Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

23.01.2015 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 02.07.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позову зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.1993 року позивачеві на праві власності належала чотирикімнатна квартира [ADDRESS]. 10.06.2011 року спірну квартиру було незаконно продано з прилюдних торгів, що підтверджується рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06.08.2013 року. В період між розглядами справи в Деснянському районному суді міста Чернігова та Апеляційним судом Чернігівської області 02.07.2013 року приватний нотаріус Костенко І. М. посвідчила договір купівлі-продажу спірної квартири, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] Зазначений договір вважає незаконним з підстав ст. 234 ЦК України, оскільки [PERSON] умисно здійснив продаж спірної квартири [PERSON] не з метою її відчуження, а з метою отримання її подвійної вартості за допомогою фіктивного відчуження з наступним поверненням йому коштів та стягнення з Державної виконавчої служби вартості цієї ж квартири після визнання недійсними публічних торгів. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] подав письмові заперечення проти задоволення позову і просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, посилаючись на його безпідставність та показав суду що [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] за договором від 02.07.2013 року за 151500 грн. В подальшому проводила ремонт в даній квартирі та зареєструвала до квартири свого чоловіка [PERSON] Відповідачі, третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М. в судове засідання не з'явились, про і місце розгляду справи сповіщені, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення, допитавши свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 червня 1993 року позивачеві [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS], реєстрація права власності у Чернігівському МБТІ була проведена 09 серпня 1993 року за реєстровим номером [NUMBER]. 10.06.2011 року Чернігівською філією Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнор" було проведено аукціон (прилюдні торги), що оформлений протоколом № 261026 від 10.06.2011 року, з реалізації квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], переможцем аукціону визнано [PERSON] 02.07.2013 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М. було посвідчено договір купівлі-продажу спірної квартири, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] та відповідно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване рішення приватного нотаріуса Костенко І. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 3573858 від 02.07.2013 року про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень (державну реєстрацію права власності) на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] від 02.07.2013 № 3576025. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06.08.2013 року визнано недійсним проведений Чернігівською філією Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнор" аукціон (прилюдні торги) з реалізації квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], переможцем якого визнано [PERSON], визнано незаконним свідоцтво про право власності [PERSON] на зазначену квартиру, видане 15 липня 2011 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Коваленко В.В. (реєстраційний номер № 4635), що зареєстроване у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 05 квітня 2012 року за реєстраційним № 11077234 (№ запису [NUMBER] у книзі 213). Рішенням Десняського районного суду м. Чернігова від 15.07.2014 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на квартиру, усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення, відмовлено. Вказаним рішенням суду, що набуло законної сили встановлена добросовісність [PERSON] в набутті права власності на квартиру [ADDRESS], а також підтверджено дійсність договору купівлі-продажу вказаної квартири від 02 липня 2013 р. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] дав свідчення суду, що представник [PERSON] [PERSON] був постійно присутнім на суді в Апеляційному суді, після скасованого рішення Деснянського районного суду м. Чернігова пішов переоформляти на себе квартиру та дізнався, що є інший власник, потім звертався в міліцію та намагався дізнатися про нового власника та звертався до суду, щоб повернули квартиру. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав суду, що при укладанні договору купівлі-продажу 02.07.2013 року присутнім не був, [PERSON] претензій після укладення договору від [PERSON] не має, кошти отримав в розмірі зазначеному в договорі. Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. В той же час в позовній заяві та в судовому засіданні позивачем не надано жодних беззаперечних доказів про те, що обидві сторони діяли для виду при укладанні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 02 липня 2013 р. Разом з тим, не зазначено жодних доказів про те, що [PERSON] діяв для виду при укладанні оспорюваного договору. В узагальненні Верховного Суду України від 24.11.2008 р. "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначається про те, що при розгляді справ судді мають враховувати, що ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише про людське око, а інша - намагалася досягти правового результату, то такий правочин не визнається фіктивним. Необхідно враховувати, що саме по собі невиконання сторонами правочину не означає, що укладено фіктивний правочин. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача, невиконання або неналежне виконання правочину не є підставою для визнання його недійсним. Необхідно оцінювати докази та враховувати те, чи обговорювали сторони істотні умови, чи здійснювались нотаріальне посвідчення та державна реєстрація правочину тощо. Оспорюваний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 02 липня 2013 року був нотаріально посвідчений, [PERSON] зареєструвала своє право власності у відповідному реєстрі. Згідно особового рахунку на квартиру (а.с. 85) вбачається, що [PERSON] зареєструвала до спірної квартири свого чоловіка [PERSON] та у вказаній квартирі на даний час здійснюється ремонт. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, доводи позивача про те, що спірна квартира була відчужена [PERSON] до набрання законної сили рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.05.2013 року, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ "Юнор", [PERSON], Центрального відділу ДВС Чернігівського міського управління юстиції про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування свідоцтва про право власності, суд вважає безпідставними, оскільки наявність цього судового рішення, так само як і його оскарження до апеляційної інстанції не доводить фіктивності правочину та не може впливати на обсяг прав [PERSON] як власника майна. При цьому, приватним нотаріусом Костенко І.М. перевірявся реєстр обтяжень та на спірну квартиру не був накладений арешт або інші обтяження. За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 02.07.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]

Outcome: dismissed