Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

25.06.2020 року до суду звернулося ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, посилаючись на те, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] та користується послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді опалення та централізованого гарячого водопостачання, але не розраховується за вказані послуги, в зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.10.2014 року по 01.06.2020 року в сумі 17523,24 грн., яку просять стягнути з відповідача на користь підприємства. 05.11.2020 року представник позивача Суржинська К.С. уточнила свої позовні вимоги, відповідно до яких просила суд стягнути з [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що утворилась за адресою: [ADDRESS] за період з 01.10.2014 року по 01.09.2020 року в сумі 10997,78 грн., індексу інфляції в сумі 2365,59 грн., 3% річних в сумі 1009,87 грн. та судового збору в сумі 2102 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14.07.2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09.11.2020 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] . У судове засідання представник позивача Суржинська К.О. не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, попередньо надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Під час розгляду справи клопотання від сторін не надходили. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] та користуються послугами з теплопостачання, які надаються їми ПОКВПТГ „Полтаватеплоенерго" відповідно до „Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року. Відповідно до п. 18 „Правил..." споживачі зобов`язані оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця. В зв`язку з тим, що відповідачі не виконують взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та не оплачують послуги з теплопостачання, за ними утворилась заборгованість, яка за період з 01.10.2014 року по 01.09.2020 року складає 10997,78 грн. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму заборгованості із урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Оскільки, відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, за період з 01.10.2014 року по 01.09.2020 рік нараховано індекс інфляції в сумі 2365,59 грн. та 3% річних в сумі 1009,87 грн. У зв`язку тим, що відповідачі покладені законодавством зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання належним чином не виконують, позовні вимоги ПОКВПТГ „Полтаватеплоенерго" є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Також у відповідності з ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102 грн, тобто по 1051 грн. з кожного. Щодо клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності та повторне звернення до суду з тими самими вимогами, та не укладання відповідачем договору про надання послуг, суд виходить з наступного висновку. У зв`язку з неналежним виконанням споживачем зобов`язань по оплаті за спожиті послуги, 19.07.2019 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до Котелевського районного суду Полтавської області з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води з [PERSON] , що утворилась за адресою: [ADDRESS] за період з 01.05.2014 року по 01.06.2019 року в сумі 10907,78 грн., інфляційних втрат в сумі 2875,09 грн., 3% річних в сумі 739,28 грн. та судового збору в сумі 192,10 грн. 25.07.2019 року Котелевським районним судом Полтавської області було видано ухвалу № 535/894/19 про відмову у видачу судового наказу на підставі п.5. ч. 1 ст. 165 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу підстав, передбачених п.3-6 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, унеможливлює повтор звернення з такою самою заявою. Заявнику цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку. Таким чином, виник спір про право і єдиним наслідком в даному випадку є право заявника звернутися з позовом до суду із тими самими вимогами в поряди позовного провадження. Підприємство таким правом скористалося та 25.06.2020 року звернулося до суду з позовом щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання, що утворилася за адресою: [ADDRESS] за період з 01.05.2014 року по 01.06.2020 року в сумі 14147,78 грн., інфляційних втрат в суш 2365,59 грн., 3% річних в сумі 1009,87 грн. та судового збору в сумі 2102,00 грн. В подальшому, враховуючи оплати, здійснені відповідачем після звернення з позовом до суду, позивачем було уточнено позовні вимоги. Позивач у своїй заяві від 14.09.2020 року просив суд стягнути заборгованість за період з 01.11.2014 року по 01.09.2020 року з сумі 10997,78 грн., індекс інфляції в сумі 2365,59 грн., 3 % річних в сумі 1009,87 грн. та судовий збір в сумі 2102,00 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом і позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної | давності, до нового строку не зараховується. Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому Розділом 2 ЦПК України, перериває строк позовної давності. Таким чином, звернення з заявою про видачу судового наказу 25.07.2015 року перервало строк позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Так, необхідно зазначити, що в період позовних вимог з лютого 2015 року по липень 2020 року відповідачем неодноразово здійснювались оплати, хоч і з порушенням строків розрахунків, що свідчить про визнання відповідачем вказаної заборгованості та перериває строк позовної давності. Так, розрахунком заборгованості за послуги теплопостачання, що знаходиться в матеріалах справи, та періодом платежу, що зазначається споживачем при проведенні оплати, та передається підприємству банківською установою у вигляді електронних реєстрів, підтверджується: оплата від 10.02.2015 року в сумі 500,00 грн., період платежу зазначений споживачем - січень 2015 року (при поточному нарахуванні 419,07 грн. за січень 2015року), що свідчить про те, що відповідач сплатив більше поточного нарахування в рахунок погашення заборгованості; оплата від 24.02.2016 року в сумі 800,00 грн., період платежу зазначений споживачем - січень 2016 року (при поточному нарахуванні 773,99 грн. за січень 2016 року), що свідчить про те, що відповідач сплатив більше поточного нарахування в рахунок погашення заборгованості; оплата від 07.09.2016 року в сумі 2950,00 грн. (квитанція на 450,00 грн. та з тим 2500,00 грн.), період платежу зазначений споживачем - серпень 2016 року (при відсутніх нарахуваннях за серпень 2016 року), що свідчить про погашення відповідачем боргу; оплата від 14.09.2017 року в сумі 4000,00 грн. (квитанція на 600,00 грн. та 3400,00 грн.), період платежу зазначений споживачем - серпень 2017 року (при відсутніх нарахуваннях за серпень 2017 року), що свідчить про погашення відповідачем боргу; оплата від 11.09.2018 року в сумі 5500,00 грн. (квитанція на 1000,00 грн., 1500,00 грн. та 3000,00 грн.), період платежу зазначений споживачем - серпень 2018 року (при відсутніх нарахуваннях за серпень 2018), що свідчить про погашення відповідачем боргу; оплата від 31.01.2019 року в сумі 1000,00 грн. та від 26.03.2019 в сумі 2000 грн., період платежу зазначений споживачем - січень 2019 року (при поточному нарахуванні 1808,94 грн. за січень 2019 року), що свідчить про те, що відповідач сплатив більше поточного нарахування в рахунок погашення заборгованості; оплата від 17.10.2019 року в сумі 1000,00 грн., період платежу зазначений споживачем - вересень 2019 року (при відсутніх нарахуваннях за вересень 2019 року), що свідчить про погашення відповідачем боргу; оплата від 17.10.2019 року в сумі 2500,00 грн., період платежу зазначений споживачем - серпень-вересень 2019 року (при відсутніх нарахуваннях за сепрень і вересень 2019 року), що свідчить про погашення відповідачем боргу; оплата від 07.07.2020 року в сумі 1700,00 грн., період платежу зазначений споживачем - травень 2020 року (при відсутніх нарахуваннях за травень 2020 року), що свідчить про погашення відповідачем боргу; оплата від 23.07.2020 року в сумі 1150,00 грн., період платежу зазначений споживачем - червень 2020 року (при відсутніх нарахуваннях за червень 2020 року), що свідчить про погашення відповідачем боргу. Таким чином, своїми діями, а саме здійсненням оплат за спожиті послуги теплопостачання, відповідач підтвердив визнання свого боргу перед ПОКВПТГ ''Полтаватеплоенерго", що відповідно ч.І ст.264 ЦПК України перериває і перебіг строку позовної давності. Тобто з позовом про стягнення заборгованності за спожиті послуги теплопостачання за період з 01.10.2014 року по 01.06.2020 року підприємство звернулося в строк, передбачений Розділом 5 ЦК України. Щодо відсутності договору про надання послуг теплопостачання необхідно зазначити наступне. ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Ст. 7,8 цього Закону визначають обов`язки споживача та виконавця житлово- комунальних послуг. П. 1 ч. 2 ст. 7 Закону передбачений саме обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком відповідачів, як користувачів жилого приміщення та споживачів послуг теплопостачання, за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір, відповідає типовому договору. Договір між сторонами про надання послуг з теплопостачання не укладався, але підприємство «Полтаватеплоенерго» надавало та продовжує надавати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , а відповідач в свою чергу такі послуги отримував, отримує та від них не відмовлявся. П. 1 ч.1. ст. 7 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.1 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15. Отже, незважаючи на відсутність письмового договору між сторонами про надання житлово-комунальних послуг, із фактичних стосунків, що склалися між сторонами, вбачається, що такі договірні відносини між підприємством та відповідачем існували та існують, оскільки ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у встановленому законом порядку надаються послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , що не суперечить положенням ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved