Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави, вилучення предмета застави з та передачі його в заклад. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між ним та відповідачем [PERSON] 08 серпня 2007 року було укладено кредитний договір №DNUААN09980010, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 11594,92 доларів США на наступні цілі: 8 068,14 доларів США на купівлю автомобіля, 3526,81 доларів США на оплату разових страхових платежів, комісії та внесення в Державний реєстр зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07 серпня 2014 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивачем з відповідачем 08 серпня 2007 року було укладено договір застави рухомого майна, згідно з яким останній надав у заставу належний йому на праві власності автомобіль DAEWOO, модель MATIZ, 2007 року випуску, тип: легковий комбі-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] та яким передбачено, що у випадку порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором або договором застави, він зобов'язується передати предмет застави заставодержателю в заклад. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, в зв'язку з чим станом на 08 листопада 2013 року утворилася заборгованість за кредитом в сумі 2 968,18 доларів США, заборгованість по процентам - 256,96 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 32,34 доларів США та нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 18,08 доларів США, а всього - 3275,56 доларів США, але не дивлячись на ці обставини, заставодавець, маючи заборгованість за кредитним договором, предмет застави в заклад банку не передав, в зв'язку з чим в разі не виконання у визначені строки умов договору боржником, заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за договором в повному обсязі на момент фактичного задоволення за рахунок заставленого майна, а звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду або третейського суду, виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави, за умовами якого звернення стягнення та відчуження предмету застави здійснюється відповідно до умов договору та чинного законодавства, в тому числі шляхом продажу конкретному покупцю з правом укладення заставодержателем договору купівлі-продажі предмету застави від імені заставодавця. Оскільки в добровільному порядку відповідно до умов договору застави, здійснити передачу та відчуження заставленого майна відповідач не бажає, а наявну заборгованість за кредитним договором не погашає, то у позивача виникли підстави для звернення стягнення на майно відповідно до визначеної законом та договором застави процедури, в зв'язку з чим змушені звернутися до суду з позовом про вилучення предмету застави у відповідача і передачу його заставодержателю в заклад разом з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу; про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу даного автомобіля з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАЇ України для його подальшої реалізації та надання позивачеві всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надавши суду письмові заяви (а.с.39,52,53,55), відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, прохав їх задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (а.с.54), в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, як не надав і заперечень проти прозову та доказів, які їх обґрунтовують. В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст. 224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження по наявним у справі доказах. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, при цьому виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до ст.546 ЦК України неустойкою, порукою, гарантією, притриманням, завдатком або заставою, яка згідно ст.572,574,576 ЦК України виникає на підставі договору, закону або рішення суду та в силу якої кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом(право застави), а предметом застави може бути будь-яке майно, що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернено стягнення. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов'язання є укладений між сторонами згідно вимог ст.ст.1054-1055 ЦК України кредитний договір, який відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим до виконання сторонами, як і договір застави, який є забезпеченням виконання умов укладеного між сторонами кредитного договору. Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, при цьому відповідно до ч.2 даної статті правочини щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі, а відповідно до ч.3ст.557 ЦК України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру застав рухомого майна. Судом встановлено, що між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (а.с.26), та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №DNUААN09980010 від 08 серпня 2007 року у вигляді не поновлюваної лінії (а.с.13-15), відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 11 594,92 долари США на наступні цілі: 8 068,14 доларів США на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 8,61 доларів США для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2 договору; на сплату страхових платежів за договором особистого страхування №DNUАLK00052035 від 08 серпня 2007 року на строк до 07 серпня 2008 року у сумі 40,34 доларів США, за договором страхування транспортного засобу №DNUААK00052033 від 08 серпня 2007 року на строк до 07 серпня 20098 року у сумі 389,57 доларів США, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 80,69 доларів США та у розмірі 3 009,37 доларів США на сплату страхових платежів у вигляді та згідно порядку, передбаченого п.2.1.3, 2.2.7 даного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу шляхом здійснення щомісячного платежу в період з 21 по 28 число кожного місяця в розмірі 164,34 долари США з кінцевим терміном повернення кредиту до 07 серпня 2014 року (а.с.15), а повне та своєчасне виконання зобов'язання за кредитним договором згідно п.2.2.7 договору забезпечено заставою рухомого майна згідно укладеного між цими ж сторонами договору застави рухомого майна від 08 серпня 2007 року(а.с.17-19). Відповідно до договору застави відповідач [PERSON], як заставодавець, надав в заставу позивачеві, як заставодержателю, належний йому згідно договору купівлі-продажу (а.с.56-57) та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 07 серпня 2007 року на праві власності автомобіль DAEWOO модель MATIZ, 2007 року випуску, тип: легковий комбі-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.20), при цьому заставна вартість автомобіля була визначена в сумі 42 260 гривень 00 копійок (п.34.5-а.с.19), а дане обтяження відповідно до п.15.12 договору застави було зареєстроване позивачем в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Згідно пунктів 15.7.1, 15.7.2, 15.7.3, 15.8, 15.9.23 договору застави заставодержатель має право використати своє право звернення стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані, при затримання сплати частини кредиту, відсотків щонайменше на один календарний місяць, перевищення суми заборгованості суми кредиту більш як на 10%, не сплату позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту, іншого істотного порушення умов кредитного договору. Пунктом 17.10 договору застави передбачено, що у випадку порушення заставодавцем зобов'язань за кредитним договором або договором застави, заставодавець зобов'язаний передати предмет застави заставодержателю в заклад по акту прийому-передачі який підписується сторонами, а одним із способів реалізації предмету застави є безпосередній продаж конкретному покупцю з правом укладення заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця. Судом встановлено, що кредитний договір та договір застави рухомого майна за змістом та формою відповідають вимогам ЦК України та Закону України «Про заставу», умови його сторонами на оспорюються, а кожен із зазначених договорів в цілому чи окремі їх положення у встановленому законом порядку недійсними визнані не були. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що позивач виконав умови договору та надав відповідачеві грошові кошти, що підтверджується завою на видачу готівки № 1 від 08 серпня 2007 року в сумі 8 068,14 доларів США, що на момент видачі було еквівалентно 40 744 гривням 11 копійкам (а.с.16), з яких 40 260 гривень в цей же день було перераховано відповідачем на користь ТОВ «Автоприват» згідно укладеного з [PERSON] договору купівлі-продажу СФ-0011804 від 06 серпня 2007 року автомобіля DAEWOO MATIZ, № кузова/шасі: [NUMBER] (а.с.56-57), але в порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання щодо своєчасності сплати коштів за кредитним договором, відповідно до встановлених сторонами умов їх сплати, належним чином не виконував, в зв'язку з чим станом на 08 листопада 2013 року утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 2968,18 доларів США, заборгованість по процентам - 256,96 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 32,34 доларів США та нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 18,08 доларів США, а всього - 3275,56 доларів США (а.с.5-8), що відповідно до наданої позивачем інформації про офіційний курс гривні до іноземної валюти 7,99 гривень за 1 долар США станом на 08 листопада 2013 року (а.с.9) складає 26 171 гривня 72 копійки, а зазначене свідчить про те, що доводи позивача про невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, наявність зазначеного боргу та його розмір, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах. Відповідно до вимог ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, про що зазначено в п.2.3.7 кредитного договору та в п.23 договору застави (а.с.14,18). Положеннями статті 19,20 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави, при цьому заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на рухоме майно, що є предметом застави, регулюється нормами Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" N 1255-IV від 18 листопада 2003 року, чинного з 01.01.2004 р., який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Прикінцевими і перехідними положеннями цього закону передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону, що свідчить про те, що Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є спеціальним законом з питань правового регулювання обтяжень рухомого майна, а положення Закону України "Про заставу" застосовуються лише в частині, що не суперечить Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Відповідно до ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Статтею 26 зазначеного Закону визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, відповідно до якої обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ст.25 цього Закону, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувала; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Згідно ст.27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Повідомлення повинно містити таку інформацію: 1)зміст порушення, вчиненого боржником; 2)загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3)опис предмета забезпечувального обтяження; 4)посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Як вбачається з матеріалів справи, 02 жовтня 2013 року на адресу відповідача було направлено повідомлення, яке відповідає вимогам ст.27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (а.с.11-12) та 08 жовтня 2013 року було здійснено реєстрацію звернення стягнення в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с.21), що відповідає вимогам ст. 24 зазначеного Закону. Оскільки відповідач вимоги банку відповідно до вимог чинного законодавства та ст.17.10 договору застави не виконав, предмет застави в заклад не передав, тобто ним не було вчинено дії щодо задоволення вимог кредитора, то досудовий порядок звернення стягнення на предмет застави став неможливий, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених справ, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо передачі в заклад предмету застави підлягають задоволенню. Положеннями п.24 договору застави передбачено, що звернення стягнення на предмет застави за вибором Заставодержателя (Банка) здійснюється з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку будь-яким із способів, у тому числі шляхом продажу предмету застави з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою покупцем або на публічних торгах; а шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі з правом укладення договору від імені Заставодавця (а.с.17-19), що не суперечить ст.26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач встановлені укладеним 08 серпня 2007 року кредитним договором №DNUААN09980010 зобов'язання не виконує, в зв'язку з чим станом на 08 листопада 2013 року утворилася заборгованість на загальну суму 3275,56 доларів США (а.с.5-8), що еквівалентно 26171 гривня 72 копійки, то для забезпечення виконання умов договору є визначені законом підстави звернути стягнення на предмет застави - автомобіль DAEWOO MATIZ, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], заставна вартість якого відповідно до п. 34.5 договору застави становить 42260 гривень, шляхом продажу автомобіля позивачем від імені відповідача, з укладанням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАЇ України та надання позивачеві всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, оскільки відповідач і після письмового повідомлення позивачем щодо необхідності сплати заборгованості за договором умов кредитного договору не виконує (а.с.10). При визначенні початкової ціни предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації суд приймає до уваги те, що п. 34.5 договору застави визначена заставна вартість майна на рівні 42260 гривень, заборгованість відповідача станом на 08 листопада 2013 року в еквіваленті до курсу гривні становить 26171 гривня 72 копійки, але автомобіль використовується відповідачем з 2007 року, тобто протягом тривалого часу, тому початкову ціну предмета забезпечувального обтяження необхідно визначити на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім цього, в зв'язку із задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved