Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

[PERSON] , 03.05.2019 звернулася в суд із позовом до [PERSON] просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя об`єкт незавершеного будівництва, сукупність будівельних матеріалів (будинку), що на [ADDRESS] , розділити об`єкт незавершеного будівництва визнавши за нею право власності на 1/3 частину означеного об`єкту, визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини об`єкта незавершеного будівництва, визнати за нею право власності на квартиру, що на [ADDRESS] , припинити право спільної сумісної власності [PERSON] на означену квартиру, визнати за нею право власності на автомобіль марки «Volkswagen T4», р.н. [NUMBER] , 1999 року випуску, зобов`язати [PERSON] відшкодувати їй 20% вартості, що складає 6 000 грн. системи сонячного теплопостачання та/або гарячого водопостачання (сонячні колектори). Вимоги обґрунтовувала тим, що з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 20.09.1997 до 10.07.2018, у шлюбі придбали квартиру на [ADDRESS] , автомобіль марки «Volkswagen T4», р.н. [NUMBER] , сонячні колектори, а також звели житловий будинок на [ADDRESS] , у будинку створені всі умови для проживання, підключено газо-, електро- та водопостачання, наявні меблі, встановлено усі побутові пристрої, створено комфортні умови для проживання та користування. Вона вживала заходів досудового врегулювання спору, пропонувала відповідачу укласти договір про поділ майна подружжя, при цьому 01.03.2019 отримала відповідний дозвіл Франківської районної адміністрації ЛМР затверджений Розпорядженням голови адміністрації, однак відповідач добровільно розділити придбане майно відмовляється, тому змушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 23.05.2019 провадження у справі відкрито. Позивачка [PERSON] в суді вимоги підтримала з мотивів наведених у заяві, уточнила, просить в порядку поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , автомобіль марки «Volkswagen T4», р.н. [NUMBER] , 1999 року випуску, а також право власності на 1/3 частину незавершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини незавершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] та право власності на системи сонячного теплопостачання та/або гарячого водопостачання (сонячні колектори). Окрім цього пояснила, що з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з вересня 1997 року до липня 2018 року. Під час шлюбу ними придбано квартиру на [ADDRESS] та автомобіль марки «Volkswagen T4», р.н. [NUMBER] , 1999 року випуску, у 2007 році спільними зусиллями та за спільні кошти ними було розпочато та у 2013 році закінчено будівництво житлового будинку на [ADDRESS] , у якому проживала разом з відповідачем та дітьми по січень 2017 року, у будинку створені всі умови для проживання, підключено газо-, електро- та водопостачання, наявні меблі, встановлено усі побутові пристрої, створено комфортні умови для проживання та користування таким, а також придбано системи сонячного теплопостачання та/або гарячого водопостачання (сонячні колектори) згідно кредитного договору який, на прохання відповідача, оформила у березні 2017 року, тобто після фактичного припинення сімейних відносин та ведення спільного господарства. Відповідач відмовляється здати будинок в експлуатацію з метою уникнути поділу будинку між ними, звернутися до уповноваженого органу з метою здачі в експлуатацію будинку вона не має можливості, так як усі дозвільні документи видані на ім`я відповідача. Оскільки, згоди щодо поділу означеного майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, з відповідачем не досягнуто, відтак з метою раціонального поділу спільного майна, з урахуванням вартості майна для збереження рівності часток кожного з подружжя, просить позов задовольнити. Представник позивачки [PERSON] в суді висловилась на підтримку заявлених довірителькою вимог, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в суді заперечень щодо запропонованого позивачкою варіанту поділу спільного сумісного майна не висловив, при цьому позов визнав частково, заперечив щодо поділу житлового будинку на [ADDRESS] , який зведений на подарованій йому земельній ділянці мотивуючи в основному тим, що будинок у якому з 2013 року до січня 2017 року проживав із позивачкою та дітьми, не зданий в експлуатацію, а відтак такий вважається самочинним будівництвом тому поділу підлягає лише сукупність будівельних матеріалів, а придбані позивачкою у березні 2017 року сонячні колектори, згідно кредитного договору, не можуть вважатись спільним майном подружжя, оскільки з січня 2017 року позивачка з дітьми переїхала проживати у квартиру на [ADDRESS] із того часу ведення спільного господарства між ними припинено, при цьому доказів про встановлення таких у спірному будинку, остання суду не надала. Окрім цього, заперечив оціночну вартість, на його думку, неробочого автомобіля та житлового будинку, які складені експертами на замовлення позивачки, а не на підставі ухвали суду державною експертною установою, при цьому висновків експерта щодо дійсної вартості об`єктів майна, яке підлягає поділу, окрім квартири у м. Львів, в порядку ст.106 ЦПК України, не подав, клопотань про призначення відповідних експертиз судом, заявляти відмовився. Заслухавши пояснення сторін, представника [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За положеннями ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпоряджання цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один із них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 28 КпШС України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно статті 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо не можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно з частиною другою статті 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. [PERSON] і [PERSON] з 20.09.1997 перебували у зареєстрованому шлюбі, мають дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 10.07.2018, рішенням Франківського районного суду м. Львова, позов [PERSON] до [PERSON] задоволено, шлюб укладений 20.09.1997 у Верхньобілківській сільській раді народних депутатів, актовий запис №11, розірвано (т.1 а.с.11). За час шлюбу, сторонами по справі 13.05.1999 придбано квартиру [ADDRESS] , а 13.03.2007 транспортний засіб марки «Volkswagen T4», вантажопасажирський - В, 1999 року випуску, синього кольору, р.н. [NUMBER] , що стверджується договором купівлі - продажу квартири АВА №913200 посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І. та інформаційною довідкою Регіонального сервісного центру у Львівській області МВС України № 31/13-П-114/Аз від 18.04.2019 (т.1 а.с. 12, 33-35, 76). Згідно висновку ТзОВ «Бюро-Львів» складеного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість однокімнатної квартири, заг.пл.26,5 кв.м, що на [ADDRESS] станом на 20.02.2020 становить 567 500 грн. Означена вартість об`єкту оцінки, сторонами у справі не оспорюється. Згідно висновку ПП "Оціночна компанія "Апекс" від 12.08.2020, середня ринкова ціна автомобіля марки «Volkswagen T4», вантажопасажирський - В, 1999 року випуску, синього кольору, р.н. [NUMBER] , без врахування особливостей його фактичного стану, умов експлуатації та пробігу на момент проведення оцінки, становить 162 830 грн. 00 коп. (т.2 а.с.24-42). Право власності на квартиру, що на [ADDRESS] та автомобіль марки «Volkswagen T4», р.н. [NUMBER] , 1999 року випуску, згідно правовстановлюючих документів, зареєстровано на [PERSON] . Із пояснень сторін в суді, із довідки ЛКП «Навколо базару» №1208 від 11.04.2019 убачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та з 2017 року постійно проживають позивачка [PERSON] з дітьми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , також у квартирі з 31.10.2003 зареєстрований, однак не проживає [PERSON] (т.1 а.с. 44). Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯД №431654, Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права, [PERSON] є власником земельної ділянки пл.0,1232 га призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку на [ADDRESS] , згідно договору дарування від 11.09.2006 ВЕВ № 889120 реєстровий № 1565 (т.1 а.с.91). Рішенням виконавчого комітету Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області № 66 від 26.04.2007, [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на власній приватизованій земельній ділянці пл. 0,1232га, що на [ADDRESS] , а в 2008 році КП «Городоцьке районне Архітектурно-планувальне бюро» на замовлення відповідача виготовлено будівельний паспорт земельної ділянки за означеною адресою. Із технічного паспорта на житловий будинок, інших матеріалів справи убачається, що спірний житловий будинок площею 276.8 м.кв. на [ADDRESS] 2016 року побудови, в експлуатацію не зданий, право власності на такий не зареєстровано. Згідно висновку ПП "ЕКСПЕРТ-ТУР-ПРОЕКТ" №30/04 від 15.04.2019, ринкова вартість житлового будинку площею 276.8 м.кв., що на [ADDRESS] , на 15 квітня 2019 року становить (276.8х8 354) 2 312 387 грн. 20 коп. (а.с. 45). При цьому, до будинку підведені усі необхідні комунікації, будинок придатний до проживання, про що додатково свідчать відповідні витяги з протоколів Управління соціального захисту населення Городоцької РДА Львівської області про призначення субсидії, копії фотознімків, інші матеріали справи. Означені обставини сторонами не оспорюються (т.1 а.с.78-82). Про те, що незавершений будівництвом житловий будинок збудований сторонами під час шлюбу за спільні сумісні кошти і внаслідок спільної праці та допомоги батьків обох сторін, що після зведення будинку у період з 2013 по січень 2017 роки відповідач разом із позивачкою та дітьми у ньому проживали, що перешкод для здачі в експлуатацію та реєстрації права власності на нього відповідач немає і відповідні правовстановлюючі документи на будинок останній має намір виготовити після вирішення спору по суті в судовому порядку, ствердив в суді й сам [PERSON] . Окрім іншого, позивачкою також надано докази на підтвердження того, що вона брала участь у будівництві та облаштуванні будинку, зокрема, наявні довідки про доходи за період з 2005 по 2017 роки (а.с.72 - 75). За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Ураховуючи встановлені обставини та досліджені в судовому засіданні подані сторонами докази, суд дійшов висновку, що спірний об"єкт незавершеного будівництва на [ADDRESS] збудований під час шлюбу за спільні сумісні кошти та спільною працею подружжя, будівництво будинку закінчено і такий експлуатується за своїм функціональним призначенням, однак не здається в експлуатацію і право власності не оформлюється з вини відповідача, що презумпція спільної сумісної власності останнім не спростована, тому на нього поширюється режим спільного сумісного майна. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21.11.2021 у справі № 372/504/17. За змістом частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього. Системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України ) та «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення відносно неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком за своїм юридичним статусом, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Наведене дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, за визначених законом умов, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-338цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, у справі №308/2695/16-ц від 28.10.2019, у справі №496/6067/15-ц від 20.02.2020, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив. Ураховуючи вищенаведені та безпосередньо дослідженні у справі докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання спірного майна, зокрема об`єкта незавершеного будівництва, що на [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] , а відповідно і визнання за позивачкою права власності на частину незавершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] . Підстав для визнання за відповідачем в судовому порядку права власності на частину незавершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] , як про це у заяві просить позивачка, не має, оскільки, як ствердив відповідач [PERSON] в суді, жодних перешкод для здачі будинку в експлуатацію та державної реєстрації права власності на нього немає, виготовити відповідні правовстановлюючі документи на спірний будинок до часу вирішення спору судом, він не бажає. З огляду на ту обставину, що кредитний договір №4667 на 30 000 грн. для придбання системи сонячного теплопостачання та/або гарячого водопостачання та відповідне додаткове обладнання і матеріали до неї укладений 14 березня 2017 року між ПАТ "Державний ощадний банк України" та [PERSON] , яка станом на січень 2019 року такий погасила повністю, що згідно пояснень сторін суді, змісту позовної заяви [PERSON] від 03.07.2017 та рішення Франківського районного суду м.Львова від 10.07.2018 про розірвання шлюбу, [PERSON] і [PERSON] з січня 2017 року сімейні стосунки припинили, з того часу разом не проживають та не ведуть спільне господарство, а доказів на поновлення таких стосунків між сторонами на березень 2017 року у справі немає, як і доказів монтажу сонячних колекторів на [ADDRESS] , підстав вважати системи сонячного теплопостачання та/або гарячого водопостачання об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а відповідно і поділ такого, суд не убачає (т.1 а.с. 46 - 50, 52-71). Покликання відповідача, що автомобіль марки «Volkswagen T4», вантажопасажирський - В, 1999 року випуску, синього кольору, р.н. [NUMBER] , придбаний ним під час шлюбу з позивачкою в т.ч і за кошти виручені ним від продажу попереднього автомобіля придбаного до шлюбу, необґрунтовані, належними і допустимими доказами не підтверджені. Що стосується покликань відповідача про незгоду з оцінкою спірного майна, зокрема автомобіля марки «Volkswagen T4», вантажопасажирський - В, 1999 року випуску, синього кольору, р.н. [NUMBER] , вартістю 162 830 грн. та незавершеного будівництвом житлового будинку на [ADDRESS] заг. площею 276.80м.кв., вартістю 2 312 387 грн. 20 коп., згідно висновків поданих позивачкою, на увагу суду не заслуговують, оскільки такі висновки складені кваліфікованими оцінювачами та у відповідності до вимог закону (т. 1 а.с.45, т.2 а.с.24-42). При цьому, заперечуючи оціночну вартість автомобіля та незавершеного будівництвом житлового будинку, відповідач висновків експерта, складених на його замовлення до суду не подав, клопотань про призначення відповідних експертиз судом, заявляти відмовився. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що майно про поділ якого просить позивачка набуте сторонами за час шлюбу, і зокрема квартира [ADDRESS] , автомобіль марки «Volkswagen Т4», вантажопасажирський - В, р.н. [NUMBER] , 1999 року випуску, синього кольору, незавершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] , а також фактичне користування сторонами спірним майном та його загальну вартість, яка становить 3 042 717 грн. 20 коп., положення статтей 69, 70 СК України відповідно до яких частки майна дружини та чоловіка є рівними, відсутність заперечень відповідача щодо запропонованого позивачкою варіанту поділу спільного сумісного майна, суд вважає за можливе визнати за позивачкою, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на квартиру [ADDRESS] , вартістю 567 500 грн. 00 коп., право власності на автомобіль марки «Volkswagen Т4», вантажопасажирський - В, р.н. [NUMBER] , 1999 року випуску, синього кольору, вартістю 162 830 грн. 00 коп. та право власності на 1/3 частину незавершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] , вартістю 770 795 грн. 73 коп., а також стягнути із відповідача на користь позивачки компенсацію за частину майна при поділі у розмірі 20 232 грн. 90 коп., що буде відповідати вартості Ѕ частки кожного з подружжя у майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності (1 521 358.60 грн.) Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки 9 605 грн. 00 коп. судового збору.

Outcome: partial