Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] 23.05.2014 року звернулися до суду з позовом до Державного Підприємства «Донецька залізниця», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську, про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог за позовом зазначили, що вони є батьками [PERSON] [INFO], який [INFO] загинув під час виконання трудових обов'язків помічника машиніста тепловозу в Локомотивному депо Красноармійськ Державного підприємства «Донецька залізниця». Загибель їхнього сина відбулася від раптової зупинки серця внаслідок наближення на недопустиму відстань до струмоведучих частин, що перебувають під напругою. За результатами проведення спеціального розслідування цього нещасного випадку були складені та затверджені територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Донецькій області 6.09.2013р. акти за формою Н-5 та Н-1, які за законодавством є належними доказами наявності у нещасному випадку вини підприємства-відповідача, як роботодавця загиблого, та доказом наявності підстав для відшкодування моральної шкоди. За змістом цих актів основними причинами нещасного випадку є невиконання вимог інструкцій з охорони праці помічником машиніста та машиністом тепловозу. Зазначені обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження та копіями актів про нещасний випадок. Зазначені акти про нещасний випадок відповідач неодноразово намагався оскаржити та скасувати в судовому порядку, але постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26.03.2014р. йому було відмовлено в задоволенні позову, а дії комісії з розслідування нещасного випадку та викладені в актах висновки визнані правомірними. Загибеллю їхнього сина [PERSON] кожному з позивачів спричинено моральну шкоду, яка полягає в наступному: загибель сина була для них несподіваною. Він загинув у віці 26 років, тобто він був молодим у розквіті сил, уважним та люблячим сином, він не хворів, та міг би ще довго жити. Він залишався у них єдиною дитиною, був опорою в житті і зараз, коли позивачі вже на пенсії, їм його дуже не вистачає. За життя сина позивачі не думали, що переживуть його. Визнання того факту, що у них немає дитини, а у їхніх онуків більш немає батька, не дає спокою і до сьогодні. Тепер багато турбот про онуків лягли і на їхні плечі. Моральних страждань їм додає також і усвідомлення того, що вони залишаться самі, їм доведеться самим організовувати своє життя, незважаючи на те, що із віком стан здоров'я вимагає кращого і не відомо, що буде далі. Смерть їхнього єдиного сина в такому молодому віці досі не дає позивачам оговтатися. Неможливо витіснити із свідомості те горе, яке трапилося. Ніякими справами не можна відволіктися від цього горя. У них ніколи вже не буде того доброго настрою в житті, який був до смерті сина, що негативно відображається на їхньому самопочутті. Виходячи із змісту статей 16, 23, 1167, 1168 Цивільного кодексу України позивачі, як батьки загиблого на виробництві, мають право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю їхньої дитини. Враховуючи характер, глибину, тривалість та обсяг наших душевних страждань, а також враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди може здійснюватися лише один раз на все життя, моральна шкода, яку, як вони вважають, підлягає відшкодуванню їм в розмірі по 100000 грн. на користь кожного з позивачів. В судове засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] не з»явилась, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засіданні не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи знаходиться розписка про вручення судової повістки, про причини неявки суду не повідомив, в зв»язку з чим зі згоди позивача, представника позивача, суд проводить розгляд справи в заочному порядку відповідно до вимог ст. ст. 224-230 ЦПК України. Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійськ Донецької області в судове засідання не з»явився, про час і місце розряду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи помічником машиніста тепловозу в Локомотивному депо Красноармійськ Державного підприємства «Донецька залізниця». [INFO] під час роботи з ним стався нещасний випадок із смертельним наслідком (а.с. 7). Загибель [PERSON] відбулася від раптової зупинки серця внаслідок наближення на недопустиму відстань ю струмоведучих частин, що перебувають під напругою. За результатами проведення спеціального розслідування цього нещасного випадку були складені 06.09.2013 року акти за формою Н-5 та Н-1 (а.с. 8-22, 28). Зазначені акти про нещасний випадок відповідач неодноразово намагався оскаржити та скасувати в судовому порядку, але постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26.03.2014 року йому було відмовлено в задоволенні позову, а дії комісії з розслідування нещасного випадку та викладені в актах висновки визнані правомірними (а.с. 23-27). Позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками загиблого [PERSON] (а.с. 5-6). Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України позивачі [PERSON] та [PERSON], є особами, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Пунктом 2 частини 2 вказаної статті передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Як наслідок, у даному випадку моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинила порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом встановлено, що у зв"зку зі смертю [PERSON] внаслідок нещасного випадку на виробництві завдано моральну шкоду його батькам - позивачам по справі, яка полягає у душевних, психічних стражданнях, яких вони зазнали, характер яких полягає в тому, що їх неможливо відновити. Смерть [PERSON] стала внаслідок нещасного випадку на виробництві і при цьому мала місце протиправність дій відповідача, пов"язаних з порушенням Закону України „Про охорону праці", «Правил технічної експлуатації залізниць України», затверджених наказом Міністерства транспорту України № 411 від 20 грудня 1996 року, «Правил внутрішнього трудового розпорядку», затверджених протоколом № 1 від 20 липня 2006 року на Конференції трудового колективу Локомотивного депо ст. Красноармійськ, «Інструкції по локомотивній бригаді», затвердженої наказом Укрзалізниці № 876 ЦЗ від 22 листопада 2004 року, та інших, що стало причиною нещасного випадку, внаслідок якого настала смерть [PERSON] (а.с. 8-22). Між протиправними діями відповідача та настанням негативних наслідків, тобто смертю потерпілого і заподіянням моральної шкоди його близьким, є прямих причинний зв"язок, а також є вина відповідача у настанні вказаних негативних наслідків, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім"єю. З матеріалів справи вбачається, що позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками загиблого [PERSON] (а.с. 6). Внаслідок смерті [PERSON], яка настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, позивачам спричинено моральну шкоду, а саме: з загибель сина була для них несподіваною. Він загинув у віці 26 років, тобто він був молодим у розквіті сил, уважним та люблячим сином, він не хворів, та міг би ще довго жити. Він залишався у них єдиною дитиною, був опорою в житті і зараз, коли позивачі вже на пенсії, їм його дуже не вистачає. За життя сина позивачі не думали, що переживуть його. Визнання того факту, що у них немає дитини, а у їхніх онуків більш немає батька, не дає спокою і до сьогодні. Тепер багато турбот про онуків лягли і на їхні плечі. Моральних страждань їм додає також і усвідомлення того, що вони залишаться самі, їм доведеться самим організовувати своє життя, незважаючи на те, що із віком стан здоров'я вимагає кращого і не відомо, що буде далі. Смерть їхнього єдиного сина в такому молодому віці досі не дає позивачам оговтатися. Неможливо витіснити із свідомості те горе, яке трапилося. Ніякими справами не можна відволіктися від цього горя. У них ніколи вже не буде того доброго настрою в житті, який був до смерті сина, що негативно відображається на їхньому самопочутті. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує глибину фізичних і душевних страждань кожного з позивачів, те, що ці страждання у них довічні, ступень вини відповідача, а також виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, що узгоджується з роз"ясненнями, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 ( зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5), де вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягнувши з відповідача Державного Підприємства «Донецька залізниця» на користь кожного з позивачів в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної їм, по 60000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial