Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

30 червня 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк") звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з нього заборгованість за кредитним договором на загальну суму 17737грн.03коп. В обгрунтування позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" зазначило, що 26 листопада 2014року між банком та відповідачем укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за якою [PERSON] отримав кредит у розмірі 10972грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.11.2017року. За умовами договору відповідач взяв на себе зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також щодо оплати комісії. У порушення умов договору приєднання [PERSON] свої зобов'язання не виконав, що призвело до виникнення заборгованості станом на 10.06.2015року у розмірі 17737грн.03коп. Посилаючись на те, що відповідач продовжує ухилятися від виконання договірних зобов'язань, позивач вважав, що є підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості у зазначеному розмірі. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Представник позивача надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач, належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, у зв'язку з повторною неявкою відповідача та неповідомленням про причини неявки в судове засідання, зі згоди позивача ухвалює заочне рішення у справі в порядку, визначеному главою 8 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 27 липня 2011року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено договір приєднання, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3000грн. установленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії кредитної картки. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Договір складається із заяви [PERSON] про приєднання, умов і правил надання банківських послуг (далі - Умови та правила), правил користування платіжною карткою та тарифів банку (а.с.а.с.5,7-31). При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. та 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6 умов та правил). Судом також встановлено, що 26 листопада 2014 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Угода) (а.с.6). Зі змісту Угоди вбачається, що Генеральна угода разом з Умовами та правилами, а також тарифами банку складають між позивачем та відповідачем кредитний договір. Відповідно до пп.1.1.1 п.1.1 Угоди суму заборгованості, яка виникла в період з дати надання кредиту, зменшено по сплаті процентів на 1609грн. 93коп., а також по сплаті штрафу на 1879грн. 97коп. Згідно з п. 2.1 Угоди відповідач отримує кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10972грн. зі сплатою 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту на строк 36 місяців, тобто з 26.11.2014 року по 30.11.2017 року. Погашення заборгованості відбувається шляхом сплати щомісячних платежів в сумі 398грн. 06коп., починаючи з «1» по «25» число кожного місяця з кінцевою датою погашення заборгованості до 30.11.2017 року). Сторони також дійшли згоди, що при порушенні позичальником строків погашення заборгованостей, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше, ніж на 31 день, по зобов'язанням, строк яких настав, строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Згідно з п.2.2. Угоди заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня вважається простроченою, у зв'язку з чим позичальник має сплатити банку штраф у розмірі 3489грн. 90коп. Згідно з п.2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг [PERSON] зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 2.1.1.5.7 зазначених правил встановлено, що володілець карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафта. Правила користування платіжною карткою викладені у розділі 2 умов та правил надання банківських послуг та є їх невід'ємною частиною. Відповідно до п.2.1.1.12.11 цих правил банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій банком частці у разі невиконання боржником своїх боргових зобов'язань та інших обов'язків за договором. З наданого ПАТ КБ "Приватбанк" розрахунку вбачається, що [PERSON] припинив виконання грошових зобов'язань, допустивши станом на 10.06.2015року виникнення заборгованості по кредиту в загальному розмірі 17737грн. 03коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 10972грн., заборгованості з процентів за користування кредитом у розмірі 1080грн.73коп.. Припинення виконання [PERSON] договірних зобоов'язань призвело також до виникнення заборгованості за комісією у розмірі 2194грн.40коп. та штрафу у розмірі 3489грн.90коп. (а.с.4). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами з зобов'язальних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких відноситься примусове виконання обов'язку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Так, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормами ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у визначений у зобов'язанні строк. Договором, відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК). За ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК ). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Зокрема, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинками (розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] допустив виникнення заборгованості, та, відповідно, порушив договірні зобов'язання, у банка виникло право вимагати повернення наданих кредитних коштів та сплати процентів із застосуванням передбачених договором штрафних санкцій. Відтак, суд вважає, що позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 243 грн.60коп.(а.с.1). Докази на підтвердження понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, сплачений ПАТ КБ "Приватбанк" судовий збір у розмірі 243грн.60коп., підлягає стягненню з відповідача на користь банка. З огляду на викладене,

Outcome: approved