Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Відповідно до п.9 1.1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Позовна заява мотивована тим, що 02.03.2012 року по путівці Департаменту праці та соціального захисту населення № 294 від 16.12.2011 року прибув до Зіньківського дитячого будинку-інтернат імені О.В. Синяговського [PERSON] [INFO], який згідно наказу № 66 від 06.03.2012 року зарахований на повне державне утримання в даному закладі. 06.07.2011 року [PERSON] та 11.07.2011 року [PERSON] подано заяву начальнику головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської ОДА прийняти на утримання в дитячий будинок -інтернат сина [PERSON] [INFO]. Крім цього є заяви батьків про тимчасове влаштування дитини в будинок дитини в якій зазначено, що їм роз'яснено про наслідки необґрунтованої відмови забрати дитину в зазначений строк, а також відмови від участі в її вихованні та утриманні без поважних причин. За час перебування дитини в Зіньківському дитячому будинку-інтернат імені О.В. Синяговського батьки жодного разу не відвідували сина не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не дбають про нормальне самоусвідомлення. В зв'язку з вищевикладеним Зіньківський дитячий будинок-інтернат імені О.В. Синяговського звернувся з позовом до суду про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON], відносно сина [PERSON] [INFO] та стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на користь Зіньківського дитячого будинку-інтернат імені О.В. Синяговського на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі ? частини усіх видів його заробітку доходу, але не менше половини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 23.11.2017 року відкрито провадження по справі ( а.с. 43). Ухвалою суду від 20.12.2017 року заяву про збільшення розміру позовних вимог Зіньківського дитячого будинку-інтернат імені О.В. Синяговського в особі директора [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Зіньківської РДА Полтавської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів- повернуто заявнику ( а.с.65). Ухвалою суду від 26.12.2017 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.69). Ухвалою суду від 26.12.2017 року залучено по справі в якості третьої особи орган опіки та піклування Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області та службу у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області, зобов'язано орган опіки та піклування Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області надати суду в порядку ч.5 ст. 19 СК України письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання [PERSON] та [PERSON].( а.с.75). В судовому засіданні представник позивача Зіньківського дитячого будинку-інтернат імені О.В. Синяговського, за довіреністю Кононенко Т.М., позов підтримала, послалася на обставини викладені в позовній заяві, відповідач [PERSON] у судові засідання не з'явився, надіслав до суду заперечення на позов в якому просив відмовити в задоволенні позову та розглянути справу за його відсутності ( а.с.51-52), [PERSON] у судові засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, третя особа представник органу опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області за довіреністю Степова О.В., яка діє від свого імені та як представник третьої особи за дорученням служби в справах дітей Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області не заперечувала стосовно задоволення позову, третя особа представник органу опіки та піклування Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області у судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надав, представник служби у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області у судові засідання не з'явився, надіслав лист в якому просив розглянути справу у відсутності представника, при вирішенні спору покладається на розсуд суду, письмовий висновок щодо розв'язання спору суду не надали. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов Зіньківського дитячого будинку-інтернат імені О.В. Синяговського в особі директора [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів не підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Хорол Полтавської області і його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). Згідно путівки № 294 Департаменту праці та соціального захисту населення від 16.12.2011 року [PERSON] прибув до Зіньківського дитячого будинку-інтернат імені О.В. Синяговського (а.с.5). Наказом № 66 від 06.03.2012 року [PERSON] зарахований на повне державне утримання до Зіньківського дитячого будинку-інтернат імені О.В. Синяговського (а.с.6). Відповідно до медичного висновку № 30 від 06.02.2014 року [PERSON] має діагноз: глибока розумова відсталість. Епісиндром (а.с.11). Згідно журналу відвідування Зіньківського дитячого будинку-інтернат імені О.В. Синяговського після зарахування [PERSON] на повне державне утримання до Зіньківського дитячого будинку-інтернат імені О.В. Синяговського і до 08.11.2017 року включно його ніхто не відвідував (а.с.37). 25.11.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.56). Згідно виписного епікрізу [PERSON] має гіпертонічну хворобу ІІ ст.( а.