Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Черняхівської селищної ради Черняхівського району Житомирської області (далі - відповідач) про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування (далі - позовна заява або позов). Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON]. Після смерті її чоловіка позивач прийняла спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Черняхівської нотаріальної контори Житомирської області. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає. Після смерті її чоловіка залишилося спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорта на будинок, технічна характеристика житлового будинку така: будинок, загальною площею 82 м2 , у тому числі житловою 38,5 м2 . До будинку належить: сарай Б, сарай В, уборна У, огорожа № 1-3, колодязь № 4. Відповідно до довідки, виданої КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" 26.01.2015 за № 5, право власності на вказаний житловий будинок було зареєстроване за чоловіком позивача на підставі дублікату договору купівлі-продажу, виданого Черняхівською державною нотаріальною конторою 18.05.1995 за реєстровим № 1572. Вказаний дублікат договору купівлі-продажу житлового будинку втрачений. 21.05.2015 позивач звернулася до Черняхівської нотаріальної контори Житомирської області із заявою про оформлення права на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок. Державний нотаріус виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок із тих підстав, що не надано правовстановлюючого документу, на підставі якого за чоловіком позивача було зареєстроване право власності на цей будинок. Позивач просила визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 82 м2, у тому числі житловою 38,5 м2, з належними до нього надвірними будівлями та спорудами: сарай Б, сарай В, уборна У, огорожа № 1-3, колодязь № 4, вартістю 45618 грн. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву від 29.09.2015, в якій зазначила, що просить справу за її позовом до Черняхівської селищної ради Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву від 07.08.2015 № 528 (а.с. 68), в якій просив, справу № 293/695/15-ц про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування розглянути у їх відсутності, повідомив, що позов визнають в повному обсязі. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, передбачених ч. 4 ст. 174 ЦПК України. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі з огляду на наступне. [PERSON] помер [INFO] в с. Горщик Коростенського району Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 29.12.2010 (повторно) районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, бланк серії [NUMBER] (а.с. 11). В матеріалах справи відсутні докази складення [PERSON] за життя заповіту. А значить спадкування за [PERSON] здійснюється за законом. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. В матеріалах справи відсутні докази зміни черговості одержання права на спадкування у порядку, визначеному положеннями ст. 1259 ЦК України. А значить спадкування за [PERSON] здійснюється у порядку черговості, визначеної положеннями ЦК України. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до відомостей, наданих Відділом реєстрації актів цивільного стану Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області (а.с. 25), до першої черги спадкоємців [PERSON] входять: 1)донька [PERSON], [INFO]; 2)син [PERSON], [INFO] Актового запису про народження [PERSON] [INFO], по архіву відділу не виявлено. Актового запису про смерть [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] по архіву відділу не виявлено. В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] за життя був усиновлювачем, що додатково підтверджується довідкою, виданою виконкомом Черняхівської селищної ради Черняхівського району Житомирської області від 24.06.2015 (а.с. 29). А тому суд приходить до висновку про відсутність усиновлених [PERSON] осіб та не враховує їх право на спадкування, передбачене положеннями ст. 1260 ЦК України. Крім того, на час відкриття спадщини усі спадкоємці [PERSON] за законом першої черги були живими, а тому відсутні підстави для залучення до спадкування спадкоємців за правом представлення згідно зі ст. 1266 ЦК України. Позивач є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 25.11.2009 (повторним), бланк серії [NUMBER] (а.с. 10). В матеріалах справи відсутні відомості про розірвання вказаного шлюбу. З огляду на це суд приходить до висновку, що позивач входить до спадкоємців [PERSON] за законом першої черги. Згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до довідки від 10.03.2015 № 282, виданої виконкомом Горщиківської сільської ради Коростенського району Житомирської області (а.с. 43), [PERSON] проживав без реєстрації в с. Горщик Коростенського району Житомирської області. Крім того, згідно з довідкою від 13.03.2015 № 740, виданою виконкомом Горщиківської сільської ради Коростенського району Житомирської області (а.с. 44), [PERSON] до дня смерті ([INFO]) проживав один без реєстрації у належному йому житловому будинку (як наймач) за адресою: [ADDRESS]. Дані відомості підтверджуються також довідкою від 13.05.2015 № 3067, виданою виконкомом Черняхівської селищної ради Черняхівського району Житомирської області (а.с. 62 на звороті). Крім того, з аналізу відомостей про спадкоємців [PERSON] за законом першої черги суд приходить до висновку, що усі його спадкоємці на час відкриття спадщини були повнолітніми. В матеріалах справи відсутні докази визнання спадкоємців [PERSON] за законом першої черги недієздатними або обмеження їх дієздатності у порядку, визначеному положеннями ст. ст. 39, 40 та ст. ст. 36, 37 ЦК України відповідно. Враховуючи викладене та те, що [PERSON]: 1)до моменту смерті проживав один в [ADDRESS]; 2)був знятий з реєстрації в будинку [ADDRESS], що підтверджується відповідною будинковою книгою (а.с. 37, 38); 3)прийняттям спадщини вважається фактичне проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, судом не враховується реєстрація осіб в житловому будинку [ADDRESS] (а.с. 35-40) станом на день смерті [PERSON] ([INFO]), оскільки такі особи на момент відкриття спадщини зі спадкоємцем постійно не проживали. А тому суд приходить до висновку про відсутність осіб, які прийняли спадщину після [PERSON] у порядку, визначеному положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України. В матеріалах справи відсутні докази прийняття спадщини після [PERSON] протягом строку для прийняття спадщини його дітьми [PERSON] та [PERSON]. Відсутність заяв від інших спадкоємців, крім позивача, про прийняття спадщини підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною 21.05.2015 Пилипчуком В. І., державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області (а.с. 3), та матеріалами спадкової справи № 158/2015 (а.с. 52-65). Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. В матеріалах справи відсутні письмова згода спадкоємців [PERSON], які прийняли спадщину, на подання заяви про прийняття спадщини після спливу строку на прийняття спадщини, а також судові рішення про визначення спадкоємцям [PERSON], крім позивача, додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. А тому суд приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON], який прийняв спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом, який прийняв спадщину, суд приходить до висновку, що позивач має право на усю спадщину [PERSON] без врахування положень ч. ч. 2, 3 ст. 1267 ЦК України про зміну розміру часток у спадщині. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як зазначено позивачем у позові та підтверджується матеріалами справи, до складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок [ADDRESS] (разом з надвірними будівлями і спорудами) (далі - будинок). Станом на момент розгляду справи право власності на будинок зареєстровано за [PERSON], що підтверджується довідкою Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради від 26.01.2015 № 5 про наявність (відсутність) зареєстрованого майна (а.с. 9). Відповідно до інформації з Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 23.06.2015 (а.с. 26, 27) відомості відсутні. Належність [PERSON] будинку підтверджується дублікатом, що має силу оригіналу, договору купівлі-продажу від 28.04.1979 (а.с. 4). Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом, який прийняв спадщину, суд приходить до висновку, що будинок належить позивачу з часу відкриття спадщини - з [INFO]. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 21.05.2015 Пилипчуком\~В. І., державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області (а.с. 3), суд приходить до висновку, що дублікат договору купівлі-продажу, посвідчений Житомирським обласним державним нотаріальним архівом, 11.02.2015, за реєстровим № 1-11, не зареєстрований в КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради, що унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом згідно зі ст. ст. 1296-1298 ЦК України. Будинок є нерухомою річчю у розумінні ч. 1 ст. 181 ЦК України. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. В свою чергу, відповідно до ч. 1 п. 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N 868, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. При цьому, згідно з п. 37 вказаного порядку рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є одним із документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. А тому, з огляду на неможливість реєстрації позивачем права власності на будинок суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачем права власності на будинок у порядку спадкування за законом після [PERSON] Вимоги про розподіл судових витрат позивачем у позові не заявлено. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А тому відсутні підстави для прийняття судом рішення про розподіл судових витрат між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved