Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

13 листопада 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення грошових вкладів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 19 червня 2018 року він отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , що було видане державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. на 1/3 частку спадкового майна у вигляді грошових внесків. Зазначені грошові внески зберігаються у АТ КБ «ПриватБанк» на депозитному рахунку № [NUMBER] договір SAMDNWFD0071459081801 від 25 січня 2017 року, на депозитному рахунку № [NUMBER] договір SAMDNWFD0070185874100 від 14 липня 2014 року, на картці № [NUMBER] від 14 липня 2014 року, на рахунку «Бонус плюс» [NUMBER] зі всіма відсотками та компенсаціями. 15 липня 2019 року він звернувся до відповідача з заявою про виплату йому грошових коштів на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, але йому в виплаті коштів з рахунку та з грошових вкладів було незаконно та безпідставно відмовлено. 11 грудня 2019 року він повторно звернувся до відповідача з заявою про виплату йому грошових коштів на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та ніякої відповіді не отримав. Тому позивач просив суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на його користь зазначені суми депозитних вкладів зі всіма відсотковими та компенсаційними нарахуваннями, стягнути витрати за сплату судового збору та судові витрати за надання правової допомоги. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на зазначені в позові обставини. Також позивач відповідно до наданих відповідачем заперечень пояснив наступне, що він звертався до нотаріуса з приводу помилки в розмірі часток спадкового майна належного спадкоємцям. Нотаріусом було внесене виправлення та зазначено, що частки спадкоємців становлять по 1/3 частині спадкового майна кожному. На запитання суду позивач уточнив, що виправлене свідоцтво про право на спадщину для перерахування коштів відповідачу не надавав. Представник відповідача АТ КБ "ПриватБанк" у судове засідання не з`явився, заздалегідь надавши суду пояснення в якому просив суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити посилаючись на те, що між сторонами немає спору. Крім того зазначив, що в свідоцтві про право на спадщину наданому позивачем до АТ КБ "ПриватБанк" є суттєва помилка в розмірі часток спадкового майна належного спадкоємцям. Заслухавши позивача, ознайомившись з письмовим поясненням відповідача, вивчивши додані до матеріалів справи письмові докази, суд вважає що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав: Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність, яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, 3 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є переходом прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 1228 ЦК України, право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину отримує свідоцтво про право на спадщину, яке видається після 6 місяців з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 114 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів затвердженої Постановою Правління Національного банку України 12 листопада 2003 року № 492 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 01 квітня 2019 року № 56) передбачено, що банк здійснює виплату вкладу (частини вкладу) спадкоємцю власника рахунку на підставі відповідного свідоцтва про право на спадщину. В судовому засіданні судом встановлено, що 19 червня 2018 року позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , що було видане державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. на 1/3 частку спадкового майна у вигляді грошових внесків. Зазначені грошові внески зберігаються у АТ КБ «ПриватБанк» на депозитному рахунку № [NUMBER] договір SAMDNWFD0071459081801 від 25 січня 2017 року, на депозитному рахунку № [NUMBER] договір SAMDNWFD0070185874100 від 14 липня 2014 року, на картці № [NUMBER] від 14 липня 2014 року, на рахунку «Бонус плюс» [NUMBER] , що не заперечувалось сторонами у справі та підтверджується вищевказаним свідоцтвом про право на спадщину за законом. Позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату йому грошових коштів на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Як зазначив позивач він звернувся з зазначеною заявою 15 липня 2019 року (копії листа суду не надано). Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 02 вересня 2019 року № 20.1.0.0.0/7-190820/1702 на 265912-ВБ від 20 серпня 2019 року, банком підтверджено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 червня 2018 року до позивача [PERSON] в порядку спадкового правонаступництва, перейшли грошові кошти [PERSON] у розмірі 1/3 частини. Також зазначено, що зазначені грошові кошти виплачуються шляхом їх перерахування на рахунок, який відкривається спадкодавцю. Тому йому необхідно звернутись до банку із заявою про отримання вкладу, після чого йому будуть перераховані грошові кошти на його картку. 11 грудня 2019 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про виплату йому грошових коштів на підставі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується наданим позивачем листом з відміткою про отримання представником АТ КБ «ПриватБанк» з номером вхідної кореспонденції 191211PBNKI000000001576 номер 464-ВБ від 11 грудня 2019 року. В зазначеному листі позивачем зазначено, що розрахунковий рахунок на який належить перерахувати грошові кошти він долучив до заяви. Відповідно до наданої позивачем Форми для переказу коштів в Центральний Офіс «Райффайзен Банк Аваль» зазначено реквізити рахунку Швидкого Т.Г. зазначена форма завірена печаткою банку 26 вересня 2019 року. З наданих позивачем [PERSON] доказів судом встановлено, що він 20 серпня 2019 року звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою про виплату йому грошових коштів на підставі свідоцтва про право на спадщину. Однак позивачем не було надано відповідачу реквізити рахунку, відкритого на його ім`я в установі банку на який повинні бути перераховані грошові кошти. Про, що позивач був повідомлений листом відповідача від 02 вересня 2019 року № 20.1.0.0.0/7-190820/1702 на 265912-ВБ від 20 серпня 2019 року. 11 грудня 2019 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про виплату йому грошових коштів на підставі свідоцтва про право на спадщину, додавши до звернення реквізити рахунку на який належить перерахувати грошові кошти. Відповідно до письмових пояснень відповідача судом встановлено, що грошові кошти, які зберігаються в АТ КБ «ПриватБанк» на депозитних рахунках [PERSON] у розмірі 1/3 частини не були перераховані позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з помилкою, щодо розміру часток спадкоємців в спадковому майні. Відповідно до дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. 19 червня 2018 року. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями зазначеного в свідоцтві майна [PERSON] померлої [INFO] по Ѕ (одній третій) частині кожен. Таким чином встановлено, що позивачем було надано в АТ КБ «ПриватБанк» свідоцтво про право на спадщину за законом з технічною помилкою. Зазначена помилка виправлена державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. з застереженням «Закреслене не читати, виправленому вірити, вірно читати по 1/3 (одній третій)» лише 30 квітня 2020 року. Тобто виправлення були внесені вже після звернення позивача до відповідача, а також після звернення до суду із цим позовом 13 листопада 2019 року. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема на відмову відповідача виплатити отримані ним в спадок грошові кошти які зберігаються на депозитних рахунках відкритих на ім`я його матері, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи. Суд вважає, що відповідачем дотримані вимоги чинного законодавства щодо порядку здійснення виплати вкладу (частини вкладу) спадкоємцю власника рахунку на підставі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Крім цього, судом встановлено, що позивачем при первинному зверненні до відповідача було надано свідоцтво про право на спадщину з наявною в ньому технічною помилкою, та не було надано реквізити рахунку для перерахування частини вкладу як спадкоємцю власника рахунку. А при повторному зверненні позивача до відповідача, хоча і були надані реквізити вищезазначеного рахунку, однак не було надано відповідне свідоцтво про право на спадщину з внесеними виправленнями, що також підтвердив позивач в судовому засіданні. Також суд обґрунтовано дійшов висновку, що права позивача як спадкоємця не порушені, та після надання позивачем відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом з застереженим виправленням технічної помилки, відповідачем відповідно до пункту 114 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, буде здійснено виплату вкладу (частини вкладу) позивачу як спадкоємцю власника рахунку на підставі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Таким чином суд, врахувавши вище викладені обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими а позов таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 140 КПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed