Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, уточнивши який просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння № 10 по вул. Хмельницького у с. Кудашівка Криворізького району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 02.01.2009 року. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що за життя її матері [PERSON] належало право власності на вказане домоволодіння. Вона, як спадкоємець першої черги спадкування за законом звернулася у визначений законом строк до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини, але нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. У зв'язку з чим, просила суд позовні вимоги задовольнити. Представники позивача за довіреністю [PERSON] та [PERSON] (а.с. 41, 127) в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області до суду не з'явився. Згідно письмової заяви просили справу розглянути без участі представника відповідача, позов визнали. Представник третьої особи Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином ( а.с. 135). Треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кожен окремо заперечували проти задоволення позовних вимог позивача, у зв'язку з тим, що кожен з них претендує на спадкове майно. [PERSON] додатково вказував, що спадкодавець за життя склала заповіт на його ім'я, а тому спадкування після смерті [PERSON], має здійснюватися за заповітом, про що ним подано заяву до нотаріальної контори. Позивачка має право на обов'язкову частку у спадщині, про можливість оформлення якої він неодноразово повідомляв позивача, оскільки документи на спадкове майно знаходяться в нього. Вислухавши пояснення представників позивача, третіх осіб, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.01.2009 року померла [PERSON] (а.с. 87), яка є матір'ю позивача [PERSON], дошлюбне прізвище якої "Сухомлин" (а.с. 85, 86), [PERSON] (а.с. 96) та [PERSON], що не заперечувалося в судовому засіданні сторонами. За життя [PERSON] належало право власності на житловий будинок № 10 по вул. Б Хмельницького в с. Кудашево, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок виданим на підставі рішення Криворізької районної ради народних депутатів № 309 від 27.11.1987 (а.с. 97) та довідкою КП ДОР "Криворізьке БТІ" від 24.12.2015 (а.с. 34). Вартістю вказаного житлового будинку 42927 грн. (а.с. 68-70). Також їй належало право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1221882900-02-001-0440, площею 1 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом (а.с. 98). На час відкриття спадщини [PERSON] була зареєстрована у вище вказаному будинку одна, що підтверджується довідкою з місця проживання (а.с. 64). Твердження позивача про те, що вона на момент смерті спадкодавця проживала разом з нею, нічим не підтверджені. Позивач, у визначений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом (а.с. 82), але їй було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, що підтверджується постановою нотаріуса (а.с. 24). 01.07.2009 року з заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори звернуся [PERSON] (а.с. 91), який повідомив про наявність спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку спадщини - [PERSON] та [PERSON] В матеріалах спадкової справи [PERSON] наявний заповіт від 23.04.2002 року, яким вона все належне їй на момент смерті майно заповіла [PERSON] та який за життя заповідачем не змінювався і не скасовувався, що посвідчено секретарем Кіровської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 104, 105). Факт наявності заповіту підтверджується витягом зі Спадкового реєстру, згідно якого [PERSON], [INFO] складено заповіт від 23.04.2002 року, номер в реєстрі 44, посвідчений [PERSON] сільською радою Криворізького району (а.с. 88). Згідно довідки Криворізької філії Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області №321/01-14 від 29.04.2016, свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавалося (а.с. 61). Як вказував [PERSON] документи на спадкове майно зберігаються в нього, та він пропонує позивачу спільно звернутися до нотаріальної контори для отримання свідоцтв про право на спадщину. Згідно зі ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 та 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. При цьому, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Однак, заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Як встановлено у судовому засідання [PERSON] за життя склала заповіт на ім'я свого сина [PERSON], а тому спадкування після смерті [PERSON] має здійснюватися за заповітом, а не за законом як вказував позивач. У зв'язку з цим вимоги позивача про визнання за нею права власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, рішення Конституційного суду № 1-рп/2014 від 11.02.2014, [PERSON] будучи непрацездатною, як пенсіонер за віком (а.с. 84), незалежно від змісту заповіту, має право на половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до ч.2 ст. 1241 ЦК України, до обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", за згодою особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. У разі порушення права спадкоємців на обов'язкову частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов'язкову частку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оскільки позивач має право на обов'язкову частку у спадщині, свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] не видавалося, факт відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно не підтверджено, оскільки вони знаходяться у [PERSON], який пропонує позивачу спільно звернутися до нотаріальної контори для отримання свідоцтв про право на спадщину, тому суд приходить до висновку про відсутність порушення права [PERSON] на спадщину, у зв'язку з чим вимоги позивача є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed