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель перебувало 0,08 га. Відповідно до ст. 9 Земельного Кодексу, чинного станом час винесення даного рішення, до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить: 1) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; 2) реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі; 3) вилучення (викуп) земель відповідно до статті 31 цього Кодексу; 4) справляння плати за землю; 5) ведення земельно-кадастрової документації; 6) погодження проектів землеустрою; 7) здійснення державного контролю за використанням і охороною земель, додержанням земельного законодавства; 8) сприяння створенню екологічно чистого середовища і поліпшенню природних ландшафтів; 9) припинення права власності або користування земельною ділянкою чи її частиною; 10) видача висновків про надання або вилучення земельних ділянок, яке провадиться вищестоящою Радою народних депутатів. 11) погодження будівництва жилих, виробничих, культурно-побутових та інших будівель і споруд на земельних ділянках, що перебувають у власності або користуванні; 12) вирішення земельних спорів у межах своєї компетенції; 13) вирішення інших питань у галузі земельних відносин у межах своєї компетенції. В силу вимог ч.4 ст.17 ЗК України (редакції станом на час винесення рішення від 25.05.2001 року), передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Рішенням виконавчого комітету Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №61 від 25.05.2001 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок та постійне користування» [PERSON] передано у постійне користування для обслуговування житлового будинку та господарських будівель земельну ділянку площею 0,10 га. Судом встановлено, що станом на час винесення вищевказаного рішення, фактично у домогосподарстві, житловий будинок з якого набула [PERSON] , для обслуговування житлового будинку та господарських будівель перебувало 0,08 га, а тому розмір земельної ділянки, вказаний в оскаржуваному рішенні не відповідав реально використовуваному. Таким чином, при винесенні оскаржуваного рішення виконавчого комітету Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №61 від 25.05.2001 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок та постійне користування» не було враховано, що розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, які використовувала [PERSON] становить 0,08 га, а не 0,10 га, як зазначено в рішенні. З першого січня 2002 року набрав чинності Земельний кодекс України (від 25 жовтня 2001 року N 2768-III), ст.120 якого передбачала що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Відповідно до ст.39 ЗК України землі житлової та громадської забудови використовуються відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно- господарського устрою, з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. В ст. 12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, організація землеустрою, координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу . Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до частин 1 та 2 статті 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Однак законодавець не передбачає відкликання підпису під погодженням меж земельної ділянки, на що покликається позивач. Згідно з ст. 189 Земельного кодексу України самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7«Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьоюстатті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органівмісцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Враховуючи правову позицію, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право приватної власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з виписки із рішення №255 від 08.11.2007 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» [PERSON] передано у приватну власність для обслуговування та будівництва житлового будинку та господарських будівель земельну ділянку площею 0,0958 га, яка розташована в с .Давидів . З метою реалізації даного рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області було виготовлено технічну документації для видачі Державного акту на право власності на землю [PERSON] та підготовано державний акт серії [NUMBER] , який не зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Рішенням Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 30.04.2010 року № 673 «Про внесення змін до рішення № 255 від 08.11.2007 року 17-ї сесії сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» внесено зміни у рішення №255 від 08.11.2007 р. 17-ї сесії сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», де у частині про передачу у приватну власність земельної ділянки гр. [PERSON] слова «0,0958 га» замінено на слова «0,0878 га». Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.10.2014 року визнано незаконним та скасовано рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 30.04.2010 року № 673 «Про внесення змін до рішення № 255 від 08.11.2007 року 17-ї сесії сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», оскільки згідно рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Таким чином рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 30.04.2010 року № 673 «Про внесення змін до рішення № 255 від 08.11.2007 року 17-ї сесії сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» було скасоване внаслідок порушення процедури прийняття такого, що однак не свідчить про незаконність його змісту. Як зазначила в судовому засідання представник Давидівської об`єднаної територіальної громади Львівської області, при винесенні рішення №255 від 08.11.2007 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», відповідачу [PERSON] помилково вказано розмір земельної ділянки 0,0958 га замість 0,0878 га. В судовому засіданні встановлено, що відповідачу [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею більшою від розміру земельної ділянки, яка використовувалася особами, від яких вона набула право на будинковолодіння та які використовували 0,08 га для обслуговування будинку та господарських будівель. В зв`язку з цим суд вважає підставними вимоги позивача про визнання незаконними та скасування рішень Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №61 від 25.05.2001 р. в частині безкоштовної передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель, та №255 від 08.11.2007 р. в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0958 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована в с.Давидів, а також скасування державної реєстрації від 10.06.2015 р. права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0958 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у Львівській області, Пустомитівському районі, с. Давидів, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] від 18.06.2015 р. індексний номер 39295072 на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0958 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у Львівській області, Пустомитівському районі, с.Давидів, оскільки такі були видані на підставі згаданих вище рішень органу місцевого самоврядування. Суд також зазначає, що сторона вправі змінювати ставлення до позову в процесі розгляду справи, а тому клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про відмову у прийнятті визнання представником відповідача Давидівської об"єднаної територіальної громади Львівської області позову не підлягає задоволенню. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не навела жодних доказів про порушення таким визнанням позову прав, свобод чи інтересів інших осіб або суперечність його закону. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стосовно заяви сторони відповідача [PERSON] про пропущення позивачем строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.ст.256, 267 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Згідно приписів ст.ст.214, 215 ЦПК України, суд в обов`язковому порядку спочатку має встановити чи були порушені невизнані або оспорені права позивача, а вже потім вирішувати чи підлягає порушене право до захисту, чи слід застосувати строк позовної давності. Недоведеність позову є самостійною підставою для відмови у його задоволенні. Аналогічні роз`яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №255 від 08.11.2007 р. реалізовано відповідачем [PERSON] шляхом набуття 18.06.2015 року права власності на спірну земельну ділянку площею 0,0958 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у Львівській області , Пустомитівському районі, с.Давидів . За вказаних обставин, суд вважає що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки відповідач [PERSON] зареєструвала право власності на спірну земельну [NUMBER] .06.2015 року, а позов подано 30.05.2017 року. Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що слід визнати незаконним та скасувати рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №61 від 25.05.2001 р. в частині безкоштовної передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель, визнати незаконним та скасувати рішення Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №255 від 08.11.2007 р. в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0958 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована в с . Давидів, скасувати державну реєстрацію від 10.06.2015 р. права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0958 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у Львівській області , Пустомитівському районі, с.Давидів , визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно [PERSON] від 18.06.2015 р. індексний номер 39295072 на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0958 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у Львівській області , Пустомитівському районі, с.Давидів . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачаДавидівської об"єднаної територіальної громади Львівської області на користь позивача [PERSON] слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1920,00 гривень, оскільки первинне порушення прав позивача відбулось внаслідок помилки відповідача Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Outcome: partial