с.61-62). Згідно листа від 03.01.2018 року та від 01.02.2018 року служби у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області 03.01.2018 року працівниками служби у справах дітей та районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді було здійснено виїзд до громадян [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], - батьків малолітнього [PERSON], [INFO], за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS], з метою обстеження умов проживання.На момент обстеження вищевказаних громадян вдома не було.Зі слів сусідів, [PERSON] працює на ТОВ «Хорольський механічний завод», має дружину та доньку, з [PERSON] розлучений. [PERSON] має повнолітню доньку від першого шлюбу, з якою разом проживає, працює в кафе «У тещі».04.01.2018 року до служби у справах дітей звернулася мати відповідача - [PERSON], та пояснила, що на момент відвідування працівниками служби у справах дітей його помешкання він перебував на роботі. В даний час [PERSON] має дружину та доньку з якими проживає. На обліку дана сім'я, як така, що опинилася в складних життєвих обставинах, не перебуває. При вирішенні даної справи повністю покладається на розсуд суду ( а.с.84). Відповідно до ч.1 ст.32 Конституції України ніхто не може зазнати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України дитина належить до сім'ї своїх батьків, навіть тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства", зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищевказаного Закону, зокрема, передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, як їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; - жорстоко поводяться із дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Статтею 3 Конвеції про права дитини від 20.11.1980 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов'язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки. Законом України "Про охорону дитинства", зокрема, у ч.ч.1,6 ст.12, закріплено, що сім'я є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як роз'яснено в п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" за №3 від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття ігноруються на факті спорідненості нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Рішенням Європейського суду з прав людини "Савіни проти України" (Страсбург,18 грудня 2008 року), зокрема зазначено, якщо рішення про відібрання дітей мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Також може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Зокрема, потрібно з'ясувати чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного чи психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід також не можна виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних заходів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпечення цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Суд зазначає, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер . Як вбачається з інформації служби у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області батьки малолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON] працює на ТОВ «Хорольський механічний завод», має дружину та неповнолітню доньку, з [PERSON] розлучений. [PERSON] має повнолітню доньку від першого шлюбу, з якою разом проживає, працює в кафе «У тещі». На обліку сім'я, як така, що опинилася в складних життєвих обставинах, не перебуває,при вирішенні даної справи повністю покладається на розсуд суду (а.с.84). Встановлено, що відповідач [PERSON] має гіпертонічну хворобу, алкоголю чи наркотичних засобів [PERSON] та [PERSON] не вживають. При цьому судом звернуто увагу на відповідні медичні висновки та рекомендації за результатами психолого-медико-педагогічної консультації, які свідчать про індивідуальні особливості малолітнього [PERSON] Про відсутність ухилення відповідачів від виконання батьківських обов'язків свідчить те, що останні зверталися до лікарів, вирішили питання про влаштування дитини до відповідного дитячого закладу. Суд також враховує те, що відносно малолітнього [PERSON] на дату звернення до суду не було зазначено жодних доказів, які б свідчили про невиконання батьками обов'язків щодо виховання чи утримання дитини. Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про відсутність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав, в тому числі про їх ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Надані позивачем та третьою особою службою в справах дітей Хорольської районної ждежавної адміністрації Полтавської області докази на підтвердження заявленого позову суд оцінює критично і не приймає до уваги, як такі, що спростовані іншими доказами. Відмовляючи у задоволені позову, суд враховує положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою ВР України 27.02.1991 року №789-ХІІ, відповідно до якої розлучення дитини з батьками має відбуватися в крайньому випадку і в її інтересах. В інтересах малолітнього сина позбавлення батьківських прав відповідачів суд вважає безпідставним і недоцільним позбавляти [PERSON] та [PERSON] батьківських прав. Зіньківським дитячим будинком-інтернат імені О.В. Синяговського також було заявлено позов про стягнення аліментів на утримання дітей. Однак, оскільки судом відмовлено у позбавленні відповідача батьківських прав, то і у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дитини належить відмовити. Витрати у справі відповідно до Закону України «Про судовий збір» належить віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed