Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. В обґрунтування позовних вимог посилається на наступні обставини. 14 грудня 2018 року в с.Велика Костромка Апостолівського району Дніпропетровської області водій автомобіля "ЗАЗ", д/н [NUMBER] , [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який рухався в попутному з автомобілем напрямку. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув. Оскільки позивач є сином загиблого, у зв`язку із його смертю йому спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв на момент настання ДТП станом на 14 грудня 2018 року. 14 грудня 2018 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018040410001237 з кваліфікацією по ст.286 КК України та розпочато досудове розслідування. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. На підтвердження того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідується за статтею 286 КК України, як дорожньо-транспортна пригода, і жодних підстав для перекваліфікації немає. Викладене вище свідчить, що позивач має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену йому шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, позивач вирішив відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача. І таке право вибору, як відновлення свого порушеного права, це виключне право позивача і ніхто не може йому вказувати, як його відновлювати, оскільки таке гарантоване законом. Тому, з урахуванням вищевикладених обставин, представник позивача просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь [PERSON] суму в розмірі 22 338 грн. 00 копійок страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди та суму в розмірі 4 000 грн. 00 коп. судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.33-24). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.37), своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, скористався та подав до суду відзив, згідно якого зазначає, що на момент ДТП транспортний засіб "ЗАЗ", д/н [NUMBER] , дійсно, був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ № 7566105, укладеним з ПАТ «НАСК «ОРАНТА». При цьому, на момент розгляду даної справи обвинувальний вирок суду, що набув чинності, відносно [PERSON] відсутній, а, отже, відповідно до вимог спеціального закону, відсутні правові підстави для визнання події страховим випадком та для прийняття страховиком рішення про здійснення або про відмову у здійсненні страхового відшкодування за даною подією. Тому, з урахуванням вищевикладених обставин, після отримання страховиком вироку, згідно якого [PERSON] буде визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 14 грудня 2018 року, та відповідної заяви про страхове відшкодування, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» буде розглянуто документи по страховому випадку та прийнято рішення, відповідно до вимог закону (а.с.38-39). Представник відповідача [PERSON] скористався своїм правом, передбаченим вимогами закону, та подав до суду відповідь на відзив, згідно якої послався на обставини, викладенні в позовній заяві (а.с.44-48). Крім цього, 08 червня 2021 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до справи (а.с.53-54). Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як встановлено судом, 14 грудня 2018 року в с.Велика Костромка Апостолівського району Дніпропетровської області водій автомобіля "ЗАЗ", днз [NUMBER] , [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який рухався в попутному з автомобілем напрямку (а.с.8). Внаслідок ДТП, пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень [INFO] помер, про що свідчить актовий запис про смерть № 1041, складений 19 грудня 2018 року Металургійним районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.9). 15 грудня 2018 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018040410001237 з кваліфікацією по ст.286 КК України та розпочато досудове розслідування. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована відповідачем ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ № 7566105 (а.с.17). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем доказів на підтвердження того, що він звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування до суду надано не було. Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», даний нормативний акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно ст.6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом п.22.1 ст.22 Закону, у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові ВП Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, у випадках, коли деліктні правовідносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Відповідно до ст.23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Пунктом 27.3 ст.27 Закону встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові № 4 від 01.03.2013 року роз`яснив, що, відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Тому, з урахуванням вищевикладеного, позивач, який [PERSON] доводиться сином, скористався своїм правом на відшкодування шкоди та звернувся до суду. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області Нікопольського відділу поліції Апостолівського відділення поліції від 26 червня 2019 року кримінальне провадження за № 12018040410001237, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 грудня 2018 року за кваліфікацією по ст.286 КК України, було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія автомобіля [PERSON] ознак складу злочину. Крім цього, як вбачається з описової частини вищевказаної постанови, причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стали необережні та неуважні дії пішохода [PERSON] , який в темний час доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, безпосередньо перед автомобілем почав рухатися в напрямку траєкторії руху автомобіля, тим самим порушив вимоги п.4.1., 4.14 Правил дорожнього руху України. Одночасно в постанові зазначається, що, відповідно до висновку експерта № 32/10.1/63 від 25 березня 2019 року, водій автомобіля «ЗАЗ-968 МВ» [PERSON] повинен був діяти, згідно з вимогами п.12.3 ПДР України, однак, останній не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода [PERSON] , своєчасно виконавши вимоги п.12.3 ПДР України. В діях водія [PERSON] по керуванню автомобілем невідповідність вимогам ПДР України, які б могли знаходитися в причинному зв`язку з ДТП, не вбачається (а.с.53 зв). Тому, з урахуванням доказів, які містяться в матеріалах справи, в тому числі, постанови суду, яка до матеріалів справи була долучена на підставі клопотання представника позивача, враховуючи, що, згідно вимог ст.ст.2, 13 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, який проводиться не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках, а ні в самому позові, а ні у відповіді на відзив не вбачається наявність прав або законних інтересів [PERSON] , які порушуються, не визнаються або є оспореними. Факт відсутності будь - яких рішень, якими встановлена причетність [PERSON] до смерті [PERSON] (вироку, постанови у кримінальному або адміністративному провадженні, висновку перевірки по страховому випадку самої страхової компанії) свідчать про безпідставність звернення, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог. Факт відмови у задоволені позову є одночасно і підставою для відмови у задоволені вимог про розподіл судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, які понесені стороною позивача.

Outcome: dismissed