Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі по тексту позивач, ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до Валківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач, [PERSON]А.), в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором № б/н від 24.03.2011 року в розмірі 13133,61 грн. (2188,47 грн. заборгованість за кредитом; 3429,58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4861,28 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 2654,28 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом) та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.03.2011 року Фізична особа-підприємець [PERSON] отримала кредит у розмірі 4\~500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок № 26001052299252. У порушення умов кредитного договору № б/н від 24.03.2011 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов'язань Фізична особа-підприємець [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 07.12.2016 року має заборгованість у розмірі 13133,61 грн. з яких: 2\~188,47 грн. заборгованість за кредитом; 3\~429,58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4861,28 грн.\~пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; 2\~654,28 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом. Оскільки 11.07.2016 року здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця [PERSON], а тому з метою захисту порушених прав позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.03.2011 року до фізичної особи [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилась. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що вважає позов не обґрунтованим, просить відмовити в його задоволенні. В поданих через канцелярію суду запереченнях відповідач зазначила, що з 21.05.2013 року грошові кошти відповідачем не знімались, а позивачем було в односторонньому порядку збільшено рахунок на 3000,00 грн. без її згоди. В подальшому, з даної суми банк списував грошові кошти щомісячно, а також нараховував проценти за нібито вчинене відповідачем користування грошовими коштами та інші нарахування, що і спричинило заборгованість, до якої відповідач особисто не має відношення. Вважає, що будь-які позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку з їх неправомірністю. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, зазначивши, що при ухваленні рішення просить суд врахувати подане клопотання про застосування строку позовної давності. В поданому до суду клопотанні представник відповідача просить суд залишити позовні вимоги без задоволення застосувавши позовну давність. Обґрунтовуючи подане клопотання, представник відповідача посилається на те, що з червня 2013 року відповідач не користувалась кредитною лінією, відкритою за її заявою 24.03.2011 р. Вважає, що будь-які позовні вимоги не підлягають задоволенню як у звязку з їх неправомірністю, так і у звязку з пропуском позивачем процесуального строку, у межах якого можливо звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 24.03.2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір № б/н, у відповідності до умов якого Фізична особа-підприємець [PERSON] отримала кредит у розмірі 4\~500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок № 26001052299252 зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с. 11). Фізична особа-підприємець [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява про відкриття поточного рахунку разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", що розміщені в мережі Інтернет на банківському сайті http://privatbank.ua, разом складають між нею та банком договір банківського обслуговування, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 11 зворіт). Кредит надається в обмін на зобовязання клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди (пункт 3.2.1.1.3, а.с. 13). Клієнт зобовязаний використовувати кредит на цілі, зазначені у пункті 3.2.1.1.1 цього розділу «Умов та правил надання банківських послуг». Сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитом згідно пунктів 3.2.1.1.11, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3. Повернути кредит у строки, встановлені пунктами 3.2.1.1.10, 3.2.1.2.3.4, 3.2.1.2.2.17 (пункти 3.2.1.2.2., 3.2.1.2.2.1, 3.2.1.2.2.2., 3.2.1.2.2.5). Згідно умов договору Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором виконав належним чином. Факт укладення договору на зазначених базових умовах та отримання кредиту не заперечувала відповідач [PERSON], про що зазначила в наданих до суду запереченнях (а.с. 50). За загальним правилом, на особу покладається обов'язок вжити всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання взятого на себе зобов'язання (частина 1\~ статті 614 Цивільного кодексу України). Неналежне ставлення до виконання цього обов'язку свідчить про вину особи, яка є безумовною підставою для відповідальності за порушення зобов'язання. Фізична особа підприємець [PERSON] належним чином свої зобов'язання щодо повернення кредиту не виконувала. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позовові спосіб. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 11.07.2016 року здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця [PERSON], номер запису про державну реєстрацію припинення діяльності фізичною особою-підприємцем 24520060008000067 (а.с. 58). Зі змісту статей 51, 52, 598 - 609 Цивільного кодексу України вбачається, що однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи - підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 04.12.2013 року по справі № 6-125цс13. Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного. Згідно частини 1статті 509 Цивільного кодексу України\~зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно довимог статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтями 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 статті 1050 та частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та сплати процентів. Пунктом 2.1.1.5.5 "Умов та правил надання банківських послуг" визначено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а.с. 31 зворот). Згідно пункту 3.2.1.2.2. клієнт зобовязаний, повернути кредит у строки, встановлені пунктами 3.2.1.1.10, 3.2.1.2.3.4., 3.2.1.2.2.17. При порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобовязань, клієнт сплачує банку відсотки та пеню за користування кредитом від суми залишку непогашеної заборгованості у розмірі, передбаченому цим розділом «Умов та правил надання банківських послуг» (пункт 3.2.1.1.13, а.с. 14). Відповідно до пункту 3.2.1.4.1. за користування кредитом у період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (а.с. 20). Згідно пункту 3.2.1.2.2. клієнт зобовязаний, сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитом згідно з пунктами 3.2.1.4.1., 3.2.1.4.2., 3.2.1.4.3. Клієнт сплачує банку комісію за використання ліміту відповідно до пунктів 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2. 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9 % від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць, у порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг (пункт 3.2.1.4.4.). Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, Фізична особа підприємець [PERSON] не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а тому зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. Щодо заперечень відповідача про відсутність боргових зобов'язань перед Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з 21.05.2013 року та про збільшення позивачем в односторонньому порядку кредитного ліміту на суму 3000,00 грн. без погодження відповідача, суд зазначає наступне. Пунктом 3.1.2.1.6. Умов визначено, що ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому умовами і правилами надання банківських послуг; у разі зниження надходження грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбаченими внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби звязку банку і клієнта (система клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms повідомлення або інше) (а.с. 14). Відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" від 12.12.2016 року № 08.7.0.0.0/161212155316 (а.с. 27) з 24.03.2011 року Фізичній особі підприємцю [PERSON] був встановлений кредитний ліміт у розмірі 4 500,00 грн., а з 19.06.2013 року у розмірі 3000, 00 грн. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 28-30), виписки по картці за період 04.09.2013 року по 12.12.2016 року (а.с. 31) та виписка по рахунку № 26001052299252 за період з 01.01.2011 року по 20.04.2017 року (а.с. 87-90) вбачається, що станом на 07.12.2016 року заборгованість відповідача перед банком становить 13133,61 грн. з яких: 2188,47 грн. заборгованість за кредитом; 3429, 58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4861,28 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; 2654, 28 грн.\~заборгованість по комісії за користування кредитом. Вказані документи також свідчать про те, що позичальник Фізична особа підприємець [PERSON] перестала самостійно погашати заборгованість за кредитом. Тому вищенаведені заперечення відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Пунктом 3.2.1.5.7. «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено, що терміни позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Виходячи з правового аналізу вищезазначених норм, установлену пунктом 3.2.1.5.7. Умов збільшену позовну давність тривалістю в пять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки долучені позивачем до матеріалів справи Умови не містять підпису позичальника Фізичної особи підприємця [PERSON]. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин про стягнення з відповідача заборгованості у сумі: 2188,47 грн. заборгованість за кредитом; 3429,58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2654,28 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, підлягає застосуванню загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов'язання. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 28-30), виписки по картці за період 04.09.2013 року по 12.12.2016 року (а.с. 31) та виписка по рахунку № 26001052299252 за період з 01.01.2011 року по 20.04.2017 року (а.с. 87-90) вбачається, що відповідачем останній платіж по сплаті заборгованості здійснено 14 лютого 2014 року. З урахуванням викладеного, суд зазначає, що строк загальної позовної давності перервався, звернувшись до суду з цим позовом, позивач не пропустив строки позовної давності за позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованості у сумі: 2188,47 грн. заборгованість за кредитом; 3429,58 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01.03.2014 року по 07.12.2016 року; 2\~654,28 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом за період з 01.07.2013 року по 07.12.2016 року, з огляду на що підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності за зазначеними позовними вимогами відсутні. За таких обставин, у зв'язку із невиконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості за договором № б/н від 24.03.2011 року у сумі: 2188, 47 грн. - заборгованість за кредитом; 3429,58 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01.03.2014 року по 07.12.2016 року; 2\~654, 28 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом за період з 01.07.2013 року по 07.12.2016 року, відповідно до наданого розрахунку (а.с. 28-30), обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо нарахованої позивачем пені у розмірі 4861, 28 грн. за період з 26.04.2011 року по 07.12.2016 року у зв'язку із порушенням Фізичною особою підприємцем [PERSON] умов договору, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України неустойка є видом забезпечення виконання зобов'язання. Згідно із статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). Щодо заявленого клопотання представника відповідача про сплив позовної давності, то в частині позовних вимог про стягнення пені воно підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи, що з даним позовом до суду ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось 04.01.2017 року, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення заборгованості за пенею за несвоєчасне виконання зобовязання за договором за період до 04.01.2016 р. задоволенню не підлягає. В межах строку позовної давності за період з 04.01.2016 року пеня склала 2\~339,82 грн. Враховуючи невиконання Фізичною особою підприємцем [PERSON] взятих на себе зобовязань щодо повернення грошових коштів, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення пені у розмірі 2\~339,82 грн. Згідно статті 57 Цивільного процесуального кодексу Українидоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 Цивільного процесуального кодексу України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до вимог статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: partial