Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Дніпродзержинської міської ради» про накладення дисциплінарних стягнень недійсними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення індексації заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди посилаючись на те, що з 04.05.2001 р. згідно наказу № 41-к працював на посаді чергового з режиму Притулку для неповнолітніх, назву якого з часом було змінено і відповідно до рішення ВК Дніпродзержинської міської ради від 12.12.2007 р. № 1883 його правонаступником є відповідач у справі. З вказаної посади позивач був звільнений 13.07.2015 р. на підставі п.3 ст.40 КзпП України за систематичне невиконання без поважних причин положень посадової інструкції, обов`язків, покладених на працівника правилами внутрішнього трудового розпорядку, про що зроблено запис у трудовій книжці позивача від 13.07.2015 року № 30. Звільнення вважає незаконним, як і накази, якими йому оголошено догану, оскільки усупереч вимогам ст.149 КзпП України при обранні виду дисциплінарного стягнення не було враховано ступінь тяжкості проступку та спричинену ним шкоду, обставин, за яких скоєно проступок, попередню роботу працівника. Також не виконано вимоги ст.47 КЗпП України, так як копію наказу про звільнення було вручено позивачеві лише 22.07.2015 року, з наказами № 9-ос від 23.02.2015 року та № 23-ос від 19.05.2015 року про оголошення доган позивач не був ознайомлений і вважає, що вони винесені з порушенням закону. Крім того, позивач вважає, що був звільнений не з тих підстав, котрі вказані у наказі про звільнення, а через конфлікт між ним та третьою особою у справі, який виник у лютому 2015 року, коли позивач звернувся до прокуратури міста з заявою про розслідування вчинення декількома вихованцями Центру протиправних дій щодо працівників та інших вихованців і через вказане звернення третю особу викликали до прокуратури. Також позивач зазначив, що є інвалідом третьої групи, його дружина теж інвалід дитинства, через звільнення йому було завдано також моральної шкоди, оскільки позивач через незаконне звільнення відчував стрес, нервове напруження і був змушений докладати додаткових зусиль до організації свого життя. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд скасувати наказ № 9-ос від 23.02.2015 року про оголошення йому догани; наказ № 23-ос від 19.05.2015 року про оголошення йому догани; наказ № 33-ос від 13.07.2015 року про його застосування дисциплінарного стягнення та звільнення; поновити його на посаді чергового з режиму Центру; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку середньоденної зарплати 148,45 грн. на кількість робочих днів, починаючи від дня звільнення з 14.07.2015 року по день набрання рішенням суду законної сили; стягнути невиплачену йому індексацію заробітної плати в сумі 5.948,71 грн. за період з 01.01.2014 року по 13.07.2015 року включно; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, у сумі, виходячи з середньоденної зарплати 148,45 грн. на кількість робочих днів, починаючи з наступного дня від дня звільнення з 14.07.2015 року по день набрання рішенням суду законної сили; та моральну шкоду у розмірі 10.000,00 грн. (т.1 а.с.2-4,156-160,178-179). Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково (т.2 а.с.3-4-12): - визнано недійсним та скасувано наказ № 9-ос від 23.02.2015 року в.о. директора КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Дніпродзержинської міської ради" А.В. Тріфанкіної про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани; - визнано недійсним та скасувано наказ № 33-ос від 13.07.2015 року в.о. директора КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Дніпродзержинської міської ради" А.В. Тріфанкіної про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення; - поновлено [PERSON] на посаді чергового з режиму КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Дніпродзержинської міської ради" з 13 липня 2015 року; - стягнуно з КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Дніпродзержинської міської ради" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.07.2015 р. по 21.04.2016 р. у розмірі 29393,10 грн., невиплачену індексацію заробітної плати в сумі 5948,71 грн. за період з 01.01.2014 року по 13.07.2015 року; - стягнуно з КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Дніпродзержинської міської ради" на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн.; - в іншій частині позову щодо наказу № 23-ос від 19.05.2015 року - відмовлено. В апеляційній скарзі (т.2 а.с.27-29) КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Дніпродзержинської міської ради" просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки: - доводи позивача щодо не повідомлення його про дисциплінарну відповідальність спростовуються, наданими суду, пояснювальними записками [PERSON], яки були написані ним по факту тих дій, за які позивача було притягнуто до відповідальності; - всі дисциплінарні стягнення застосовані до позивача були винесені з додерженням вимог тудового законодаства; - позивач не ставив питання перед судом про поновлення строку на оскарження наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальносі у звязку з чим, поновивши такий строк, суд вийшов за межі позовних вимог. В частині відмови у задоволенні позову та в частині визначення розміру стягнутих на користь позивача грошових коштів рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції встановив, що позивача, який знаходився у трудових відносинах з відповідачем, звільнено з посади за систематичне невиконання без поважних причин положень посадової інструкції, обов'язків, покладених на працівника правилами внутрішнього трудового розпорядку наказом, який не містить необхідних реквізитів та не конкретизовано порушення позивача і не встановлено його вини. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КзпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. За змістом цієї норми працівник може бути звільнений у разі невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, у випадку якщо такі порушення є систематичними і до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, тобто при наявності не менше ніж двох не знятих дисциплінарних стягнень, застосованих до працівника впродовж року. Як вбачається зі справи, в наказі № 33-ос від 13.07.2015 року про звільнення позивача наявні посилання на накази про притягнення позивача до дисциплінарних стягнень № 9-ос від 23.02.2015 року та № 23-ос від 19.05.2015 року. Рішенням суду наказ № 9-ос від 23.02.2015 року визнаний нечинним, що не впливає на звільнення позивача з роботи за систематичне невиконання ним своїх обов'язків за наявності двох наступних дисциплінарних стягнень за наказами № 23-ос від 19.05.2015 року та № 33-ос від 13.07.2015 року. Згідно ч.1 ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. З матеріалів справи вбачається, що з позовом до суду про скасування наказу № 9-ос від 23.02.2015 року позивач звернувся з порушенням строку, передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.234 КзпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. З заявою про поновлення пропущеного строку при подданні позову скасування наказу № 9-ос від 23.02.2015 року позивач до суду не звертався. За таких обставин, визнавши вказаний наказ незаконним, суд першої інстанції мав відмовити в позові в цій частині за пропуском строку звернення до суду. Тому рішення суду першої інстанції щодо наказу № 9-ос від 23.02.2015 року підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням норм матеріального права з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. Визнавши незаконним та скасувавши наказ № 33-ос від 13.07.2015 року про звільненя позивача, суд першої інстанції встановив, що мотивувальна частина цього наказу не містить переліку конкретних виявлених порушень трудової дисципліни з боку позивача, котрі стали приводом для його звільнення, не вказано які саме дії працівника стали приводом для застосування такого виду стягнення, не встановлено вини у діях працівника, а лише перераховано загальний опис порушень: "систематичне незабезпечення дотримання режиму та правил внутрішнього розпорядку в закладі; не своєчасне доповідання директору центру про порушення режиму та правил внутрішнього розпорядку; халатне відношення до відповідальності за життя та безпеку вихованців; не дотримання умов за тим, щоб в приміщенні центру не знаходились сторонні особи, систематичне невиконання своєчасно та якісно всіх рекомендацій адміністрації центру, невиконання вимоги правил внутрішнього трудового розпорядку положення центру". Такий висновок суду наданими відповідачем доказами не спростовується, оскільки відповідає тексту зазначеного наказу та обставинам, за яких цей наказ прийнятий відповідачем, які встановлені судом першої інстанції при розгляді справи. З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо поновлення позивача на роботі є безпідставними, оскільки зводяться до переоцінки доказів. Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і по\-становив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову в частині поновлення на роботі. Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення в цій частині судом не допущено. Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції в част ні поновлення позивача на роботі немає. У зв'язку з викладеним і

Outcome: dismissed