Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом - квартирою №8 по вул. Лесі Українки, 18 в м.Надвірна Івано-Франківської області, шляхом виселення. Свої вимоги мотивує тим, що 18 червня 2010 року він зі своїм батьком [PERSON] уклали договір міни, відповідно до якого він передав батькові свою однокімнатну квартиру №35 в будинку 5, що знаходиться по вул. Руднєва в м.Надвірна Івано-Франківської області, яка належала йому на праві приватної особистої власності, а батько передав йому безоплатно власну трьохкімнатну квартиру №8 в будинку №18, який знаходиться в м.Надвірна Івано-Франківської області по вул. Лесі Українки. Даний договір міни посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за № 987. Право власності на вказану квартиру зареєстроване в Івано-Франківському оБТІ 21 червня 2010 року в книзі 8 номер запису 1563, за реєстраційним номером об"єкта 30586212. Після цього у даній квартирі зареєстрував своє місце проживання він, відповідач [PERSON], яка була його дружиною, та їхній син [PERSON], [INFO]. 06 липня 2016 року шлюб між ним та відповідачем по справі розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] з його квартири добровільно виселятися не бажає, продовжує там проживати, вчиняти сварки та скандали. Крім того зазначає, що коли він перебував за межами Івано-Франківської області, відповідач залила сусідів знизу по поверху, а він змушений компенсовувати збитки. Вважає, що він, як власник квартири, не може в повній мірі здійснювати своє право власності, а саме не може оформити субсидії на комунальні послуги і розпорядитися належним йому майном. Відповідач на його неодноразові звернення добровільно виселитися і знятися з реєстрації у його квартирі відмовляється. 23 березня 2017 року ним через приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу відповідачу передано заяву з пропозицією добровільно знятися з реєстрації та виселитися з належної йому квартири до 23 червня 2017 року. Однак, відповідач не виконала дану вимогу, тому він змушений звернутися із позовом в суд. Просить виселити [PERSON], [INFO] із квартири №[ADDRESS], яка належить йому на праві власності, без надання іншого житла та стягнути в його користь судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених позивачем в позовній заяві, просить позов задоволити та виселити [PERSON], [INFO] із квартири №[ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], без надання іншого житла та стягнути з відповідача в користь позивача 1640,00 грн. судових витрат. В судовому засіданні представник відповідача адвокат [PERSON] заперечив щодо виселення [PERSON] із квартири №[ADDRESS], яка належить на праві власності позивачу, без надання іншого житла, оскільки відповідач не має житла і дана квартира є єдиним її житлом. По суті справи надав пояснення аналогічні викладеними в письмовому запереченні. Крім того, зазначив, що відповідач є інвалідом третьої групи, яка встановлена без терміну і триває з 2009 року, а тому просить в позові відмовити . Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК України, які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, та, з'ясувавши фактичні обставини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положенням ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06 липня 2016 року.(а.с.12) Також судом встановлено, що згідно договору міни від 21 червня 2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за № 987, позивач [PERSON] передав своєму батькові належну йому на праві власності однокімнатну квартиру №35 в будинку 5, що знаходиться в м. Надвірна Івано-Франківської області по вул. Руднєва, а батько передав йому безоплатно трьохкімнатну квартиру №8 в будинку №18, що знаходиться в м. Надвірна Івано-Франківської області по вул. Лесі Українки. В п.7 Договору міни від 18.06.2010 року прямо зазначено, що [PERSON] заявляє про те, що їй відомий той факт, що її чоловік [PERSON] міняє квартиру №[ADDRESS] на квартиру №[ADDRESS], і підтверджує, що квартира № 35, яка міняється, не є спільною сумісною власністю, так як була набута ним до реєстрації шлюбу. Отримана квартира №8, що знаходиться по вул. Лесі Українки, буд.18, також буде об"єктом особистої приватної власності [PERSON], про що свідчить заява, яка посвідчена нотаріально 18.06.2010 року по реєстру №986, приватним нотаріусом [PERSON] Надвірнянського районного нотаріального округу. (а.с.7) Таким чином квартира № [ADDRESS] не є спільною сумісною власністю, а є власністю позивача. Право власності на вказану квартиру зареєстроване в Івано-Франківському оБТІ 21 червня 2010 року в книзі 8 номер запису 1563, за реєстраційним номером об"єкта 30586212.(а.с.8) У квартирі № [ADDRESS], яка належить на праві приватної особистої власності позивачу, також зареєстровані відповідач [PERSON] та їхній син [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад сім"ї та проживання №2449 від 09 листопада 2017 року та копією будинкової книги №908.(а.с.9-11) Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 23 березня 2017 року позивачем через приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу відповідачу передано заяву з пропозицією добровільно знятися з реєстрації та виселитися з належної йому квартири до 23 червня 2017 року. Відповідач не виконала дану вимогу нотаріуса і до сьогодні зареєстрована та проживає у квартирі позивача (а.с.13) Відповідно до ст. 41 Контитутції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності е непорушним. Згідно з вимогами статей 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власника майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За правилами статті 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні вимоги містить стаття 383 ЦК України. За роз'ясненнями, викладеними у п.п.33,34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосування положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Судом встановлено, що предметом спору є квартира, яка знаходиться за адресою м.Надвірна, вул. Лесі Українки, 18/8 Івано-Франківської області і яка в цілому належить позивачу по справі згідно договору міни. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Позивач просить захистити його права як власника відповідно до приписів ст. 391 ЦК України і зазначає, що ні членом сім'ї відповідно до ст. 156 ЖК України, ні наймачами, ні якимись іншими особами, що мають право на користування квартирою відповідач не є, жодних самостійних прав на дане житло у відповідача не виникало. Позивач заявив, що збирається жити там, належним чином попередив відповідача про добровільне звільнення, однак вона законної вимоги власника не виконала і позивач звернувся за захистом свого права до суду. За цих обставин, суд вважає, що обраний власником спосіб захисту відповідає об'єму його прав відповідно до ст. 321 ЦК України, а відповідач жодних правомочностей щодо квартири (житла) не має. Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскільки квартира в м.Надвірна, по вул. Лесі Українки, 18/8, Івано-Франківської області є власністю [PERSON], а відповідач чинить йому перешкоди в користуванні його власністю, то її слід виселити без надання іншого житла. Таким чином, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного, ст.ст.317, 319, 321, 383,386,391 ЦК України, ст. ст.109,116, 150 ЖК України,

Outcome: approved