Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

03 серпня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить: 1) визнати незаконними дії відповідачки [PERSON] щодо здійснення будівельно-монтажних робіт з нового будівництва господарської будівлі - індивідуального гаражу за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язати відповідачку припинити такі дії; 2) зобов`язати відповідачку відновити стан території, який існував до початку проведення незаконного будівництва, а саме знести наслідки здійснення будівельно-монтажних робіт з нового будівництва господарської будівлі - індивідуального гаражу за адресою [ADDRESS] ; 3) стягнути з відповідачки на його користь моральну шкоду в розмірі 50000 гривень та судові витрати. Позов обґрунтував тим, що на підставі рішення Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області від 19.07.2017 року він є власником житлового будинку [ADDRESS] . На суміжній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] та господарські споруди, власником яких є відповідачка [PERSON] Остання самовільно, без дозвільних документів, на відстані 0,84 м від стіни будинку позивача розпочала будівельно-монтажні роботи з нового будівництва індивідуального гаражу. На думку позивача, відповідачка порушує його законні права, як землекористувача сусідньої земельної ділянки, у результаті чого дитяча кімната, яка знаходиться в будинку позивача за стіною, де ведуться будівельні роботи, цілодобово затінена від сонячного проміння, будівництво спричинило сильні вібрації та шум. Возведення гаражу заважає позивачеві зробити ремонт задньої стіни свого будинку, оскільки він не має до нього доступу. За заявою позивача Плахтіївською сільською радою Саратського району Одеської області 25.06.2017 року було складено акт обстеження, а 05.02.2018 року прийнято рішення, яким відповідачці на протязі трьох місяців вказано перемістити тимчасову споруду (гараж) на відстань не менш 0,8 м від межі земельної ділянки по [ADDRESS] , очистити крони дерева (горіха), яка нависає над дахом житлового будинку [PERSON] , дати можливість доступу до задньої стіни будинку [PERSON] З письмової відповіді Департаменту ДАБІ в Одеській області від 02.07.2018 року за № 1015-05/1-6206 позивачу стало відомо, що будівництво гаражу виконане відповідачкою без проектної документації та без документів дозвільного характеру, чи порушено п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"; п.5, п.13 "Порядку виконання будівельних робіт" затвердженого постановою КМУ № 466 від 13.04.2011р; п. 3.25* ДБН 360-92 ** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень". За вказаним фактом щодо [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення та видано припис про усунення строком до 07.07.2018 року виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Постановою у справі про адміністративне правопорушення № 238 від 25.05.2018 р. на [PERSON] накладено штраф у розмірі 10200 грн. Проте відповідачкою будівництво гаражу було закінчено. Позивач вважає, що незаконні будівельні роботи, що ведуться відповідачкою, порушують його права, як власника будинку, сусідньої ділянки, а також правила добросусідства. Позивач зазначає, що діями відповідачки йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 50 000 гривень. Унаслідок незаконних будівельних робіт дитяча кімната його будинку цілодобово затінена від сонячного проміння, будівництво викликало сильні вібрації та постійний шум. Возведення гаражу заважає позивачеві зробити ремонт задньої стіни свого будинку, позивач змушений звертатись до відповідних інстанцій, що забирає багато часу, негативно впливає на стан його здоров`я, що викликає занепокоєння його родини, погіршились гармонійні, адаптовані умови життєдіяльності. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Галайчук Г.С. позов підтримали, просили його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачки адвокат Смирнов В.В. позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Послався на те, що у 2018 році на подвір`ї свого домоволодіння [ADDRESS] , належного їй згідно облікової картки об`єкта по господарського обліку № 21-15-1 Плахтіївської сільської ради, відповідачка побудувала кам`яний гараж зовнішніми розмірами 3,30 х 7,95 м. Позивач [PERSON] є власником сусіднього домоволодіння [NUMBER] зовнішня капітальна стіна якого побудована на межі із земельною ділянкою домоволодіння № [NUMBER] , належного [PERSON] , без відступу для ремонту та обслуговування, в порушення п. 3.25 ** ДБН 360-92 ** . Вважає, що через відсутність необхідних інженерно-технічних заходів по запобіганню стоку атмосферних опадів з