Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

У листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якій просив суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 02.08.2017 року та зареєстрований в реєстрі за № 10491 про стягнення з неї на користь на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 30 691,87 грн. таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 02 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з неї на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 30 691,87 грн. Вважає, що виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягаю виконанню, так як він вчинений з порушенням закону, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не дотримався вимог ст. ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору, який не може вважатися доказом безспірної заборгованості боржника перед стягувачем та поза межами строків позовної давності, так як строк, за який проводиться стягнення на підставі виконавчого напису більше 8 років, а саме з 17.10.2008 року по 30.06.2017 року.\~Крім того, зазначила, що ні Банком, ні нотаріусом не надано доказів вручення їй досудових або інших вимог про сплату боргу та його обґрунтованого розрахунку. В матеріалах справи відсутнє поштове повідомлення про вручення їй документів із її підписом про отримання. До розрахунку заборгованості не додані первинні фінансові документи, які підтверджують вірність розрахунку. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив справу розглядати за його відсутності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, так як позивач помилково дійшов висновку про те, що заборгованість за укладеним кредитним договором є спірною. Крім того, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників\~\~правовідносин, а лише перевіряє наявність документів, з урахуванням\~\~положень переліку, якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. Також позивач не вказав у чому полягає спірність заборгованості по кредитному договору, а лише за власними міркуваннями дійшов необґрунтованого висновку про наявність спору. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним\~\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що 02 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 10491, було вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з [PERSON] грошові кошти у сумі 30 691,87 грн., які складаються з наступного: 2 282,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 23 859,42 грн. - заборгованість за відсотками; 2 850,00 грн. - заборгованість з пені та комісії; 250,00 грн. - заборгованість по штрафам (фіксована частина); 1 449,61 грн. - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості), які є її боргом за кредитним договором № б/н від 17.10.2008 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». Витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису складають 1 800,00 грн. Строк за який провадиться стягнення 3133 днів, а саме: з 17.10.2008 року по 30.06.2017 року. На підставі вищевказаного виконавчого напису державним виконавцем Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] 08.11.2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 10491 від 02.08.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості в розмірі 32 491,87 грн. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік). Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначає позивач, нотаріус при вчиненні виконавчого напису від 02.08.2017 року не отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення; виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Відповідач же - ПАТ КБ «Приватбанк» не спростував зазначені позивачем обставини. Крім того, в п. 2.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Отже, суд має встановити, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року. Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ПАТ КБ «Приватбанк» було направлено позивачу лист з вимогою про усунення порушення стосовно зобовязання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобовязань, також відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором [PERSON] отримувала, у звязку з чим остання була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, предявленої до стягнення. Таким чином, [PERSON] не отримувала вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, у свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Також нотаріус не зясував чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту. Період стягнення у виконавчому написі зазначено з 17.10.2008 року по 30.06.2017 року, тобто більше ніж три роки. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових , сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved