Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

27 травня 2014 року КП "Камянкаводоканал" звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.08.2016р. (а.с. 19) просить суд визнати укладеним договір №769 від 20.02.2014р. між КП "Камянкаводоканал" та [PERSON] Вікотором Андрониковичем про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення і стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за фактично надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у квартиру в сумі 6 819,78 грн. В обґрунтування таких позовних вимог посилається на те, що позивачем був підготовлений проект договору №769 від 20.02.2014р., який відповідає типовому договору, однак відповідач відмовився від його підписання. Вважає, що відповідач згідно закону зобовязаний підписати такий договір, а тому такий слід визнати укладеним. Також зазначає, що незважаючи на відмову від підписання договору відповідач отримує від позивача послуги з постачання холодної води та водовідведення і станом на 01.07.2016р. сума заборгованості становить 6 819,78 грн. Внаслідок відводу попереднього складу суду, 11.01.2018р. справа була передана для розгляду даному складу суду і ухвалою від 15.01.2018р. дану цивільну справу прийнято до провадження і призначено підготовче судове засідання. 07.02.2018р. до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі. Так, у відзиві відповідач вказує, що існують підстави для залишення позовної заяви без руху, а по суті спору позивач не надав чітких розрахунків суми позову та періоду їх нарахування, не підтвердив це документально, не надав копії статуту підприємства та дозвільні документи про право на зайняття такою діяльністю. Вказує, що по попередньому рішенні суду ним частково погашено заборгованість. 22.02.2018р. до суду надійшла відповідь на відзив де позивач зазначає про відсутність підстав для залишення позовної заяви без руху. Вказує про наявність судового рішення від 14.04.2005р., яке набрало законної сили, і яким стягнуто з відповідача заборгованість за надані послуги, проте таку він не погасив і до цього часу. Вважає, що в матеріалах справи наявні докази заборгованості за відповідний період, а доводи щодо відсутності статуту та дозвільних документів не свідчать про безпідставність позову, так як є рішення міської ради, де позивач визначений виконавцем таких послуг. 26.02.2018р. відповідач подав суду заяву про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. 28.02.2018р. відповідач подав заяву про залишення позову без руху з підстав невідповідності його вимогам процесуального закону. Ухвалою підготовчого засідання від 28.02.2018р. у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху відмовлено, а справу призначено до судового розгляду на 21.03.2018р. В судовому засіданні 21.03.2018р. представник позивача підтримав свою позовну заяву та вказав, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] і з 2001 року не сплачує кошти за надані послуги з водопостачання та водовідведення. Підприємством неодноразово направлялось йому договір для підписання, однак такий відмовляється від його підписання. Зазначив, що період за який предявлено даний позов стосується часу з 01.01.2006р. по 01.08.2016р. і вважає, що позовну давність не слід застосовувати, так як Закон України "Про житлово-комунальні послуги" є спеціальним і передбачає, що заборгованість за такі послуги повинна бути сплачена або реструктуризована. Додатково зазначив, що посилання позивача на те, що в його квартирі опломбовано постачання водопостачання не відповідає дійсності, так як в подальшому було зафіксовано зрив вказаних пломб. Відповідач в судовому засіданні 21.03.2018р. зазначив, що проти позовних вимог заперечує повністю, так як з 2004 року він не користується водою, а сплатив у 2008 році частково борг за рішенням суду. У квартирі у нього ніхто не проживає, а він там лише зареєстрований. Сам він разом із сімєю проживає у с. Жовтанці. Також відповідач суду пояснив, що в 2004р. у цій квартирі було опломбовано постачання води і такі пломби він не зривав, однак допустити до квартири працівників позивача не бажає, так як їм не довіряє. Заслухавши учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] з 20.05.2004р., що доводиться витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 21). Рішенням виконавчого комітету Камянка-Бузької міської ради №243 від 16.09.2010р. визначено КП "Камянкаводоканал" виконавцем послуг у сфері питного водопостачання та водовідведення на території Камянка-Бузької міської ради (а.с. 125). Рішенням виконавчого комітету Камянка-Бузької міської ради від 03.03.2015р. №31 визначено КП "Камянкаводоканал" з 01.05.2015р. виробником та виконавцем комунальних та житлово-комунальних послуг на території Камянка-Бузької міської ради зокрема з централізованого постачання холодної води та водовідведення (а.с.126). Як видно із розрахунку заборгованості по квартирі [ADDRESS], загальна сума боргу станом на серпень 2016 року становить 6 910, 23 грн. Також, в матеріалах справи міститься Договір №769 від 20.02.2014р. про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, який підписаний зі сторони виконавця керівником КП "Камянкаводоканал", а зі сторони споживача [PERSON] не підписаний, а лише міститься запис "від підпису відмовився" (а.с. 9). Вирішуючи позовну вимогу про визнання договору укладеним, суд виходив із наступних мотивів та положень закону. Однією із засад цивільного законодавства є свобода договору, що закріплено у ст. 3 ЦК України, а згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, законом визначено, що свобода договору не є абсолютною, а має певні обмеження як при укладенні договору, так і при виборі контрагента та визначенні умов договору, і такі обмеження визначаються цивільним законодавством. Одним із таких випадків закріплений у ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", де визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Цим же законом у ч. 3 ст. 20 та ч. 2 ст. 21 передбачено, що споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, а виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Тобто законом визначено обовязок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг із виконавцем, а тому свобода договору в даному випадку здійснюється з врахуванням законодавчих обмежень та умов. Частиною 1 ст.630 ЦК України передбачено, що договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. №630 затверджено Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Проаналізувавши умови договору №769 від 20.02.2014р. та умови, які визначені у Постанові КМУ №630 від 21.07.2005р., судом встановлено, що запропонована відповідачу редакція договору повністю відповідає типовому договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. А тому, суд дійшов до висновку, що відповідач зобовязаний укласти підготовлений позивачем договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення, однак незважаючи на це не підписує такий, мотивуючи це недовірою до виконавця послуг. Постановою Верховного Суду України від 10.10.2012р. у справі №6-11-цс12 висловлено правову позицію, відповідно до якої, в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Тому, суд дійшов до висновку, що позивач звернувся до суду із підставним позовом та обрав належний спосіб захисту його права, а відтак його вимога про визнання договору укладеним підлягає до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення коштів за фактично надані відповідачу послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, суд виходив із наступного. Як вже встановлено судом, на території Камянка-Бузької міської ради позивач КП "Камянкаводоканал" є виробником та виконавцем послуг зокрема з централізованого постачання холодної води та водовідведення, в тому числі й щодо квартири відповідача №9 в будинку №8 по вул. Миру у м. Камянка-Бузька. Наполягаючи на задоволенні позову позивач вказував, що такі послуги були фактично надані відповідачу і тому їх вартість підлягає до стягнення, а відповідач заперечував вказуючи, що його квартира відключена від системи централізованого водопостачання. Так, як видно із матеріалів справи, 11.10.2004р. контролером Камянка-Бузького ВУ ВКГ складено акт згідно якого у квартирі [ADDRESS] водопостачання пломбами в в кухні та ванній, вказано про відповідальність власника квартири за зівання пломб (а.с. 53). Разом з тим, як видно із акту від 08.04.2005р. складеного контролером Камянка-Бузького ВУ ВКГ у квартирі [ADDRESS] пломби в кухні, а також у ванній (а.с. 48). Також, згідно акту обстеження квартири [ADDRESS], який складно 04.01.2005р. та підписано комісією у складі трьох членів та семи мешканців квартир будинку №8, у квартирі №9 проживають та користуються водопровідно-каналізаційною системою гр. [PERSON] та члени її сімї. За таких обставин, судом встановлено, що хоч і мало місце опломбування водопостачання в квартирі відповідача, проте в подальшому такі пломби були зірвані, що уможливило використання холодної води мешканцями квартири. Окрім того, факт використання послуг централізованого водопостачання мешканцями квартири [ADDRESS] доводиться актом про залиття від 29.01.2016р., з якого вбачається, що у квартирі [ADDRESS] залиття, причиною якого є дії чи бездіяльність мешканців квартири №9, яка знаходиться зверху (а.с. 49). За таких обставин, суд відхиляє покликання сторони відповідача про те, що ним не отримувались послугу з водопостачання та водовідведення. Також, за поясненнями самого відповідача у його квартирі проходить два стояка з холодною водою у ванній та туалеті, які розташовані окремо. Водночас акт від 11.10.2004р. не містить відомостей про опломбування водопостачання в туалеті, що також не оспорює відповідач, і що свідчить про наявність централізованого водопостачання у квартирі відповідача. Щодо водовідведення то доказів припинення надання таких послуг не надано суду. Суд критично оцінює покази свідків [PERSON] та [PERSON] щодо відсутності у їх квартирі водопостачання та водовідведення, оскільки такі особи є членами сімї відповідача, а їх покази не відповідають відомостям, які містять матеріали справи. Тому, суд дійшов до висновку, що водопостачання та водовідведення у квартиру відповідача здійснювалось виконавцем КП "Камянкаводоканал". З таких міркувань, суд відхиляє покликання відповідача на необхідність відмови у позові через його відключення від мережі централізованого теплопостачання. Суд також відхиляє покликання відповідача щодо відсутності укладеного договору на надання відповідних послуг, так як у Постанові Верховного Суду України від 20.04.2016р. № 221/515/15-а зазначено, що, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, незважаючи на сам факт відсутності підписаного між сторонами договору з надання житлово-комунальних послуг, відповідач несе обовязок з оплати таких послуг, так як такі фактично надавались позивачем та споживались відповідачем. Інші доводи відповідача суд також не бере до уваги, як такі, що дають підставу для відмови у задоволенні позовних вимог позивача. А тому, суд дійшов до переконання, що позивач правомірно вимагає сплатити суму заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, так як цей обовязок відповідача визначений у п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", де вказано що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як видно із розрахунку заборгованості, який не спростовано стороною відповідача, сума заборгованості за період з січня 2006р. по серпень 2016р. становить 6910,23 грн. Відповідач заперечуючи проти позову подав також заяву про застосування строку позовної давності, оскільки вважав, що такий строк пропущено позивачем. Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд враховує положення статті 257 ЦК України де зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки Як видно із матеріалів справи, до суду позивач звернувся 27.05.2014р., а тому саме з цього моменту слід обчислювати трьохрічний строк в межах якого вимоги позивача можуть бути задоволені за милий час, тобто з 27.05.2011р. по 27.05.2014р. Як видно із розрахунку заборгованості позивача, станом на 01.06.2011р. сума боргу становила 2 735,77 грн. Відтак, враховуючи межі позовних вимог, за яким позивач просив стягнути борг нарахований станом на 01.01.2016р., а також суму боргу, яка нарахована поза межами строку позовної давності, суд дійшов до висновку, що сума боргу, яка нарахована в межах позовної давності та протягом часу розгляду справи становить 4 174,46 грн. (6910,23 - 2 735,77 = 4 174,46). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, оскільки будь-яких підстав для переривання чи зупинення строку позовної давності за період з 27.05.2011р. по 27.05.2014р. судом не встановлено, то заява про застосування позовної давності є підставною, а позивачу слід відмовити у позові про стягнення боргу, який нарахований поза межами строку позовної давності.

Outcome: partial