Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи Позивач просить суд визнати недійсним договір дарування від 20.03.2019 року 3/4 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. та зареєстрований у реєстрі під №33. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як власник ѕ частини квартири, яка є її єдиним житлом, не мала намір її відчуження шляхом укладення безвідплатного договору та помилялась стосовно природи правочину уклавши замість договору довічного утримання договір дарування. У судовому засіданні представник позивача та сама позивача наполягали на небажання позивача дарувати своє майно. Представник відповідача заперечуючи проти задоволення позову наполягала на тому що сама позивача не обґрунтували а ні своїх вимог а ні взагалі бажання визнавати договір недійсним, крім того право позиції сторони є незрозумілою стосовно характеру та підстав помилки, апозов не доведено належними та допустимими доказами. 2. Процесуальні дії у справі \~ \~ \~ \~Позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Одеси 05.11 .2020 року ( а/с 2 ) та оплачена судовим збором у розмірі 840 грн. ( а/с 1 ). \~ \~ \~ \~Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями \~ \~ \~ \~від 05.11.2020 року головуючим визначено Луняченко В.О. (а/с 21). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 10.11 .2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження ( а/с 22 ). Також ухвалою суду від 10.11.2020 року задоволена заява позивача та забезпечено позов шляхом накладення арешту на 3\\4 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а/с 33). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 17.02.2021 року у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. витребувана копія нотаріальної справи стосовно укладення 20.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] договору дарування квартири [ADDRESS] ( а/с 97). \~ \~ \~ \~30.03.2021 року від представника позивача подана заява про зміну підстав позову (а/с 104). 13.04.2021 року від представника відповідача подано відзив (а/с 122). 13.04.2021 року було закрите підготовче провадження із призначенням справи до судового розгляду по суті ( а/с 130). У судовому засіданні 09.06.2021 року позивач, явка якої була визнана судом обов`язкової, у зв`язку із необхідності з`ясування її ставлення до позовних вимог та підтвердження повноважень представника позивача, надала свої пояснення особисто підтвердивши незгоду із договором дарування. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] , яка є особою похилого віку ( [INFO] ), 20.03.2019 року уклала договір дарування належної їй 3\\4 частин квартири [ADDRESS] [PERSON] . Факт приналежності позивачці права власності на зазначене нерухоме майно під час укладення договору, а також сам підписання [PERSON] такого договору визнаються сторонами і не потребує додаткового доказування. З доказів наданих стороною позивача вбачається відсутність у позивачці у власності іншого нерухомого майна, що також не оспорюється іншою стороною як і факт продовження проживання [PERSON] у даної квартирі після підписання договору дарування на час розгляду справи. \~ \~ \~ \~ 4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із визнання недійсним правочину врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК). Відповідно до вимог\~статті 215 ЦК України підставою\~недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За вимогами\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно із частиною першою\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до\~статті 229 ЦК України\~якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша\~статті 229 ЦК України). Згідно роз`яснень, викладених у пункті 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними"\~правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно з частиною першою\~статті 717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша\~статті 718 ЦК України). Відповідно до частини другої\~статті 719 ЦК України\~договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша\~статті 722 ЦК України). За змістом ч.1 ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. \~Згідно ч.1,2\~ст.\~749\~ЦК України\~за договорі\~довічного утримання\~(догляду)\~можуть бути\~визначені всі\~види матеріального\~забезпечення,\~а також\~усі види\~догляду (опікування),\~якими набувач\~має забезпечувати\~відчужувача.\~ Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Відповідно до ст. 750 ЦК України набувач може бути зобов`язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду). У цьому разі в договорі має бути конкретно визначена та частина помешкання, в якій відчужувач має право проживати. 5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін Предметом розгляду даної справи є встановлення наявності або відсутності доведеності факту помилки позивача під час укладення нею договору дарування належної їй частки квартири та визначення суттєвості такої помилки у випадку її встановлення, а також дотримання балансу інтересів поновлення прав позивачці та втручання у права відповідача. При розгляді даного питання суд враховує наступні обставини: Дана квартира є єдиним житлом позивачки , а вищевказаним договором вона безоплатно та без будь-яких умов майнового або немайнового характеру здійснила відчуження свого житла. Частиною другою ст. 717 ЦК визначено, що договір, яким встановлені обов`язку обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-які дії майнового або немайнового характеру не є договором дарування. Зазначені обставини у урахуванням факту продовження , без окремого укладання дарувальником договору оренди або іншого договору який підтверджує її права користування даною квартирою, проживання позивачці у відчуженої квартирі, продовження нею оплати комунальних послуг ( доказів зворотного сторона відповідача не надала), відсутність будь яких доказів поданих стороною відповідача яки б підтвердили знайомство дарувальника з обдарованою особою ( у судовому засіданні позивач стверджувала що [PERSON] їй невідома), дають суду можливість прийти до висновку що позовні вимоги про визнання договору дарування недійсним з мотивів помилки дарувальника у правовому мотиві правочину, який має істотне значення є доведеним так як при укладенні договору довічного отримання особа яка лишається права власності отримує замість цього право користування квартирою при житті та обговорене сторонами утримання замість відчуженого майна ( у грошовому визначенні або натурі ). При розгляді даного питання суд приймає до уваги не лише похилість віку позиваці як основну підставу визнання договору недійсним, враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13.02.2020 року по справі №656/6516/16ц. У даному випадку суд, враховуючи обставини справи , застосовує до спірних відносин не лише норми законодавства яким врегульовані підстави визнання недійсними правочинів а також загальне положення стандарту "поза розумним сумнівом" у розумінні доказування як позовних вимог так і заперечень проти позову, а вважає що саме відповідно до цього критерію слід відноситься до позиції сторони відповідача, яка у судовому засіданні не спростувала обставини того, що людина безоплатно та без будь-яких умов та гарантій здійснило відчуження єдиного житла фактично незнайомої особі. Крім того, при розгляді даного спору судом застосовується принцип балансу інтересів між захистом права особи яка безоплатно лишилась своєї власності та єдиного житла а також інтересом обдарованої особи ( відповідача) яка згідно рішення суду втрачає право власності. При вирішення зазначеного питання суд враховує безоплатність договору, відсутність втручання у права відповідача на житло, так як відповідач не використовувала дану квартиру як місце проживання ( не були надані докази намагання такого використання ) та приходить до висновку що таке втручання у права відповідача не завдасть їй суттєвого фінансового тягаря. Якщо відповідачем були понесені інші витрати пов`язані із реєстрацією права власності то вона має право відповідного звернення до позивача із позовом про відшкодування понесених витрат. 6. Визначення судом порядку виконання рішення суду Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так у рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 року по справі №922/2589/19. У відповідності до вимог ч.1 ст. 267 ЦПК суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. . В даному випадку судом враховується наступні правові позиції Верховного Суду: «володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку, а також « особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння)» ( постанова ВП ВС, 04.07.18, справа №653/1096/16-ц). Враховуючи обставини справи та обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, суд вважає що критеріям ефективності юридичного захисту права порушеному фактом відчуження права власності а також перереєстрація права власності на об`єкт нерухомості належний позивачці за іншою особою ( обдарованою ) окрім самого факту визнання договору дарування недійним є визначення такого порядку виконання рішення який стане належним механізмом відновлення, поновлення порушеного права з точки зору практичності механізму захисту а тому визначає порядок виконання рішення, зазначивши що рішення є підставою суб`єктам реєстраційних дій для скасування у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності за [PERSON] на 3/4 частини квартири, загальною площею 62,7 кв.м, житловою 37 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] яка внесена приватним нотаріусом Косюк О.П. 20.03.2019 15650:04 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46048599 від 20.03.2019 13:00:02 та поновлення запису про реєстрацію прав власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) на підставі свідоцтва про право власності р.№ [NUMBER] , 12.12.2007, Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради а також свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі Барановою О.В. 15.03.2019 року за реєстровим №2-146, та яке було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за реєстраційним номером 1023951851101. На підставі викладеного та

Outcome: approved