Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

У липні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача 1 ТОВ «Українське бюро кредитних історій», відповідача 2 ПАТ «КБ «Приватбанк», в якому просив ухвалити рішення, яким визнати неправомірними дії Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо передання Товариству з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» відомостей для внесення інформації (запису) за договором №200005061501 в кредитній історії [PERSON] про наявність заборгованості за договором №200005061501; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» виключити з кредитної історії [PERSON] інформацію за договором №200005061501, надану Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк». Мотивуючі позовні вимоги, [PERSON] вказує, що своєї письмової згоди як суб`єкт кредитної історії на формування кредитної історії за договором №200005061501 від 03.09.2007 року, а також за іншими договорами, не надавав, що вказує на протиправність дій відповідача 2 з передачі інформації про кредитну заборгованість за вказаним правочином та формування на підставі неї кредитної історії відповідачем 1. Зазначає, що вказане виключає передання відповідачем 2 до відповідача 1 інформації про наявність у позивача кредитної заборгованості, а передана інформація є недостовірною. Вказує, що відповідач 1 незаконно відмовив йому у виключенні з його кредитної історії оспорюваної інформації. Ухвалою судді від 16.07.2021 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті у порядку спрощеного провадження, з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 25.08.2021 задоволено клопотання позивача та витребувано у акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» копію договору №200005061501, укладеного з [PERSON] ; письмової згоди [PERSON] на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про [PERSON] по договору №200005061501. 25.11.2021 р. від відповідача 1 надійшла заява з копіями: - договору № SAMDN03000015752331 від 03.09.2007 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки; - додаткової угоди №1 до договору № SAMDN03000015752331 від 03.09.2007 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки; - умов та правил надання банківських послуг. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, при цьому ним підтримано позовні вимоги. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідачі, які належним чином повідомлені про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, не скористалися своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, з урахуванням обставин викладених у відзиві на позов, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення у відсутність сторін. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судовим розглядом вставнолено, що ТОВ «Українське бюро кредитних історій» розміщено інформацію щодо позивача про те, що [PERSON] має заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк», код за ЄДР 14360570 за договором №200005061501, укладеним 03.09.2007 року з терміном кредиту до 01.01.2900 року з сумою кредиту у розмірі 0,00 доларів США та поточною заборгованістю у розмірі 24 806,96 доларів США. Позивач вважаючи, що таке інформація є недостовірною та порушує його права та законні інтереси звертався до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» у березні 2021 році з листом, яким просив вилучити всю інформацію, що міститься в кредитній історії щодо позивача за договором №200005061501. ТОВ «Українське бюро кредитних історій» листом від 08.04.2021 №808 надало відповідь, якою було відмовлено [PERSON] у вилучені такої інформації. При цьому, ТОВ «Українське бюро кредитних історій» зазначило що: - «Коригування за договором проведено не було, т.я на наш запит в ПАТ «ПриватБанк», нам була дана відповідь, що інформація передана за даним договором коректна, і виправленню не підлягає. Номер договору може не співпадати через внутрішнє шифрування (це дозволено банкам законодавством); ліміт на кредитній карті зараз є нульовим, але раніше міг бути і іншим; термін кредиту вказаний 01.01.2900 тому що кредитний договір (кредитна картка) безстроковий»; - «оскільки факт неотримання Банком вашої згоди на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо Вас не підтверджено, правові підстави для задоволення Ваших вимог стосовно вилучення Вашої кредитної історії відсутні. Окремо маємо звернути Вашу увагу, що згідно частини 3 ст. 10 Закону, Бюро зберігає інформацію, що складає кредитну історію, протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину». Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Виходячи з положень ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, під час судового розгляду відповідачем- 2 не спростовано доводи позивача та не надано доказів того, що з [PERSON] укладено 03.09.2007 договір №200005061501 з терміном кредитування до 01.01.2900 року, а також не надано копію письмової згоди [PERSON] на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про [PERSON] по договору №200005061501. Су,д за результатами розгляду наданих відповідачем 2 копій документів, дійшов до висновку, що надана відповідачем 2 копія договору № SAMDN03000015752331 від 03.09.2007 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки не може вважатись договором №200005061501 з терміном кредитування до 01.01.2900 року, оскільки має інший номер та інший строк кредитування. Так, виходячи з умов договору SAMDN03000015752331 від 03.09.2007 строк кредитування за таким договором становить 1 (один) рік, тобто до 03.09.2008 року. Суд також дійшов до висновку, що надана відповідачем - 2 копія умов та правил надання банківських послуг не може вважатись копією письмової згоди [PERSON] на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про [PERSON] по договору №200005061501, оскільки не містить підпису позивача. Таким чином, ні відповідачем 1, ні відповідачем 2 не спростовано доводи позивача щодо неправомірності дій Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо передання Товариству з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» відомостей для внесення інформації (запису) за договором №200005061501 в кредитній історії [PERSON] про наявність заборгованості за договором №200005061501. Отже, виходячи з матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] не укладав з ВАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ні з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ні з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір №200005061501 на строк до 2900 року, а також як суб`єкт кредитної історії, не надавав ні ВАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ні АТ КБ «ПРИВАТБАНК» своєї письмової згоди на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про [PERSON] за договором №200005061501, а також за іншими договорами. Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій визначені Законом України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" (далі - Закон). У ст. 3 Закону України "Про організацію формування та обіг кредитних історій" визначено, що: бюро кредитних історій (далі - Бюро) - юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію; ведення кредитної історії - діяльність Бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію; кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону; користувач Бюро (далі - Користувач) - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до Договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію; кредитний правочин - правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування); суб`єкт кредитної історії - будь-яка юридична або фізична особа, яка уклала кредитний правочин та щодо якої формується кредитна історія. У ч. 1 ст. 5 Закону України "Про організацію формування та обіг кредитних історій" зазначено, що джерелами формування кредитних історій зокрема є відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про організацію формування та обіг кредитних історій" інформація для формування кредитної історії надається Користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з Користувачем. Користувач у разі укладення кредитного правочину та отримання письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо нього надає до Бюро інформацію про себе, що ідентифікує його як Користувача; про суб`єкта кредитної історії, яка визначена п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону. У відповідності до ст. 10 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій", бюро вилучає з кредитної історії: 1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними; 2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього; 3) інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Бюро має право за участю Користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим Користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим Законом та Договором. Як вбачається з матеріалів справи такої згоди позивач відповідачу 2 не надавав, як і не надавав окремої письмової згоди. У зв`язку з протиправністю дій відповідача 2 щодо передання до відповідача 1 відомостей для внесення до кредитної історії позивача про наявність за ним заборгованості за кредитним договором №200005061501, незаконними також є дії відповідача 1 з внесення таких відомостей до кредитної історії. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та, як наслідок, підлягає задоволенню. У зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1816,00 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідачів в рівних частинах.

Outcome: approved