покрівлі та карнизу будівлі на територію суміжної ділянки, належна позивачу житлова будівля № [NUMBER] не відповідає вимогам п. 3.25 ** ДБН 360 -99**. Виходячи з існуючої забудови двох сусідніх домоволодінь, з відома та погодження виконкому Плахтіївської сільської ради, [PERSON] побудувала гараж, відступивши на своїй земельній ділянці від зовнішньої капітальної стіни житлового будинку сусіднього домоволодіння [NUMBER] побудованої на межі земельних ділянок, на максимально можливу відстань - 0,88 метра. Представник відповідачки вважає, що [PERSON] було збережено можливість ремонту та обслуговування зовнішньої капітальної стіни житлового будинку домоволодіння [NUMBER] з боку земельної ділянки домоволодіння [NUMBER] [PERSON] .. Будівництво гаражу було завершено [PERSON] . в 2018 році, що стороною позивача по суті не заперечується. Наявні в матеріалах справи докази, надані позивачем, доводять тільки факт самочинного будівництва відповідачкою гаражу. На думку представника відповідачки, позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту порушення його прав. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Як вбачається з копії паспорту, позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі рішення Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області № 201-YІІ від 23.06.2017 року, виписка із погосподарської книги, серія та номер 316, видана 19.07.2017 року Плахтіївською сільською радою Саратського району Одеської області (а. с. 11). Згідно генерального плату (схеми) житловий будинок [ADDRESS] впритул до земельної ділянки, [ADDRESS] (а.с.74). Відповідно до викопіювання з плану села Плахтіївка Саратського району Одеської області, за адресою: [ADDRESS], знаходиться земельна ділянка площею 0,22 га (а.с. 67). Згідно акту обстеження розміщення житлових будинків та земельних ділянок на території Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області за № 4 від 25.06.2017 року, будинок за адресою [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , відповідно до планово-картографічних матеріалів Плахтіївської сільської ради розміщений на межі присадибних ділянок. Зі сторони будинку № [NUMBER] впритул до житлового будинку [NUMBER] прибудована тимчасова споруда ( гараж ), орієнтовно 1,5 від будинку № [NUMBER] біля гаражу росте дерево (горіх), крона якого нависає над дахом будинку № [NUMBER] . На земельні ділянки за адресою [ADDRESS] правовстановлюючі документи відсутні (а.с.7). Рішенням виконкому Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області за № 71 від 05.02.2018 року [PERSON] на протязі трьох місяців вказано перемістити тимчасову споруду (гараж) на відстань не менш 0,8 м від межі земельної ділянки по [ADDRESS] , та очистити крони дерева (горіха), що нависає над дахом житлового будинку [PERSON] , дати можливість доступу до задньої стіни будинку [PERSON] (а.с.8). Згідно письмової відповіді Департаменту ДАБІ в Одеській області від 02.07.2018 року за № 1015-05/1-6206, посадовою особою Департаменту 07.05.2018 року, проведено позапланову перевірку, в ході якої встановлено, що на території Плахтіївської с/ради, в межах населеного пункту, за адресою: [ADDRESS] ; розташована земельна ділянка житлової та громадської забудови загальною площею 1100 м2. Державний акт на право власності на земельну ділянку - відсутній. Житловий будинок літ. "А", загальної площею 124 м2, житлової площею 57,9 м2 на праві приватної власності, з часткою 1/1, належить [PERSON] (згідно облікової картки об`єкта погосподарського обліку № 21-15-1 Плахтіївської сільської ради). Інші правовстановлюючі документи - відсутні Під час виїзду на місце за вище вказаною адресою, та у ході подальшої перевірки встановлено, що забудовник - [PERSON] самовільно розпочала будівельно-монтажні роботи з нового будівництва господарської будівлі - індивідуального гаражу, а саме: облаштовано бутобетоний фундамент під господарську будівлю, орієнтовною площею 26,4 м2; розпочато монтаж стін з газобетону з розмірами сторін 7,94 х 3,33 м.п.. Вказана будівля розташована на відстані 0,84 м.п. від стени житлового будинку, розташованого на сусідній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи наявні та надані під час перевірки документи, шляхом візуального огляду під час перевірки встановлено, що на вище вказаному об`єкті, виконуються будівельно-монтажні роботи з нового будівництва господарської будівлі (індивідуального гаражу) на земельній ділянці, на яке право власності не оформлене, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, та без належно затвердженого проекту або будівельного паспорту, чим порушено: п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"; п.5, п.13 "Порядку виконання будівельних робіт» затвердженого постановою КМУ № 466 від 13.04.2011р; п. 3.25* ДБН 360-92 ** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", відповідно до якого мінімально допустимий протипожежний розрив об`єкту до існуючої будівлі на сусідній земельній ділянці повинен бути 6,0 м.п., тоді як за фактом відстань становить 0,84 м.п. За вказаним фактом стосовно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення та видано припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил строком 60 днів, до 07.07.2018 року. Департаментом за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення було винесено постанову № 238 від 25.05.2018 р. та накладено на [PERSON] штраф у розмірі 10200 грн. Постанову для примусового виконання направлено до відділу Державної виконавчої служби Саратського районного управління юстиції Одеської області. У листі також зазначено, що після закінчення строку на добровільне виконання припису, Департаментом буде здійснено повторну перевірку за адресою: [ADDRESS] ( а.с.9-10). Проте, повторна перевірка Департаментом ДАБІ в Одеській області не була проведена, й акту такої перевірки суду не надано. Рішенням виконавчого комітету Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області за № 77 від 26.07.2018 року було надано згоду [PERSON] на будівництво гаражу за адресою: [ADDRESS] (а.с.40). Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За положеннями частини 1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно зі статтею 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачем не надано належних доказів того, що земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить йому на праві власності або надана йому у користування. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачка незаконно збудувала господарську будівлю - гараж для власних потреб, без належного дозволу на забудову у відповідних органах. Поняття самочинного будівництва визначено частиною першою статті 376 ЦК України, згідно якої житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Будівництво вважається правомірним, якщо власник земельної ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на забудову. Згідно із частиною сьомою статті 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Розглядаючи даний позов, відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, необхідно встановити, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок, відповідно до статті 90 ЗК України; землекористувачі, відповідно до статті 95 ЗК України; особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки, відповідно до статті 121 ЗК України або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом, відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Виходячи із зазначеного, суд погоджується з доводами сторони позивача, що гараж, збудований відповідачкою [PERSON] є самочинно збудованою спорудою. Відповідно ч.1 ст. 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. Пунктом 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" передбачено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті376 та стаття391 ЦК). Відповідно до положень статті 38 Закону № 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою. Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Відповідно п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов`язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об`єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. За змістом п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов`язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об`єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Таким чином, за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено в разі доведеності ним факту порушення його прав. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду України від 17.12.2014 р. у справі № 6- 137цс 14. У постанові зазначено, що з урахуванням змісту частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Проте, позивачем не надано належних доказів того, що самочинно збудована відповідачкою будівля гаражу порушує його права, перешкоджає йому у користуванні чи розпорядженні його домоволодінням та земельною ділянкою, що рівень сонячного освітлення житлових приміщень через збудований гараж не відповідає встановленим будівельним та санітарним нормам, що позивач позбавлений можливості зробити ремонт задньої стіни житлового будинку та не має туди доступу. Не надано позивачем й доказів на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. Окрім того, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed