Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

До суду звернулось публічне акціонерне товариство комерціний банк «Приватбанк»» (надалі ПАТ КБ «Приватбанк» ) з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначали, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений 17.04.2006 року договір № DNH4KP27070421. Відповідно до якого [PERSON] 17.04.2006 року отримав кредит у розмірі 2 631,19 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов вищевказаного договору відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування у встановлені строки, але взятих на себе зобов'язань не виконав, кредитні кошти не повернуті, відсотки за користування не сплачені. Просили стягнути з відповідача заборгованість на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у сумі 28 681, 74 грн., а також стягнути понесені позивачем судові витрати. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» надав письмову заяву, в якій позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі й на умовах, установлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит і виплатити відсотки. Згідно ст.ст. 1049, 1050 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, встановленому договором. У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. У відповідності ст. 1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів. Судом встановлено, що 17.04.2006 року між сторонами по справі: ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено договір DNH4KP27070421. Відповідно до якого [PERSON] 17.04.2006 року отримав кредит у розмірі 2631,19 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк виконав зобов'язання перед відповідачем шляхом надання кредитних коштів. Відповідач допускає прострочення виконання зобов'язаннь щодо сплати грошових коштів. Крім того, згідно п. 8.6 вказаного договору за прострочку повернення кредитних коштів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню із розрахунку 500 грн. Станом на 04.02.2014 року сума боргу з відсотками за користування кредитом становить 31 776, 42 грн. з яких : 7521,60 грн. - заборгованість по процентам, 23 754,82 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань. Судовим наказом Автозаводського районного суду м Кременчука Полтавської області від 25.09.2008 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість у сумі 4 436, 67 грн. Але, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Щодо доводів представника позивача по обчисленню пені, то суд не погоджується з ними. За змістом статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Так, банк просив суд стягнути заборгованість яка майже в 3,5 рази перевищує борг по кредитним платежам. Зважаючи на те, що розмір заборгованості значно перевищує заборгованість позивальника по кредитним платежам, суд приходить до висновку про зменшення розміру стягнутої неустойки до 7 521,60 грн. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 цього ж Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи відсутність заяви про сплив позовної давності необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № DNH4KP27070421 від 17.04.2006 року станом на 04.02.2014 року в розмірі 15 543,20 грн. з яких : 7521,60 грн. - заборгованість по процентам, 7521,60 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина). Судові витрати підлягають розподілу згідно ст.. 88 ЦПК України відповідно задоволеним позовним вимогам у розмірі 54,19 грн.

Outcome: partial