Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Всесвітня інформаційна служба», Голови Одеської обласної державної адміністрації України [PERSON], Одеської обласної державної адміністрації України, Товариство з обмеженою відповідальністю «ГУГЛ», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Одеський припортовий завод» про захист честі, гідності та ділової репутації, який в процесі розгляду справи уточнив. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року на телеканалі з логотипом «3S.TV» [PERSON] під час виступу в прямому ефірі інформаційно-політичного інтерактивного ток-шоу «Шустер-Live» під назвою «[INFO]» поширив інформацію наступного змісту: «...Мы раздобыли этот контракт... А тут этот договор утверждён правительством Украины. Там написано, что если контракт сорвётся, все расходы возмещает украинская сторона... Какая-то австрийская, якобы, компания, которой руководит 29-летняя юная особа из Полтавы, в которой есть какие-то владельцы, которых никто в глаза не видел, но понимаете, что они украинцы... Вчера мы сидели с несколькими лицами с украинского правительства, с главой госимущества, другими специалистами, и все единогласно сказали, что если этот контракт будет выполнен на 100%, то за год украинский бюджет потеряет 93 миллиона долларов и через «прокладку» австрийскую закачает в свои карманы». «...Вот этот [PERSON] потом утвердил такого [PERSON]. Директор завода отказался подписывать этот контракт. [PERSON], которого назначает [PERSON], подписывает контракт, который просто грабительский, коррупционный и просто прямая кража среди бела дня. До этого они и раньше крали...» «... [PERSON] - это мальчик на побегушках у [PERSON]... При чём тут он и завод, один из наилучших в Европе и Украине? Просто не нашли специалиста и нашли своего мальчика на побегушках. И почему он тут сидит? Его вызовут правоохранительные органы... Сейчас я поинтересовался у генпрокурора - положили и отстранили Вашу охрану и идёт обыск в Вашем кабинете, с чем я Вас поздравляю ...». «...[PERSON] будет сидеть в зале суда со своими спонсорами...». Позивач зауважив, що одночасно ця ж програма транслювалась мережею Інтернет не тільки в Україні, але і закордоном на веб-сайті телеканалу «[INFO]. Позивач зазначив, що наведена [PERSON] інформація є наклепницькою, образливою, неправдивою та недостовірною, такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію, оскільки останній не був ознайомлений з умовами контракту, про який веде мову, однак вважає, що контракт є «просто грабительский, коррупционный и просто прямая кража среди бела дня». Вказав, що висловлювання відповідача [PERSON] має чітку спрямованість щодо нього. Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на викладені обставини, позивач просив визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права, ганьбить честь, гідність та його ділову репутацію інформацію, поширену [INFO] року ТОВ «Телерадіокомпанія «Всесвітня інформаційна служба», [PERSON] у прямому ефірі інформаційно-політичного інтерактивного ток-шоу «Шустер-Live» під назвою «[INFO]» на телевізійному каналі з логотипом «3S.TV» наступного змісту: «...Мы раздобыли этот контракт... А тут этот договор утверждён правительством Украины. Там написано, что если контракт сорвётся, все расходы возмещает украинская сторона... Какая-то австрийская, якобы, компания, которой руководит 29-летняя юная особа из Полтавы, в которой есть какие-то владельцы, которых никто в глаза не видел, но понимаете, что они украинцы... Вчера мы сидели с несколькими лицами с украинского правительства, с главой госимущества, другими специалистами, и все единогласно сказали, что если этот контракт будет выполнен на 100%, то за год украинский бюджет потеряет 93 миллиона долларов и через «прокладку» австрийскую закачает в свои карманы». «...Вот этот [PERSON] потом утвердил такого [PERSON]. Директор завода отказался подписывать этот контракт. [PERSON], которого назначает [PERSON], подписывает контракт, который просто грабительский, коррупционный и просто прямая кража среди бела дня. До этого они и раньше крали...» «... [PERSON] - это мальчик на побегушках у [PERSON]... При чём тут он и завод, один из наилучших в Европе и Украине? Просто не нашли специалиста и нашли своего мальчика на побегушках. И почему он тут сидит? Его вызовут правоохранительные органы... Сейчас я поинтересовался у генпрокурора - положили и отстранили Вашу охрану и идёт обыск в Вашем кабинете, с чем я Вас поздравляю ...». «...[PERSON] будет сидеть в зале суда со своими спонсорами...». Зобов'язати ТОВ «Телерадіокомпанія «Всесвітня інформаційна служба», [PERSON], Одеську обласну державну адміністрацію в прямому ефірі інформаційно-політичного інтерактивного ток-шоу «Шустер-Live» на телевізійному каналі з логотипом «3S.TV», повідомити про ухвалене у справі рішення в період часу виходу в ефір інформаційно-політичного інтерактивного ток-шоу «Шустер-Live» не пізніше наступного дня від дати набрання рішенням законної сили. Зобов'язати ТОВ «Телерадіокомпанія «Всесвітня інформаційна служба», [PERSON], вилучити недостовірну інформацію, розміщену в мережі Інтернет на веб-сайті телеканалу «[INFO]. Стягнути з відповідачів на його користь судові витрати. У судовому засіданні, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28.11.2016 року, не виходячи до нарадчої кімнати, було замінено первісного співвідповідача Голову Одеської обласної державної адміністрації України [PERSON] на належного [PERSON] та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Компанію «ANTRA GMBH». Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18.01.2017 року, не виходячи до нарадчої кімнати, було виключено з числа співвідповідачів ТОВ «ГУГЛ» та залучено останніх до участі у справі в якості третьої особи. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, з тих же підстав просила їх задовольнити. Представники відповідачів ТОВ «Телерадіокомпанія «Всесвітня інформаційна служба» та Одеської обласної державної адміністрації України у судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Пояснив, що у своїй промові [PERSON] висловив свої власні висновки (власну думку) про те, що Договір №20/СН-408 є збитковим та принесе збитків Україні на 90 млн. доларів. Крім того, інформація висловлена [PERSON] щодо економічної невигідності даного контракту уже містилася у мережі Інтернет до того, як вона була озвучена відповідачем. Зазначив, що вислови щодо того, що контракт несе за собою збитки економіці України, контракт є «просто грабительский, коррупционный и просто прямая кража среди бела дня» та «... [PERSON] - это мальчик на побегушках у [PERSON]...» є оціночними судженнями, які були висловлені [PERSON], з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорії, сатири та може означати лише те, що позивач міг виконувати певні прохання та/або доручення Народного депутата України [PERSON]. Вважає, що оцінка контракту, ніяким чином не стосується честі та гідності позивача. Фраза, що «...[PERSON] будет сидеть в зале суда со своими спонсорами...» є лише припущеннями того, що може бути і ніяким чином не може трактуватися як фактичні дані, що порушують честь та гідність позивача (т.2 а.с. 10-17, 67-69). Представник ПАТ «Одеський припортовий завод» у судове засідання не з»явився, надав письмові пояснення щодо суті спору, в яких просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити (т.2 а.с. 87-89). Представник ТОВ «ГУГЛ» у судовому засіданні просив винести рішення згідно норм чинного законодавства України. У судовому засіданні представник Компанії «ANTRA GMBH» просила позов задовольнити. Пояснила, що Компанія «ANTRA GMBH» вважає, що висловлювання, які були поширені [PERSON] у прямому ефірі інформаційно-політичного інтерактивного ток-шоу «Шустер-Live» в адресу [PERSON] ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію. Крім того, поширена інформація є недостовірною та порушує права Компанії, яка є стороною Договору від 22.10.2015 року №20/СН-408 на виконання операцій з переробки на митній території давальницької сировини (т.2 а.с. 56-59). Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази в справі у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що [INFO] року [PERSON] та [PERSON] приймали участь у прямому ефірі інформаційно-політичного інтерактивного ток-шоу «Шустер-Live» під назвою «[INFO]» на телевізійному каналі з логотипом «3S.TV», де [PERSON] була поширена наступна інформація: «...Мы раздобыли этот контракт... А тут этот договор утверждён правительством Украины. Там написано, что если контракт сорвётся, все расходы возмещает украинская сторона... Какая-то австрийская, якобы, компания, которой руководит 29-летняя юная особа из Полтавы, в которой есть какие-то владельцы, которых никто в глаза не видел, но понимаете, что они украинцы... Вчера мы сидели с несколькими лицами с украинского правительства, с главой госимущества, другими специалистами, и все единогласно сказали, что если этот контракт будет выполнен на 100%, то за год украинский бюджет потеряет 93 миллиона долларов и через «прокладку» австрийскую закачает в свои карманы». «...Вот этот [PERSON] потом утвердил такого [PERSON]. Директор завода отказался подписывать этот контракт. [PERSON], которого назначает [PERSON], подписывает контракт, который просто грабительский, коррупционный и просто прямая кража среди бела дня. До этого они и раньше крали...» «... [PERSON] - это мальчик на побегушках у [PERSON]... При чём тут он и завод, один из наилучших в Европе и Украине? Просто не нашли специалиста и нашли своего мальчика на побегушках. И почему он тут сидит? Его вызовут правоохранительные органы... Сейчас я поинтересовался у генпрокурора - положили и отстранили Вашу охрану и идёт обыск в Вашем кабинете, с чем я Вас поздравляю ...». «...[PERSON] будет сидеть в зале суда со своими спонсорами...». Одночасно ця ж програма транслювалась мережею Інтернет на веб-сайті телеканалу «[INFO] (т. 1 а.с. 17-18). Згідно державного реєстру Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення логотип «3S.TV» http://3s.tv належить відповідачеві ТОВ «Телерадіокомпанія «Всесвітня інформаційна служба» (т.1 а.с. 19-20). У судовому засіданні було досліджено відеозапис інформаційно-політичного інтерактивного ток-шоу «Шустер-Live» під назвою «[INFO]» від [INFO] року. Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що інформація, яка була поширена [PERSON] є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, а тому порушує його права, ганьбить честь та гідність. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував, що його довіритель [PERSON] в ефірі інформаційно-політичного інтерактивного ток-шоу «Шустер-Live» дійсно озвучив текст, який викладено в позовній заяві. Іншого тексту суду надано не було. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення Загальних зборів акціонерів ПАТ «Одеський припортовий завод» (далі - АТ «ОПЗ») (Протокол №1 від 28-29 квітня 2015 року) позивача було обрано до складу Правління ПАТ «Одеський припортовий завод» (т. 1 а.с. 21-36). Наказом директора ПАТ «Одеський припортовий завод» [PERSON] № 372-К від 23 червня 2015 року [PERSON] призначено на посаду першого заступника директора ПАТ «Одеський припортовий завод». Правління АТ «ОПЗ» своїм рішенням від 22 жовтня 2015 року (Протокол позачергового засідання Правління АТ «ОПЗ» № 29 від 22.20.2015 року) погодило укладення з Компанією «ANTRA GMBH» (м. Відень, Австрія) договору на постачання АТ «ОПЗ» з листопада 2015 року по березень 2016 року включно природного газу в обсязі 500 млн. м3 на умовах давальницької сировини і надало першому заступнику директора [PERSON] повноваження щодо укладення та підписання цього Договору (т.1 а.с. 38-39). 22 жовтня 2015 року між Компанією «ANTRA GMBH» в особі її директора [PERSON]) з однієї сторони та ПАТ «Одеський припортовий завод» в особі [PERSON] з іншої сторони було підписано Договір №20/СН-408 на виконання операцій з переробки на митній території давальницької сировини (т.2 а.с. 93-126). Прийняттю АТ «ОПЗ» рішення про укладення Договору №20/СН-408 від 22.10.2015 року на виконання операцій з переробки на митній території давальницької сировини з Компанією «ANTRA GMBH» передували відповідні розрахунки, а саме техніко-економічне обґрунтування постачання природного газу, як давальницької сировини. Згідно з даним обґрунтуванням (т.2 а.с. 90-91) при виконанні Договору №20/СН-408 від 22.10.2015 року отримується прибуток у розмірі 3 202, 68 тис. грн., на відміну від можливого отримання збитку у розмірі 2 423, 9 тис. грн. при використанні природного газу поставки НАК «Нафтогаз України». Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1 визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Частиною 2 ст. 302 ЦК України передбачено обов'язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Вказані положення також закріплені в статті 297 ЦК України. Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі. Положеннями ст. ст. 15, 275 ЦК України передбачено право особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Згідно ст. ст. 94, 277 ЦК України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Відповідно до ст. 277 ЦК України та роз'яснень, які містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Таким чином, діючим цивільним законодавством закріплена презумпція добропорядності особи, а тому згідно з положеннями статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена про позивач інформація є достовірною, покладається на відповідачів. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п. 46 справи «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986 року, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Так, оціночним судженням є висновок, отриманий в результаті інтелектуальної, логічної обробки і узагальнення фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкового зв'язку між зазначеними джерелами інформації. У ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» вказано, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», ст. 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Крім того, згідно роз'яснень у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Пунктом 18 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 роз'яснено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Як вбачається з інформації, поширеної [PERSON], вона має чітку спрямованість щодо особи позивача - [PERSON], так як було вказано його прізвище та охарактеризовано його дії щодо підписання договору та висловлена думка щодо самого контракту. З огляду на характер поширеної інформації, суд вважає, що така інформація не є оціночним судженням, оскільки поширена у формі подачі фактів, первинним джерелом поширення цієї інформації є [PERSON] Як вбачається з досліджених доказів, не відповідає дійсності, поширена [PERSON] інформація щодо того, що [PERSON] затвердив [PERSON], а призначив на посаду [PERSON] Оскільки матеріали справи доказів цього не містять, а наявні документи, що підтверджують факт обрання позивача до складу Правління АТ «ОПЗ» Загальними зборами акціонерів АТ «ОПЗ» в квітні 2015 року та призначення останнього на посаду першого заступника директора АТ «ОПЗ» згідно відповідного наказу директора АТ «ОПЗ» в червні 2015 року. Також не відповідає дійсності інформація щодо того, що директор заводу відмовився підписувати договір, оскільки згідно рішення Правління АТ «ОПЗ» повноваження щодо укладення та підписання Договору №20/СН-408 від 22.10.2015 року були надані саме [PERSON], а не директору АТ «ОПЗ». Крім того, твердження [PERSON] про те, що «Какая-то австрийская, якобы, компания, которой руководит 29-летняя юная особа из Полтавы, в которой есть какие-то владельцы, которых никто в глаза не видел» не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки директором Компанії «ANTRA GMBH» є громадянин Австрії [PERSON] який і підписав Договір №20/СН-408 від 22.10.2015 року на виконання операцій з переробки на митній території давальницької сировини. Також слід зазначити, що Компанія «ANTRA GMBH» є європейською компанією. Представник відповідача не надав будь-яких доказів, що Компанія «ANTRA GMBH» пов'язана з українськими політиками, зокрема з [PERSON], про що вказував доповідач інформації. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки законодавством закріплена презумпція добропорядності особи, тому згідно ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що інформація є достовірною, покладається на відповідача. Стверджуючи про те, що «если этот контракт будет выполнен на 100%, то за год украинский бюджет потеряет 93 миллиона долларов и через «прокладку» австрийскую закачает в свои карманы» та «контракт, который просто грабительский, коррупционный и просто прямая кража среди бела дня…» [PERSON] не надав доказів про те, яким чином і на підставі яких документів, вихідних даних та розрахунків він дійшов до даного висновку, що реалізація вказаного договору призведе до збитків у розмірі 93 млн. доларів на рік. У судовому засіданні представником відповідача згідно ст. ст. 57-59 ЦПК України доказів того, що Договір №20/СН-408 від 22.10.2015 року завдав збитків Державному бюджету України надано не було. Що стосується інформації - «До этого они и раньше крали...», «... [PERSON] - это мальчик на побегушках у [PERSON]... При чём тут он и завод, один из наилучших в Европе и Украине? Просто не нашли специалиста и нашли своего мальчика на побегушках. И почему он тут сидит? Его вызовут правоохранительные органы... Сейчас я поинтересовался у генпрокурора - положили и отстранили Вашу охрану и идёт обыск в Вашем кабинете, с чем я Вас поздравляю ...». «...[PERSON] будет сидеть в зале суда со своими спонсорами...», то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У частинах 1, 2, 5 ст. 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Презумпція невинуватості закріплена в п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Пункт 2 ст. 6 Конвенції забезпечує право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено згідно із законом. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Грабчук проти України» (заява № 8599/02), Страсбург, 21 вересня 2006 року, зазначено «Практика Суду встановлює, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною (див. Daktaras v. Lithuania, заява N 42095/98, п. 41, ECHR 2000-X; A.L. v. Germany, заява N 72758/01, п. 31, від 28 квітня 2005 року) У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Шагін проти України» (заява № 20437/05), Страсбург, 10 грудня 2009 року, зазначено: «Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у п. 2 ст. 6 Конвенції , є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 статті 6 (див. рішення у справі "Альне де Рібемон проти Франції" (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 35, серія A, N 308). Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлення думки самим судом про те, що особа, "яку обвинувачено у вчиненні злочину", є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону, а й поширюється на заяви, що їх роблять інші державні посадові особи стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах і які спонукають громадськість до думки про вину підозрюваного та визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом (див. висновки з відповідної практики Суду, наприклад, в рішенні у справі "Хужин та інші проти Росії" (Khuzhin and Others v. Russia), N 13470/02, п. 93, від 23 жовтня 2008 року). Достатньо мати - навіть за відсутності будь-якого формального висновку - певні підстави припускати, що відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним (див. рішення у справі "Бьомер проти Німеччини" (Bohmer v. Germany), N 37568/97, п. 54, від 3 жовтня 2002 року). У цьому зв'язку Суд наголосив на тому, як важливо особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи, порушеної проти особи, та визнання її винною в тому чи іншому злочині (див. рішення у справі "Дактарас проти Литви" (Daktaras v. Lithuania), N 42095/98, п. 41, ECHR 2000-X). Таким чином, слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину, та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (див. рішення у справі "Ісмоїлов та інші проти Росії" (Ismoilov and Others v. Russia), N 2947/06, п. 166, від 24 квітня 2008 року).» З огляду на характер поширеної інформації, суд вважає, що така інформація не є оціночним судженням, оскільки поширена у формі подачі фактів, первинним джерелом поширення цієї інформації є сам відповідач. Ураховуючи вищевикладене, інформація, яка поширена [PERSON] подана у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження. Інформація, поширена відповідачем містить стверджувальні вислови: «До этого они и раньше крали...», «...[PERSON] будет сидеть в зале суда со своими спонсорами...», які вказують на вчинення позивачем тих чи інших протиправних дій, які чинним законодавством кваліфікуються як злочин та дискредитують його в очах оточуючих, формуючи у них відповідну негативну оцінку його дій з точки зору дотримання закону, а тому дана інформація є недостовірною та порушує презумпцію невинуватості визначену в п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Тому, поширення відповідачем [PERSON] щодо позивача інформації про його протиправну діяльність, яка має обвинувальний нахил і сприймається, як звинувачення позивача у вчиненні злочинів (кримінальних правопорушень) без належної перевірки цієї інформації компетентними органами, не може вважатися оціночними судженнями на підставі ст. 30 Закону України «Про інформацію», оскільки такі фактичні твердження відповідача можливо перевірити на предмет їх відповідності дійсності, здійснивши відповідну перевірку істинності фактів. Матеріали справи не містять даних про те, що органами, до компетенції яких чинним законодавством України віднесена перевірка обставин, що містять відомості про наявність ознак кримінальних правопорушень, виявлено будь-які ознаки кримінальних правопорушень, про які йдеться в поширеній інформації, щодо позивача. Постановою Пленуму ВСУ роз'яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Інформація, поширена відповідачем в прямому ефірі телепрограми «Шустер LIVE» на телеканалі «3S.tv» стала відомою більш ніж одній особі. Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких: право на повагу до гідності та честі (ст. 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (ст. 299 ЦК України). Досліджуючи вказані поняття в контексті їх захисту від протиправних дій з боку інших осіб слід відзначити наступне. Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1 чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Під поняттям честі слід розуміти особисте немайнове благо, що є позитивною соціальною оцінкою особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності поведінки до загальноприйнятих уявлень про добро і зло та усвідомлення особою цієї оцінки. Під поняттям гідності слід розуміти чинник моральної свідомості, який, водночас, відображає моральне ставлення індивіда до самого себе та суспільства до нього. У свою чергу, діловою репутацією є усталена оцінка фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння у певній сфері, що відома оточуючим. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що оприлюднена відповідачем щодо позивача інформація не відповідає дійсності, тобто, є недостовірною, та також, що створює у широкого кола осіб викривлене уявлення про діяльність позивача, сприймається як звинувачення останнього у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), що безперечно, порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Ураховуючи вищевикладене, інформація, яка поширена [INFO] року [PERSON] відносно [PERSON] у прямому ефірі інформаційно-політичного інтерактивного ток-шоу «Шустер-Live» під назвою «[INFO]» на телевізійному каналі з логотипом «3S.TV», подана у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження, а тому є недостовірною. Крім того, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що [PERSON] є публічною особою, а тому межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, ніж для окремої пересічної особи, з огляду на наступне. У відповідності з роз'ясненнями, викладеними в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року N 1, при поширенні недостовірної інформації стосовно публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. У Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Судом встановлено, що позивач був у складі Правління АТ «ОПЗ» та займав посаду першого заступника директора АТ «ОПЗ», що не заперечувалося сторонами, а відтак на час поширення відносно позивача інформації, останній не був публічною особою, оскільки він не обіймав публічні посади та не здійснював публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, а також позивач не є активним учасником політичного життя в Україні. Посада заступника директора не відноситься до державної посади, а тому [PERSON] не є публічною особою. Як вбачається з позовних вимог позивач просив зобов'язати ТОВ «Телерадіокомпанія «Всесвітня інформаційна служба», [PERSON], Одеську обласну державну адміністрацію в прямому ефірі інформаційно-політичного інтерактивного ток-шоу «Шустер-Live» на телевізійному каналі з логотипом «3S.TV», повідомити про ухвалене у справі рішення в період часу виходу в ефір інформаційно-політичного інтерактивного ток-шоу «Шустер-Live» не пізніше наступного дня від дати набрання рішенням законної сили. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Як роз'яснено в п.п.24, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог статті 37 Закону про пресу та положень іншого відповідного законодавства може зобов'язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях - у запланованому найближчому випуску. При спростуванні відомостей по радіо чи телебаченню суд може вказати органу масової інформації, щоб резолютивна частина судового рішення була зачитана диктором у тій самій передачі або циклі передач і в той самий час - не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили. Редагування органом масової інформації тексту судового рішення або коментар до нього не допускаються. У такому ж порядку здійснюється оприлюднення відповіді особи, права якої порушено. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з припиненням його випуску, то така відповідь та спростування можуть бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Відповідно до положень ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно ч. 7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. З метою захисту порушеного права позивача, а також враховуючи роз'яснення наведені Пленумом Верховного Суду України в п. 24 та 25 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» за № 1 від 27 лютого 2009р. суд вважає найбільш подібний спосіб спростування інформації є зобов'язати ТОВ «Телерадіокомпанія «Всесвітня інформаційна служба», [PERSON] спростувати недостовірну інформацію шляхом повідомлення про ухвалене у даній справі судове рішення в інформаційно-політичному інтерактивному ток-шоу «Шустер-Live» не пізніше місяця з дня набрання рішення законної сили. Що стосується спростування саме на телевізійному каналі з логотипом «3S.TV», суд вважає за необхідне зазначити, що з 01.01.2017 року телевізійний канал з логотипом «3S.TV» припинив свою діяльність, а тому зазначення його у судовому рішенні призведе до його невиконання, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з ТОВ «Телерадіокомпанія «Всесвітня інформаційна служба» та [PERSON] на користь [PERSON] підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі по 551 грн. 20 коп. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial