Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Приватного Миколаївського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Миколаївтурист" (ПрАТ "Миколаївтурист") про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обгрунтування позову позивач зазначила, що вона працювала на посаді головного бухгалтера ПрАТ "Миколаївтурист" з 28.09.2011р. 28.02.2018р. наказом №3-К від 28.02.2018р. її було звільнено з посади головного бухгалтера ПрАТ "Миколаївтурист" згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. На день звільнення їй не була виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 18295 грн. 53 коп. В жовтні 2018р. з цих коштів було сплачено 8295 грн. 53 коп. Проте остаточний розрахунок до теперішнього часу не проведений, заборгованість по заробітній платі складає 10 000 грн. Відповідач повинен виплатити також середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 93085 грн. 20 коп. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за лютий 2018р. в розмірі 10 000 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2018р. по 31.05.2019р. в розмірі 93085 грн. 20 коп., сплачений судовий збір в сумі 930 грн. 85 коп. В підготовчому судовому засіданні представник позивача - адвокат Мороз В.О. підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, в подальшому надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти існування перед позивачкою заборгованості в розмірі 10 000 грн., проте не погодився з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, посилаючись на те, що заробітна плата була виплачена позивачці в повному обсязі, а 10 000 грн. - це компенсація за невикористану відпустку. Крім того, посилався на те, що позивач безпідставно завищила середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2018р. по 13.05.2019р., оскільки згідно штатного розпису оклад головного бухгалтера [PERSON] становив 6000 грн. В судове засідання представник відповідача не з`явився без повідомолення причин неявки, був повідомолений належним чином про дату судового розгляду. Суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виплата заробітної плати працівнику гарантована ст. 43 Конституції України. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст. 117 КЗпП). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в ст. 117 КЗпП відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Тобто, обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства у несвоєчасному розрахунку при звільненні. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на посаді головного бухгалтера ПрАТ "Миколаївтурист" з 28.09.2011р. 28.02.2018р. наказом №3-К від 28.02.2018р. її було звільнено з посади головного бухгалтера ПрАТ "Миколаївтурист" згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки ПрАТ «Миколаївтурист» від 25.09.2019 року №50 станом на дату видачі довідки сума невиплаченої заробітної плати перед [PERSON] становить 10 000 грн. В підготовчому судовому засіданні представник відповідача не заперечував наявність заборгованості в размірі 10 000 грн. перед позивачкою, проте посилався на те, що заборгованість по заробітній палаті позивачці сплачена, а 10 000 грн. є залишком компенсації за невикористану відпустку за 68 календарних днів, яку товариство повинно виплатити. Проте, суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки, відповідно до ст. 2 Закону України "Про оплату праці", яка визначає структуру заробітної плати, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Судом встановлено, що з позивачкою не проведено остаточного розрахунку на час розгляду справи судом. За таких обставин, виходячи з положень ст.ст. 47, 116 КЗпП України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 10 000 грн. Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів, які вказують на відсутність його вини у нездійсненні розрахунку з позивачкою. Оскільки, як зазначалось вище, відповідач дійсно порушив права позивачки на остаточний розрахунок при звільненні, і це право не відновлено, вимоги позивачки про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку підлягають задоволенню. Середній заробіток за час затримки розрахунку обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженного постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100. Відповідно до п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства. Відповідно до наданих Пенсійним фондом України індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, заробітна плата [PERSON] становила в грудні 2017 р. і січні 2018 р. 6116,20 грн., Згідно розрахунку, наданого позивачкою, який відповідає Порядку №100, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 298 грн. 35 коп. (6116,20 грн. +6116,20 грн.):41 робочий день (грудень 2017р. - 20 робочих днів + січень 2018р. 21 робочий день). Середній заробіток позивачки за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2018р. по 13.03.2020р. становить 151561 грн. 80 коп. (298 грн. 35 коп. х 508 роб. днів) і підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Позивачкою при подачі позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні був сплачений судовий збір в сумі 930 грн. 85 коп., який, відповідно до ст. 141 ЦПК, слід стягнути на її користь з відповідача. Крім того, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 584,77 грн. (1515,62 грн. ціна позову - 930 грн. 85 коп. судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні).

Outcome: approved