Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

09 квітня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, в зв`язку із ушкодження здоров`я. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Ухвалою суду від 24 червня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити. Позивач, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, строк своїм правом подати відповідь на відзив не скористався. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що позивач по справі [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 25). 30.04.2014 року о 12 годин 00 хвилин, під час виконання своїх трудових обов`язків на ш. "Родіна" ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" Туманов Д.Ф. загинув на виробництві, що підтверджується Актом Н-5 від 01.07.2014 року та Актом Н-1 № 25-24 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 01.07.2014 року. Причиною смерті [PERSON] , згідно довідки про причину смерті № 872 від 03.05.2014 року, стало сполучена травма голови, шиї, тулупа та кінцівок, яка супроводжувалась численними переломами кісток скелету, ушкодженнями внутрішніх органів, усладнилася шоком (а.с.6). Згідно акту № 25-24 від 01.07.2014 року, нещасний випадок 30.04.2014 року о 12 год. 00 хв. з кріпильником [PERSON] стався з причин: 30.04.2014 року в розвантажувальній ямі перекидача № 1 гор. 1390м дробарко-бункерного комплексу гор. 1390-1465 м. шахти «Родіна» при виконанні робіт по спуску та монтажу металевих блюмс. Приблизно о 12 годин 00 хвилин після спуску другої блюми на дно розвантажувальної ями, де в цей час знаходився [PERSON] , сталося незначне осипання гірничої маси зі своду камери перекидача та слідом обвалення куска гірничої маси розміром приблизно 300x400 мм. Після цього з метою покинути яму перекидача [PERSON] почав під`їм з ями по тросовій дробині та в цей час стався вивал гірничої породи зі своду камери перекидача розміром 7x4x1,8 м. вагою приблизно 120 тонн, внаслідок чого [PERSON] був збитий з тросової дробини. Згідно зазначеного акту основною причиною нещасного випадку є скрите заколоутворення у своді камери перекидача № 1 гор. 1390 м., яке зумовило раптовий вивал, під дією власної ваги, завеликого монолітного блоку породи (лінійні розміри 7х4х1,8м., вага більше 120 тон) (а.с.7-14). Внаслідок смерті на виробництві [PERSON] , позивачу, матері загиблого, завдана моральна шкода, яка полягає в наступному: позивач втратила свого сина, якого сильно любила, впродовж всього життя відчувала його підтримку, любов, турботу про неї. В зв`язку зі смертю сина позивач стала тяжко хворіти та через деякий час була вимушена звільнитися з роботи, та опинилася в дуже скрутному становищі. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Статтею 3 Конституції України передбачається, що Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з ст. 6 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (в редакції Закону України від 21 листопада 2002 року № 229-IV) умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно ч.1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Враховуючи зазначені положення основного Закону України та КЗпП України, підприємство мало створити потерпілому та іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були би неможливими. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України. Так рішенням від 27.07.2004 р. по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв`язку із смертю сина встановлений в судовому засіданні, підтверджується матеріалами справи. Так, внаслідок смерті сина позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких вона зазнає у зв`язку зі смертю рідної людини. Таким чином, факт моральних страждань у зв`язку зі смертю сина, на переконання суду не потрібно доводити за допомогою якихось спеціальних засобів доказування. Доведення наявності цих страждань, саме по собі, полягає у засадничих поняттях людяності та розумінні основ людського життя, яке державою Україна визнається найвищою соціальною цінністю. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить з конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили, враховуючи принципи розумності і справедливості, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої [PERSON] моральної шкоди є сума у розмірі 150 000,00 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб, буде тією мірою матеріальної компенсації в даному випадку, яка підлягає задоволенню. В задоволенні ж іншої частини позову, слід відмовити. Відповідно до ст.141ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial