Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП заводу "Електроважмаш, в якому просить зобов'язати відповідача перерахувати його заробітну плату на підставі чинного законодавства за період 2013 року по час звернення до суду, стягнути суму заборгованості по заробітній платі, яка відповідно до його розрахунку складає 66437,53 грн., нарахувати та сплатити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати з період часу з березня 2013 року, яка відповідно до його розрахунку складає 45792,89 грн., та моральну шкоду за порушення трудових прав в розмірі 5000,00 грн. Обгрунтовуючи свої вимоги пояснив, що перебуває з відповідачем у трудових відносинах з 15 серпня 2011 року. За період з березня 2013 року по листопад 2014 року йому не було нараховано та сплачено заробітну плату, не проведені утримання соціального внеску та податку з доходів. Він неодноразово звертався до керівництва заводу щодо видачі довідки про розмір оплати праці, але йому було відмовлено. Крім того, тривала невиплата йому заробітної плати призвела до втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя через відсутність коштів для нормального існування. Тому він був вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача ДП заводу «Електроважмаш» заперечувала проти задоволенню позову. Наполягала на закритті провадження, тому як позовні вимоги позивача вже розглядалися у судах різних інстанцій і по ним були прийняті відповідні рішення. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] знаходився у трудових відносинах з ДП заводом "Електроважмаш" з 5 серпня 2011 року по 2 вересня 2015 року ( а.с. 34). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2013 року його було поновлено на посаді майстра стрижневої дільниці цеху № 111 сталевого литва та термообробки ДП заводу "Електроважмаш" та було стягнуто на його користь середню заробітну плату за весь час вимушего прогулу з 26 лютого 2013 року по 18 вересня 2013 року в сумі 18565,40 грн. (а.с. 45-47). Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2015 року було стягнуто з ДП завода "Енерготяжмаш" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушего прогулу у зв'язку з невиконанням рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2013 року за період з 30 вересня 2013 року по 21 квітня 2014 року в сумі 13266,34 грн. без врахування податків та інших обов'язкових платежів (а.с.67-72). Таким чином, судом вже було встановлено розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу при поновленні на роботі і розмір середнього заробітку за час вимушего прогулу у зв'язку з невиконанням рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2013 року за період з 30 вересня 2013 року по 21 квітня 2014 року Вказані обставини свідчать про безпідставність вимог позивача [PERSON] про перерахунок його заробітної плати та подальшого стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2013 року по теперешній час. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці»компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Компенсація заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною її виплатою здійснюється відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159, з урахуванням внесених змін згідно Постанови КМУ від 31.03.2003 р. № 430. Розрахунок проводиться за формулою: сума заборгованості по заробітній платі помножена на приріст індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині зобов'язання відповідача нарахувати і виплатити позивачці компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою строків її виплати в день фактичного розрахунку по заборгованості по заробітній платі (середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з невиконанням судового рішення ) відповідно до індексів інфляції, що будуть діяти на той час, є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, яку позивач оцінює у 5000,00 грн., суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП Українивідшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що КЗпП Українине містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексупередбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи. Крім того, суд вважає, що сам факт затримки у виплаті середнього заробітку за час вимушего прогулу у звязку з невиконанням судового рішення за період з 30 вересня 2013 року по 21 квітня 2014 року), який принаймні визнаний судовим рішенням, свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди, але, виходячи з обставин спричинення шкоди, принципів розумності і справедливості, суд вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди, який підлягає стягненню з ДП заводу «Енерговажмаш» на користь [PERSON] складає суму у розмірі 1000,00 грн., що є достатньою, справедливою та виваженою для компенсації моральних страждань позивача. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. \~\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial