Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

14.04.2016 [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просила суд: встановити факт родинних відносин, а саме те, що дійсно [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрою та братом; встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] є двоюрідною тіткою спадкодавця [PERSON]; визнати за нею право власності на житловий будинок, який знаходиться по вул. Курчатова, 13 в с. Безуглівка Бориспільського району Київської області загальною площею 58,0 кв.м.; визнати за нею право власності на земельну ділянку для обслуговування та будівництва житлового будинку площею 0,13 га, яка занаходиться на території Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області по вул. Курчатова, 13 в с. Безуглівка Бориспільського району Київської області; визнати за нею право власності на земельну ділянку для обслуговування та будівництва житлового будинку площею 0,12 га, яка знаходиться на території Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області по вул. Курчатова, 13 в с. Безуглівка Бориспільського району Київської області; визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,115 га, яка знаходиться на території Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області по вул. Курчатова, 13 в с. Безуглівка Бориспільського району Київської області; визнати недійсними та скасувати Рішення Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області № 257-14-VI від 21.06.2011 року «Про чинність дії рішень ради». Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 жовтня 2012 року померла її двоюрідна сестра - [PERSON] (дівоче прізвище-Мозоль) [PERSON] (13.03.1955 р.н.). Відповідно до її свідоцтва про народження, виданого 05.04.1955, зроблено запис №23 про народження [PERSON] від батьків - [PERSON] та [PERSON]. Її батько, [PERSON] (17.04.1927 р.н.) був рідним братом [PERSON] (дів. прізвище [PERSON]) [PERSON] ([INFO], померла 02.08.1994), яка була матірю [PERSON]. Її батько, [PERSON], та його рідна сестра, [PERSON], були дітьми [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження її батька (повторного), виданого 07.03.1986 відділом запису актів громадянського стану Виконкому Бориспільської райради народних депутатів Київської області, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження сестри її батька, [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]) [PERSON], виданого 24.01.1925, зроблено запис про народження «Пінчук Федосі Даниловни» від батьків -«Пінчука Данили Хомовича» та «Пінчук Домахи Андріяновни». Очевидно допущення помилки відділом актів громадянського стану при здійсненні в 1925 році запису про народження в імені та по-батькові сестри її батька - «Федося Даниловна» замість «Федосія Денисівна», а також в імені та по-батькові її батька - «Данило Хомович» замість «Денис Хомич». У наступних документах вказано вже вірне імя та по-батькові сестри її батька - «Мозоль Федосія Денисівна» - у свідоцтві про народження її доньки [PERSON], у свідоцтві про смерть [PERSON] від 03.08.1994, про що Великоолександрівською сільською радою Київської області зроблено відповідний запис №22. Після смерті в 2012 році її двоюрідної сестри [PERSON] залишилося спадкове майно: житловий будинок, в кому вона була зареєстрована та мешкала та вела спільне господарство по день смерті разом із чоловіком [PERSON] (1952 р.н.) та сином [PERSON] (1976 р.н.), що знаходиться за адресою : вул. Курчатова, буд. 13, с. Безуглівка Бориспільського району Київської області; земельна ділянка для обслуговування та будівництва житлового будинку площею до 0,25 га, яка складається з двох земельних ділянок площею 0,13 га та площею 0,12 га; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,115 га по вул. Курчатова, 13 в с. Безуглівка Бориспільського району Київської області. [PERSON], в свою чергу, вказане майно прийняла в 6-місячний термін після смерті в 1994 році своєї покійної матері, - [PERSON], в порядку, передбаченому п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, як така, що фактично вступила в управління або володіння спадковим майном. У її померлої двоюрідної сестри [PERSON] після її смерті в 2012 році залишилося два спадкоємці першої черги за законом - її син, [PERSON] (18.11.1976 р.н.) та її чоловік - [PERSON] (1952 р.н.). Після смерті в 2012 році [PERSON], її син [PERSON], та її чоловік - [PERSON], прийняли спадщину в силу ч. 3 ст. 268 ЦК України, як такі, що постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 03 грудня 2014 року помер чоловік покійної [PERSON] - [PERSON]. Після смерті батька спадкоємцем по закону першої черги нерухомого майна, а саме житлового будинку та земельних ділянок для обслуговування та будівництва житлового будинку площею до 0,25 га та ведення особистого селянського господарства площею 0,115 га по вул. Курчатова, 13 в с. Безуглівка Бориспільського району Київської області був його син, її двоюрідний племінник, [PERSON]. Відтак, [PERSON], вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька в силу ч.3 ст.268 ЦК України, як такий, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 11 грудня 2014 року помер її двоюрідний племінник - [PERSON]. Відповідно до Свідоцтва про народження серія ІІ-УР №648505, виданого 19.04.1961, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. 04 липня 1980 року нею було укладено шлюб із [PERSON], внаслідок чого після укладення шлюбу їй було присвоєно прізвище «Гоменюк». Таким чином, оскільки вона, [PERSON], є двоюрідною тіткою спадкодавця [PERSON], то вона, в силу ст. 1265 ЦК України, є спадкоємцем пятої черги спадкування за законом. Проте, у доведенні цього факту для прийняття спадщини виникли складнощі, пов'язані з різним написанням ім'я, по-батькові, [PERSON] (дів. прізв. - [PERSON]) [PERSON] в актових записах про народження та смерть. Враховуючи помилки у написанні імені та по-батькові сестри її батька у свідоцтві про народження, та розбіжність в написанні імені та по-батькові - [PERSON] у їх свідоцтвах про народження, підлягає встановленню факт родинних відносин, а саме те, що дійсно [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрою та братом, а вона - двоюрідною тіткою [PERSON]. Встановлення цих фактів необхідно для підтвердження її родинного звязку із спадкодавцем - [PERSON], сином [PERSON], а саме того, що вона є спадкоємцем пятої черги спадкування за законом, що необхідно для визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку. Внаслідок смерті [PERSON] Бориспільською районною державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу щодо спадкового майна. Дізнавшись про смерть її двоюрідного племінника, [PERSON], вона звернулася до Бориспільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Після чого нею було подано до Бориспільської районної державної нотаріальної контори заяву з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок №13 по вул. Курчатова в с. Безуглівка Бориспільського району Київської області та на земельні ділянки 0,25 га та 0,115 га за цією ж адресою. Проте, Державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] було винесено відмовлено їй у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на не надання відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно та документів, підтверджуючих її родинні звязки із спадкодавцем. Саме не вчинення спадкодавцем [PERSON] відповідних дій по оформленню свого права власності і одержання відповідного свідоцтва про право власності та державних актів на право власності на земельні ділянки і спричиняє сьогодні подання нею, як спадкоємцем за законом, позову про визнання права власності, оскільки в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадщину вона не може. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, оскільки жодних доказів того, що у спадкодавців існувало право власності на земельні ділянки позивачем не надано. Крім того, свідки в судовому засіданні зазначили, що у спадкодавців існувало лише право користування спірними земельними ділянками. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач є його двоюрідною сестрою, оскільки його мати [PERSON] та батько позивача [PERSON] були рідними братом і сестрою. У 1994 році [PERSON] померла і в житловому будинку № 13 по вул. Курчатова в с. Безуглівка Бориспільського району залишилась проживати її донька [PERSON] з чоловіком [PERSON] та сином [PERSON]. [PERSON] фактично вступила в спадщину, оскільки постійно проживала в будинку та постійно користувалася земельною ділянкою. У 2012 році остання померла, а у 2014 році помер її чоловік та син. Земельні ділянки площею 0,25 га та 0,115 були надані [PERSON] ще в 1947 році, як працівнику колгоспу. Після війни вся земля була власністю колгоспу і ділянки надавалися в розмірі 0,25 га особам, які працювали в колгоспі. Після реорганізації колгоспу у сільськогосподарські підприємства, землею розпоряджалися сільські ради, як місцеві громади. Документів, які б свідчили про надання у користування чи власність спадкодавцям спірних ділянок він не бачив, однак на той час іншого порядку виділення громадянам земельних ділянок не існувало. Спадкодавці постійно користувалися вказаними земельними ділянками, обробляли їх, вели господарство. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивача добре знає, оскільки її покійна свекруха проживала по сусідству з сімєю [PERSON], земельні ділянки яких межують. Їй відомо, що позивач є родичкою сімї [PERSON], а саме як казала [PERSON] сестрою, однак по чиїй саме лінії їй не відомо. Вона неодноразово бачила як позивач допомагала сімї [PERSON] по господарству, допомагала обробляти земельну ділянку. Після смерті спадкодавців позивач постійно користувалась земельною ділянкою. Треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову, оскільки в разі задоволення вимог позивача в частині визнання права власності на земельну ділянку для обслуговування та будівництва житлового будинку площею 0,12 га та на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,115 га будуть порушені їх права на реалізацію права власності на земельні ділянки. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та відповідно до ст.16 ЦК України, обравши відповідний спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів. За змістом ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначила позивач, відділом актів громадянського стану була допущена помилка при здійсненні в 1925 році запису про народження в імені та по-батькові сестри її батька - «Федося Даниловна» замість «Федосія Денисівна», а також в імені та по-батькові її батька - «Данило Хомович» замість «Денис Хомич», у звязку з чим просила встановити факт родинних відносин, а саме що [PERSON] та [PERSON] є відповідно рідними сестрою та братом, а також, що вона є двоюрідною тіткою [PERSON]. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], виданого 07.03.1986 відділом запису актів громадянського стану Виконкому Бориспільської райради народних депутатів Київської області, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 42) Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], виданого 24.01.1925 року зроблено запис про народження «Пінчук Федосі Даниловни» від батьків - «Пінчука Данила Хомовича» та «Пінчук Домахи Андріяновни». (а.с.43) Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], виданого 05.04.1955, зроблено запис №23 про народження [PERSON] від батьків - [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 44) Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] (дівоче - [PERSON]) [PERSON], виданого 19.04.1961 року, зроблено запис №716 про народження [PERSON] від батьків [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 40) Відповідно до свідоцтва про народження виданого 11.01.1993, зроблено запис №59 про народження [PERSON] від батьків [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 41) Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив той факт, що [PERSON] та [PERSON] є відповідно рідними сестрою та братом. Також підтвердив, що [PERSON] є двоюрідною тіткою [PERSON]. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Крім того відповідно до п. 4.2. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є : свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Таким чином, на підставі наявних в справі письмових доказів та показів свідка, у правдивості яких не має підстав сумніватися, суд знаходить доведеним той факт, що дійсно [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрою та братом, а позивач [PERSON] є двоюрідною тіткою спадкодавця [PERSON]. 04.10. 2012 року померла [PERSON] - двоюрідна сестра позивача. Після її смерті залишилося спадкове майно: житловий будинок, в якому вона була зареєстрована та мешкала, вела спільне господарство по день смерті разом із чоловіком [PERSON] та сином [PERSON], що знаходиться за адресою: вул. Курчатова, буд. 13, с. Безуглівка Бориспільського району Київської області; земельна ділянка для обслуговування та будівництва житлового будинку площею до 0,25 га, яка складається з двох земельних ділянок площею 0,13 га та площею 0,12 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,115 га по вул. Курчатова, 13 в с. Безуглівка Бориспільського району Київської області. (а.с. 48) [PERSON], в свою чергу, вказане майно прийняла в 6-місячний термін після смерті своєї покійної матері [PERSON], як така, що фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, що підтверджується наступними доказами: довідкою виконавчого комітету Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської областы № 1220 від 03.05.2006, відповідно до якої згідно із записом погосподарської книги Великоолександрівської сільської ради за №795 житловий будинок, розташований в селі Безуглівка Бориспільського району Київської області по вул. Курчатова, 13, належить [PERSON] та про те, що спадкоємець [PERSON] зареєстрована та проживає в спадковому будинку з 1965 року та по цей час; довідкою виконавчого комітету Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області №1219 від 03.05.2006, відповідно до якої [PERSON] прийняла спадщину шляхом обробки земельної ділянки та сплати за землю; рішенням Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області №315/7-10-V від 03.11.2006 року, відповідно до якого [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації по виготовленню Державного акту на право власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку площею до 0,25 га та ведення особистого селянського господарства площею до 0,115 га по вул. Курчатова, 13 в с. Безуглівка Бориспільського району Київської області; рішенням Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області №718-21-V від 12.10.2007 року та рішенням Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області №718/7-21-V від 12.10.2007 року, відповідно до яких [PERSON] було передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею до 0,13 га по вул. Курчатова, 13 в с. Безуглівка Бориспільського району Київської області; витягом з земельно-кадастрової книги.( а.с. 52,54,55,56,60) Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її син [PERSON] та її чоловік - [PERSON], які прийняли спадщину в силу ч.3 cт. 268 ЦК України, як такі, що постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області №2-04/01/1714 від 24.10.2012 року та не заявили про відмову від спадщини, але спадщину оформити належним чином не встигли. (а.