Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

24.12.2021 року [PERSON] , що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] , звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути: майнову шкоду в розмірі 22 954 гривні, яка заподіяна пошкодженням автомобіля Мазда 323 реєстраційний номер [NUMBER] ; моральну шкоду в сумі 84 000 гривень, яка заподіяна пошкодженням автомобіля Мазда 323 реєстраційний номер [NUMBER] , ушкодженням здоров`я [PERSON] як особисто, так і за моральні переживання щодо дочки та ушкодженням здоров`я дочки [PERSON] ; судові витрати в розмірі 4681,60 гривень. Обґрунтовано позовні вимоги тим, що позивач являється законним володільцем транспортного засобу - автомобілю Mazda 323 р/н [NUMBER] . Ії право володіння вказаним автомобілем виникло на підставі ст.ст. 397, 398 ЦК України, підтверджується наявністю у позивача реєстраційного документа на цей транспортний засіб. 03.08.2020 року о 18:05 год. відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом ГАЗ 7011 р/н [NUMBER] , рухаючись по вул. Академіка Заболотного в м. Одеса, біля будинку 23, порушив п. 13.1 ПДР України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Мазда 323 р/н [NUMBER] , в якому в той час перебувала позивач з чоловіком та донькою. Вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, за ст.124 КУпАП встановлена постановою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 01.10.2020 року. Внаслідок ДТП автомобіль, законним володільцем якого являється позивач, отримав значні механічні пошкодження. Внаслідок цього, позивач просить стягнути з відповідача: 1) розмір франшизи в сумі 2000 гривень; 2) різницю між дійсним розміром матеріальних збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу та встановленою страховиком сумою страхового відшкодування за страховим випадком, яка становить 17794 грн; 3) вартість послуг за евакуацію автомобіля в розмірі 2 500 грн. та 30грн. комісію банка; 4) послуги зі зберігання автомобіля на спеціальному майданчику в розмірі 600 грн. та 30 грн. комісію банка. Також позивач просить стягнути завдану моральну шкоду, в загальному розмірі 84 000 гривень, яка складається з: моральної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля в сумі 10 000 гривень; моральної шкоди, завданої позивачу за хвилювання стосовно дочки, та дочці позивачки в сумі 60 000 гривень; моральної шкоди завданої позивачу в сумі 14 000 гривень. Ухвалою суду від 30.12.2020 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 25.02.2021 року здійснено перехід розгляду цивільної справи у спрощене позовне провадження з викликом сторін, призначено по справі судове засідання. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги у повному обсязі, навела доводи аналогічні викладеним у позові. Зауважила на тому, що вона та її дочка завдали значних моральних страждань після дорожньо-транспортної пригоди, її дочка до теперішнього часу спілкується з психологами. До судового засідання 30.07.2021 року позивач не з`явилась, просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судовою повісткою. Представник відповідача - адвокат Лапко Е.М., прийнявши участь у судовому засіданні шляхом відеоконференції, не визнав позовні вимоги у повному обсязі, просив у позові відмовити, надав відзив на позовну заяву. Навів наступні доводи: 1) позивач не є власником транспортного засобу, а довіреність видана після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, відтак вона не має права на відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП; 2) позивач має право вимагати відшкодування матеріальної шкоди виключно із страхової компанії. До судового засідання 30.07.2021 року ні відповідач, ні його представник не з`явились, заявою від 30.07.2021 року адвокат Лапко Е.М. просив розглянути справу за його та [PERSON] відсутності. Третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до судового засідання не з`явився, був належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи судовою повісткою. Заявою від 26.03.2021 року зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, у 2018 році він добровільно передав автомобіль Мазда 323, р/н [NUMBER] у користування та повне розпорядження [PERSON] , шляхом передачі як автомобіля так і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, просив розглядати справу за його відсутності. Фіксування судового засідання здійснювалось технічним записом, відповідно до ч.1 ст. 247 ЦПК України, крім 30.07.2021 року (не здійснювалось на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . Судом встановлено, що 03.08.2020 року о 18:05 годин, [PERSON] керуючи транспортним засобом ГАЗ 7022 державний номерний знак [NUMBER] в м. Одеса по вул.Академіка Заболотного, 23, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Mazda 323 державний номерний знак [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п. 13.1 ПДР України. Це підтверджується постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.10.2020 року, довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №3020217381970754. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.10.2020 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля Mazda 323 державний номерний знак [NUMBER] видано на ім`я [PERSON] . Згідно довіреності від 11.08.2020 року [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси з питань розпорядження (продажу, міни, здачі в оренду або позичку, страхування за ціну та на умовах за її розсудом) легковим автомобілем Mazda 323 державний номерний знак [NUMBER] . Для чого їй надано право, зокрема: одержувати страхове відшкодування, у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Згідно аварійного сертифіката 06-D/74/9 з розрахунку вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу Mazda 323 державний номерний знак [NUMBER] : -вартість відновлювального ремонту ТЗ згідно ремонтної Калькуляції 06-D/74/9 складає 107 996, 13грн; -ринкова вартість ТЗ з моменту пошкодження, відповідно до Звіту/консультації 06-D/74/9 складає 41 643,14 грн; -вартість відновлювального ремонту ТЗ з врахуванням фізичного зносу складає 52391,34 грн; -враховуючи те, що вартість відновлювального ремонту КТЗ перевищує його ринкову вартість, то вартість матеріального збитку буде рівною його ринковій вартості на момент ДТП - 41 643,14 грн. Матеріали справи містять ремонтну калькуляцію № 06-D/74/9 вартості відновлювального ремонту КТЗ Mazda 323 державний номерний знак [NUMBER] , вартість ремонтних робіт (Ср). Згідно угоди про розмір страхової виплати і спосіб здійснення страхового відшкодування від 16.11.2020 року, яка містить підпис позивача [PERSON] та не містить підпису представника ТДВ СК «Альфа-Гарант»: -сторони досягли згоди, що сума страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 03.08.2020 року складає 23 849,14 грн; -Страховик і Потерпілий погоджуються, що розмір страхового відшкодування за вказаним випадком визначається з вирахуванням франшизи в розмірі 2000 грн. та за вирахуванням суми 14 849,14 грн., виплаченої 29.10.2020 року і становить 7 000 гривень. За наявним в матеріалах справи Полісом №АР/7445214 та Договором добровільного страхування «Комплекс» від 23.06.2020 року, транспортний засіб ГАС 7011 р/н [NUMBER] застрахований ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ». Строк дії з 24.06.2020 року до 23.06.2021 року. Страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 260 000 гривень, за шкоду заподіяну майну складає 130 000 гривен, розмір франшизи складає 2000 гривень. Згідно змісту заявлених вимог, позивач просить стягнути з відповідача розмір франшизи в сумі 2000 гривень та різницю між дійсним розміром матеріальних збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, та встановленою страховиком сумою страхового відшкодування за страховим випадком, яка складає 17794 грн. Представник відповідача - адвокат Лапко Е.М., заперечує проти задоволення вимог в цій частині, оскільки позивач не є власником транспортного засобу, якому завдано шкоду внаслідок ДТП, а майнову шкоду в повному обсязі повинна відшкодувати страхова компанія, а не відповідач. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У п.1 ч.2 ст.22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Судом встановлено, що [PERSON] являлась законним володільцем транспортного засобу - автомобіль Mazda 323 р/н [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди, мала право керувати зазначеним транспортним засобом на відповідній правовій, в силу ст.ст. 397, 398 ЦК України, п. 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, оскільки мала при собі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , а отже, має право вимоги до винної у ДТП особи. Не заперечує законне володіння позивачем транспортним засобом і особа, яка є його власником - [PERSON] , що він зазначив у письмовій заяві до суду. Суд виходить із того, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Такі висновки суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які містяться у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2017 року по справі № 753/2541/16-ц, та постанові Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року по справі №6-183цс14. За викладених обставин, доводи представника відповідача - адвоката Лапко Е.М. про те, що позивач не будучи власником транспортного засобу, не має права на відшкодування майнової шкоди, завданої ДТП, судом не приймаються. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За ч. 3 ст. 988 ЦК України, у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність». Судом встановлено, що за Полісом ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» №АР/7445214 та Договором добровільного страхування «Комплекс» від 23.06.2020 року, транспортного засобу ГАС 7011 р/н [NUMBER] , за шкоду заподіяну майну, ліміт відшкодування складає 130 000 гривен. Із матеріалів справи вбачається, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує його ринкову вартість, тому вартість матеріального збитку буде рівною його ринковій вартості на момент ДТП, та буде складати 41 643,14 грн. За викладених обставин, суд вважає за необхідне зазначити, що навіть якщо виходити із вартості відновлювального ремонту ТЗ, який складає 107 996, 13 грн., у будь-якому випадку майнова шкода завдана позивачу знаходиться у межах ліміту страхового відшкодування. Із пояснень позивача [PERSON] , наданих у судовому засіданні, судом встановлено, що між позивачем ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» було укладено угоду від 16 листопада 2020 року, за якою сторони досягли згоди, що сума страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 03.08.2020 року, складає 23 849,14 грн. Страховик та позивач погодили, що розмір страхового відшкодування за вказаним випадком визначається з вирахуванням франшизи в розмірі 2000,00 грн. за полісом АР-00074445214 від 23.06.2020 року та з вирахуванням суми 14 849,14 грн., виплаченої 29.10.2020 року і становить 7000 грн. Страхова виплата становила 21 849,14 гривень. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надала суду належних доказів, які би дали можливість встановити обставини дійсної виплати позивачу суми страхового відшкодування в розмірі 21 849,14 гривень. Угода від 16.11.2020 року не містить підпису ТДВ СК «Альфа-Гарант». В свою чергу, згідно позову, позивач просить суд стягнути різницю - 17794 грн., між дійсним розміром матеріальних збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу та встановленою страховиком сумою страхового відшкодування за страховим випадком. Здійснивши аналіз матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позивачці було виплачено страхове відшкодування за отриману майнову шкоду у визначеному страховиком відповідача розмірі, який менше розміру ліміту його відповідальності. Суд вважає за необхідне зазначити, що відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. Враховуючи розмір майнової шкоди позивача, яка не виходить за межі ліміту, встановленого страховим Полісом ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» №АР/7445214, судом не встановлено правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] майнової шкоди у сумі 17794 гривень. В свою чергу, заявлена позивачем до стягнення майнова шкода в розмірі 3 160 гривень, в яку входить: вартість послуг за евакуацію автомобіля в розмірі 2 500 грн., 30грн. комісії банка та послуги зі зберігання автомобіля на спеціальному майданчику в розмірі 600 грн., 30 грн. комісії банка, також не може бути стягнена з відповідача [PERSON] . Відповідно до п. 22.2 ч.1 ст. 22. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, зокрема пов`язані - з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За викладених обставин, заявлена позивачем до стягнення сума 3 160 гривень входить до суми страхового відшкодування, як і сума 17794 гривень. Одночасно суд роз`яснює позивачу, що вона не позбавлена можливості звернутися до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» з позовом про відшкодування майнової шкоди у межах страхової суми (ліміту відповідальності). Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018року у справі №755/18006/15-ц. 15 квітня 2020 року та Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 15.04.2020 року по справі № 153/1565/18. Одночасно, суд вважає законними і обґрунтованими позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача франшизи в сумі 2000 гривень. Поняття "франшиза" міститься у статті 9 Закону України "Про страхування", відповідно до якої франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно п. 36.6 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. За викладених обставин, суд вбачає правові підстави для стягнення з [PERSON] , як водія транспортного засобу ГАЗ 7011 р/н [NUMBER] , особи відповідальної за завдані позивачу збитки, франшизи в розмірі 2000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. За норами ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України). Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо: шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Аналіз наведених норм дає дійти висновку, що за загальним правилом складовими елементами загальних підстав для відшкодування моральної шкоди є: шкода, тобто наявність втрат у немайновій сфері потерпілої особи; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв`язок між ними; вина заподіювача шкоди. Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності за заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Згідно із принципом змагальності сторін необхідним є доведення обставин, які покладені в основу обґрунтування відповідних вимог про відшкодування моральної шкоди. При оцінці моральної (немайнової) шкоди, спричиненої потерпілим, суд повинен належним чином оцінювати ступінь немайнових втрат. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Подібні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі №61/8496/15-ц, провадження№ 14-154цс19. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункти 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(зі змінами та доповненнями). Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). За даних обставин, суд вважає доведеним та встановленим факт спричинення моральної шкоди позивачу [PERSON] , внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху. Моральна шкода позивача полягає у: душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна. Також моральна шкода завдана малолітній дочці позивачки [PERSON] , [INFO] , від імені якої діє позивач. Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди малолітня [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді забою правої ключиці, та з місця ДТП автомобілем невідкладної медичної допомоги була доставлена до КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня». Це підтверджується довідкою №17587 від 03.08.2020 року. В лікарні донька позивача була обстежена лікарями, отримала первинну медичну допомогу, їй була проведена іммобілізація (гіпсування) ключиці терміном на 10 діб. При ДТП позивач також отримала тілесні ушкодження у вигляді забою обличчя та шиї, забою правого луче-зап`ясного суглобу, що підтверджується висновками лікаря хірурга КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» від 03.08.2020 року, лікаря нейрохірурга КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» від 03.08.2020 року, лікаря травмотолога КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» від 03.08.2020 року. Суд виходить із того, що сам по собі факт ДТП є психотравмуючою подією для людини, безумовних моральних страждань зазнає людина і при неможливості вести звичний спосіб життя. У цьому випадку, судом приймається до уваги, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, змінився звичайний образ життя позивача та малолітньої [PERSON] , автомобіль не підлягає відновленню, позивачу та малолітній дитині позивача - [PERSON] було завдано тілесних ушкоджень, вони зазнали значних душевних страждань, зокрема позивач відчувала страх за дитину, малолітня дитина до цього часу відчуває тривогу. При цьому суд зазначає, що сам факт отримання позивачем та малолітньою [PERSON] тілесних ушкоджень, внаслідок ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Встановивши, що позивачу [PERSON] та малолітній [PERSON] протиправними винними діями відповідача [PERSON] була заподіяна моральна шкода, виходячи з принципу розумності та справедливості,

Outcome: approved