Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про звільнення з-під арешту майна. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 16.01.2012р. Першотравневим районним судом Донецької області виданий виконавчий лист № 2-537 про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості в сумі 5 109 682,42 грн. за кредитним договором №RM-SME107/403/2008OТ0 від 03.10.2008р. На підставі вказаного виконавчого листа, 04.05.2012р. було відкрито виконавче провадження № 30971208. Вказаний лист 24.10.2012р. повернуто стягувачу. Причина повернення - відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. В межах даного виконавчого провадження накладений арешт на майно боржників. Про накладення арешту на майно їй (позивачу [PERSON] ) стало відомо 02.07.2020 року. На її звернення від 24.07.2020 року, відповідач повідомив про відсутність підстав для зняття арешту з майна. З таким твердженням відповідача вона не згодна, оскільки сума боргу була погашена, та після відступлення права вимоги 30.05.2018р. між АТ «ОТП Факторинг Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», останньому сплачена сума боргу в розмірі 64 500 959,16 грн. Таким чином, заборгованість за кредитним договором №RM-SME107/403/2008OТ0 від 03.10.2008р. погашена. Вважає, що на теперішній час відсутні підстави для арешту її майна та грошових коштів та просить зняти арешт з майна у виконавчому провадженні ВП №30971208 в судовому порядку. В судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. В судове засідання представник відповідач не з`явився, надав відзив на позову заяву, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позову. Представник відповідача зазначив, що арешт з майна боржника не може бути знятий у випадку не стягнення виконавчого збору. В даному виконавчому провадженні виконавчий збір не сплачений. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідив матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків. Частинами 1 і 4 ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме від 02.07.2020 року, зареєстровано арешт нерухомого майна, яке належить [PERSON] , підстава обтяження постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 30971208. З листа Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області на адресу [PERSON] вбачається, що на виконанні у вказаному відділі перебувало виконавче провадження №30971208 з примусового виконання виконавчого листа № 2-537, виданого Першотравневим районним судом 16.01.2012р. про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь «ОТП Банк» заборгованості в сумі 5 109 682,42 грн. 24.10.2012р. державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення відповідної постанови) було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві. Вказані підстави повернення виконавчого документу стягувачу, не передбачають звільнення майна з-під арешту. З письмових пояснень представника відповідача вбачається, що у відповідач позбавлений можливості надати суду копії матеріалів виконавчого провадження, оскільки всі архівні виконавчі провадження та журнали вихідної кореспонденції залишені на території проведення Операції об`єднаних сил (м.Донецьк). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , 01.02.2011 року зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Листом ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» від 30.05.2018р. [PERSON] був повідомлений про відступлення прав вимоги заборгованості за договором, укладеним із АТ «ОТП Банк» 03.10.2008 року, № договору RM-SME107/403/2008OТ0. Сума заборгованості складає - 64 500 959,16 грн. Згідно довідки ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 28.03.2019 року, [PERSON] погасив заборгованість за кредитним договором № RM-SME107/403/2008OТ0 від 03.10.2008р. в повному обсязі. Позивач стверджує, що погашення заборгованості, свідчить про відсутність підстав для арешту її майна та грошових коштів, та позбавляє можливості вільно розпоряджатися своїм майном. Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (від 21.04.1999 № 606-XIV зі змінами та доповненнями) в редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 наведеного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. У відповідності до приписів частини першої статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі:1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. Згідно з частинами першою та другою статті 50 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. У відповідності до частин третьої - п`ятої статті 60 наведеного Закону з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно з підпунктом 4.11.1 пункту 4.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за № 865/4158 (в редакції станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) виконавчий документ, який прийнятий державним виконавцем до виконання, і за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема якщо в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України « Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Також, ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", зазначає що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Суд приходить до висновку, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження не є закінченим. При цьому, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Однак, при цьому, суд звертає увагу на вимоги ч.5 ст.60 наведеного Закону (в редакції від 21.04.1999 № 606-XIV зі змінами та доповненнями) та на вимоги ч.5 ст.59 наведеного Закону (в редакції від 02 червня 2016 року № 1404-VIII ). [PERSON] звернулася до суду з вимогами про зняття арешту з майна в порядку позовного провадження, мотивуючи вимоги тим, що в провадженні відповідачів не знаходиться на примусовому виконанні виконавчий лист виданий 16.01.2012р. Першотравневим районним судом Донецької області про стягнення з неї та [PERSON] заборгованості на користь ПАТ «ОТП Банк». Про вказані обставини свідчить, зокрема, лист Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) від 10.08.2020 року. Вказаний лист 24.10.2012р. повернуто стягувачу. Причина повернення - відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Виконавчий лист до примусового виконання повторно не пред`являвся, оскільки заборгованість боржників перед правонаступником банку - ТОВ «ВК «Довіра га гарантія» відсутня, про що свідчить довідка товариства від 28.03.2019р. Однак, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень, а саме - арешт на все майно [PERSON] , накладений на підставі постанови державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у Донецькій області, виконавче провадження № 30971208. Стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». (ст.28 Закону.) Проте, матеріали справи, окрім запису в інформаційній довідці по виконавчому провадженню № 30971208, за яким виконавчий лист від 16.01.2012 року № 2-537 повернуто стягувачу відповідно п.2 ч.1 ст.47 (відсутність у боржника майна), не містять відомостей направлення на виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, а також те, що арешт на майно позивача державним виконавцем накладено правомірно в зв`язку з відкриттям виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості, проте право вимоги боргу у стягувача з причини погашення боржником суми заборгованості відсутнє, звернення до виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору не підтверджено, а наявний арешт майна порушує право власника і перешкоджає [PERSON] реалізувати це право, визначене ст. 319 ЦК України, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними з її боку та підлягають задоволенню в частині звільнення майна з під-арешту. Разом із тим, позовні вимоги в частині зобов`язання державного виконавця прийняти постанову про зняття арешту з майна задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду про звільнення майна з-під арешту, яке набрало законної сили, є підставою для вчинення відповідних дій з виконання рішення державним виконавцем.

Outcome: partial