с.53) 03 грудня 2014 року помер [PERSON], про що 04 грудня 2014 року Виконавчим комітетом Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області зроблено відповідний актовий запис за № 46, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 325189, видане 04 грудня 2014 року. (а.с. 49) Після смерті останнього спадкоємцем за законом першої черги нерухомого майна, а саме житлового будинку та земельних ділянок для обслуговування та будівництва житлового будинку площею до 0,25 га та ведення особистого селянського господарства площею 0,115 га по вул. Курчатова, 13 в с. Безуглівка Бориспільського району Київської області був [PERSON] - син померлого. Відтак, [PERSON], вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька в силу ч.3 cт. 268 ЦК України, як такий, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області №2-14/01/65 від 05.02.2015, відповідно до якої [PERSON] був зареєстрований та проживав по день смерті 11 грудня 2014 року за адресою: с. Безуглівка Бориспільського району Київської області по вул. Курчатова, буд. 13. 11 грудня 2014 року помер [PERSON], про що 16 грудня 2014 року Виконавчим комітетом Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області зроблено відповідний актовий запис за №48, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 325296, видане 16 грудня 2014 року. (а.с. 45) Відповідно до Свідоцтва про народження позивача серії ІІ-УР №648505, виданого 19.04.1961, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. 04 липня 1980 року позивачем було укладено шлюб із [PERSON], внаслідок чого після укладення шлюбу їй було присвоєно прізвище «Гоменюк», що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серія ІІ-БК № 367216, виданого 04.07.1980. (а.с. 51) Таким чином, оскільки [PERSON], є двоюрідною тіткою спадкодавця [PERSON], то вона, в силу cm. 1265 ЦК України, є спадкоємцем пятої черги спадкування за законом. Внаслідок смерті [PERSON] Бориспільською районною державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 57059613 щодо спадкового майна [PERSON], [INFO]. Позивач, як спадкоємець, після смерті племінника [PERSON], звернулася до Бориспільської районної державної нотаріальної контори із заявою від 03.02.2015 про прийняття спадщини після померлого. 17.10.2015 року позивач звернулася до Бориспільської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №13 по вул. Курчатова в с. Безуглівка Бориспільського району Київської області та на земельні ділянки 0,25 га та 0,115 га за цією ж адресою. Постановою №2286/02- 31 від 22.10.2015 державний нотаріус Бориспільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на не те, що позивачем не надано правовстановлюючих документів на нерухоме майно та документів, підтверджуючих її родинні звязки із спадкодавцем, що позбавляє позивача можливості в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадщину. Відповідно до листа Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області №2-16/09/251 від 12.04.2016 року рішенням Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області №257-14-VI від 21.06.2011 року «Про чинність дії рішень ради» було визначено, що Рішення від 03.11.2006 року втратило чинність, так як [PERSON] не було вчинено дій щодо виконання Рішення від 03.11.2006 року. У відповідності до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність припиняється у момент смерті особи. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. На даний час позивачка позбавлена можливості зареєструвати право власності на спадкове майно. У 1952 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України "Про власність". Законом України від 7 грудня 1990 року № 533- XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до Довідки Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області № 1220 від 03 травня 2006 року згідно із записом погосподарської книги Великоолександрівської сільської ради №795, житловий будинок, що розташований в селі Безуглівка Бориспільського району Київської області по вул. Курчатова, 13, належав [PERSON]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ч. 1 cт. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ч. 1 cт. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно ч.2 cт.1220 Цивільного кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно ч.1 cт.1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно ч. 1 cт. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно ч.2 cт.1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно ч. 1 cт. 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно ч. 1 cт. 1265 Цивільного кодексу України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Відповідно до Розяснень Міністерства юстиції України від 11.10.2011 «Про окремі питання спадкування» до родичів п'ятого ступеня споріднення належать діти його двоюрідних онуків і онучок (двоюрідні правнуки та правнучки), діти його двоюрідних братів та сестер (двоюрідні племінниці та племінники), діти його двоюрідних дідів та бабок (двоюрідні дядьки та тітки). Відповідно ч. 1 cт. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно ч. 2 cт. 1268 Цивільного кодексу України не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно ч. 3 cт. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно ч. 5 cт. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 cт. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно ч. 1 cт. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 cт. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно ч. 3 cт. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи те, що чоловік та син [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживали разом з останньою, то в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину, як спадкоємці за законом у першу чергу. Оскільки протягом встановленого законом строку [PERSON] та [PERSON] не заявили про відмову від спадщини, то на підставі п. п. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадщина, незалежно від часу її прийняття, належить спадкоємцям з часу її відкриття. В силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину й [PERSON], як єдиний спадкоємець за законом в першу чергу, після смерті свого батька [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем, у зв'язку з чим набув правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла. Позивач, як спадкоємиць за законом пятої черги, у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті свого двоюрідного племінника, оскільки до закінчення шестимісячного строку звернулася з заявою про прийняття спадщини до Бориспільської районної державної нотаріальної контори. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, враховуючи викладене [PERSON] має право на спадщину за законом, а саме право власності на житловий будинок, який знаходиться по вул. Курчатова, 13 в с. Безуглівка Бориспільського району Київської області загальною площею 58,0 кв. м. Беручи до уваги, що позивач, як спадкоємець за законом, має право на набуття права власності на житловий будинок, після смерті [PERSON], а також те, що вона має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак не змогла його отримати з незалежних від неї причин, - позовні вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок слід задовольнити. Відповідно ч. 2 cт. 1225 Цивільного кодексу України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно ч. 1 cт. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно ч. 3 cт. 1225 Цивільного кодексу України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно статті 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоповерхового), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).\~ Відповідно до рішення Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області № 718/7-21-V від 12 жовтня 2007 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,13 га по вул. Курчатова, 13 в с. Безуглівка Бориспільського району Київської області.(а.с.164) Згідно листа-відповіді Великоолександрівської сільської ради від 12.03.2016 року право власності на зазначену земельну ділянку площею 0,13 га громадянкою [PERSON] оформлено не було.(а.с.164) Крім того, як вбачається з показів свідка [PERSON] земельні ділянки, які позивач просить передати їй у власність, перебували у постійному користуванні спадкодавців, однак право власності останні на них не оформляли. Враховуючи положення ст.ст. 377, 1225 ЦК України, а також те, що в матеріалах справи належні докази щодо передачі [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,13 га по вул. Курчатова, 13 в с. Безуглівка Бориспільського району Київської області, однак відсутні правовстановлюючі документи на неї, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як спадкоємцем, право користування даною земельною ділянкою, яка необхідна останній для обслуговування спадкового житлового будинку. Крім того, на вказаній земельній ділянці розташований сам житловий будинок, який підлягає визнанню за позивачем на праві власності. В той же час, для обслуговування житлового будинку виділяється відповідна земельна ділянка. Оскільки щодо розміру такої земельної ділянки спору з відповідачем не має, то на думку суду, є всі підстави для часткового задоволення вимог [PERSON] та визнання за нею права користування земельною ділянкою указаної площі для подальшого належного оформлення права власності В задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 23 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 13 березня 1992 року, ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 25 жовтня 2001 року та до редакції закону від 05.03.2009 року право власності на земельну ділянку посвідчувалось державними актами, а з 05.03.2009 року право власності виникає з моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року N7 «Про судову практику у справах про спадкування» «Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.» Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про передачу їй у користування чи власність земельної ділянки площею 0,12 га для обслуговування та будівництва житлового будинку та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,115 га, які знаходяться на території Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області по вул. Курчатова, 13 в с. Безуглівка Бориспільського району Київської області. Зокрема, ані [PERSON], ані [PERSON] за життя не отримали жодного державного акту на вказані земельні ділянки або іншим чином не зареєстрували право власності. В свою чергу [PERSON] також не використав своє право щодо реєстрації права власності на вказані ділянки як це передбачено з березня 2009 року. Таким чином, спадкоємці після смерті [PERSON], а саме її чоловік та син, не успадкували права власності на вказані земельні ділянки, у звязку з чим, і позивач не може успадкувати відповідні земельні ділянки у власність від [PERSON]. Також слід зазначити, що в рішенні Великоолександрівської сільської ради № 315/7-10-V від 03.11.2006 «Про дозвіл на виготовлення технічної документації по виготовленню державних актів на право власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON]» вказана земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,115 га. Згідно рішення Великоолександрівської сільської ради № 718/7-21-V від 12.10.2007 фігурує земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,13 га, однак жодних вказівок на земельну ділянку площею 0,12 га як обєкту приватизації [PERSON] у матеріалах справи не міститься. З цього привод, суд звертає увагу на відсутність доказів позивача щодо приватизації спірних земельних ділянок померлими особами (родичами позивача) в повному обсязі, як і в частці. Так, суду не надано доказів знищення таких доказів стороною відповідача, як і не встановлено підстав для висновку про навмисні дії відповідача щодо їх знищення. Згідно вчинених судом запитів на отримання архівних документів, таких не виявлено. Окрім того, важливо зазначити, що 28.04.2016 відносно земельних ділянок дотичних до земельної ділянки площею 0,13 га по вулиці Курчатова, 13 у селі Безуглівка Бориспільського району Київської області були надані дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а саме: [PERSON], на підставі рішення Великоолександрівської сільської ради № 210-05-VII; [PERSON], на підставі рішення Великоолександрівської сільської ради № 209-05-VII та [PERSON], на підставі рішення Великоолександрівської сільської ради № 207-05-VII. Вказані особи отримали дозволи у звязку із участю в бойових діях на сході країни як учасники Антитерористичної операції. Дотичні ділянки вказаних осіб накладаються на земельні ділянки, право власності на які є предметом даного спору, зокрема на земельну ділянку для обслуговування та будівництва житлового будинку площею 0,12 га та на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,115 га. У цьому звязку, задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання права власності на земельну ділянку для обслуговування та будівництва житлового будинку площею 0,12 га та на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,115 га, може порушувати права і обов'язки третіх осіб у справі. Що стосується вимоги позивача про визнання недійсним та скасування рішення Великоолександрівської сільської ради № 257-14-VI від 21.06.2011 «Про чинність рішень» слід зазначити наступне. Відповідно до першого абзацу резолютивної частини Рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 по справі №1-9/2009, КСУ вирішив наступне «стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України». Тобто законодавець надає органу місцевого самоврядування право скасовувати власні рішення на підставі передбаченій законами України. Так у відповідності до п. 3 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» № 509-VI від 16.09.2008 прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом рішення відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом, а розроблені відповідно до цих рішень проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок зглядаються в установленому законом порядку. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» № 509-VI набрав чинності з 14.10.2008 року. Таким чином рішення органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки прийняті до вступу в дію Закону № 509-VI втратили чинність 14.10.2010 року. Вказівка на Закон № 509-VI міститься у мотивувальній частині оскаржуваного позивачем рішення сільської ради № 257-14-VI. Відтак відповідач мав право скасовувати власні рішення на підставі наведеного закону. Проте резолютивна частина оскаржуваного рішення не містить вказівки на скасування рішень ради взагалі та зокрема Рішення № 315/7-10-V від 03.11.2006 «Про дозвіл на виготовлення технічної документації по виготовленню державних актів на право власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON]». Воно лише констатує факт втрати чинності рішень сільської ради який ґрунтується на положеннях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» № 509-VI. Тому рішення відповідача № 257-14-VI від 21.06.2011 «Про чинність рішень» було прийнято у відповідності до чинного законодавства та з належними повноваженнями відповідача щодо його прийняття, а тому не можуть бути скасовані в судовому порядку. Судові витрати за розгляд позовних вимог покласти на позивача, яка сплатила їх при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial