Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

10 лютого 2015 року [PERSON], 1997 року народження, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивував тим, що його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Батько позивача помер [INFO]. За період навчання в школі його мати нехтувала материнськими обов'язками, не приділяла належної уваги, зловживає спиртними напоями. Неодноразово адміністрація навчального закладу наголошувала відповідачці про належний догляд за дитиною, яка не мала необхідного одягу та взуття, хоча мати отримувала пенсію по втраті годувальника після смерті батька. Також у позивача виникала проблема в отриманні паспорту громадянина України, оскільки мати не виявила бажання допомогти в цьому, за сприянням Білопільського районного центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді його було зареєстровано в Територіальному центрі одиноких непрацездатних громадян за адресою : [ADDRESS] та надано відповідну допомогу в отриманні документу. Для профілактичної роботи щодо належного виконання батьківських обов'язків [PERSON] залучались спеціалісти служби у справах дітей та районного центру соціальної служби для сім'ї, дітей та молоді, але належних висновків вона не зробила. З вересня 2014 року позивач навчається на першому курсі Лебединського медичного училища, проживає у гуртожитку. Стипендію, яку він отримує йому вистачає лише на те, щоб оплатити гуртожиток та придбати незначну кількість продуктів харчування, при цьому він має не достатню кількість одягу. З часу, коли він почав навчатись у навчальному закладі, мати відсторонилась від нього, не цікавиться навчанням, не телефонує, не надає жодної матеріальної допомоги на його у тримання, і при цьому продовжує зловживати спиртними напоями. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позбавити батьківських прав матір [PERSON] відносно нього, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Представник органу опіки та піклування Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області до суду не з»явився, надіслав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують ( а. с. ) Начальник служби у справах дітей Білопільської РДА Сумської області Бутенко А.О. у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що відповідачка [PERSON] неодноразово викликалась до служби у справах дітей Білопільської РДА, де з нею проводилася роз»яснювальна робота щодо виконання батьківських обов»язків відносно сина [PERSON], але належних висновків відповідачка не зробила. У зв'язку з невиконанням відповідачкою покладених на неї законодавством обов'язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, існує необхідність у позбавленні [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів. Прокурор Глущенко А. О. у судовому засіданні позов підтримала, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] Заслухавши позивача [PERSON], відповідачку [PERSON], прокурора Глущенко Г. О., представника служби у справах дітей Бутенка А. О., повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування покладений на сторони у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Барило Білопільського району Сумської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджуються паспортом серії [NUMBER], виданого Білопільським РС УДМС України в Сумській області 07 грудня 2013 року (а. с. 5). Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] (а. с. 4). Відповідачка [PERSON] народилася [INFO] в с. Нижнє Первомайського району Луганської області, що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] ( а. с. 7). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON], тобто батько позивача, помер [INFO] (а. с. 6). Зі змісту інформаційної довідки, виданої Білопільською загальноосвітньою школою-інтернат І-ІІІ ступенів ім. А. С. Макаренка, про стан виконання батьківських обов'язків матір'ю [PERSON] стосовно сина [PERSON] вбачається, що мати не приділяла належної уваги вихованню сина, зловживала спиртними напоями, нехтувала своїми материнськими обов'язками. Школа неодноразово реагувала на проблеми сім'ї. За весь період навчання мати з'являлась до школи декілька разів під час навчання у початковій школі. Кошти, які отримувала мати по втраті годувальника, використовувала не за призначенням. За результатами обстеження матеріально-побутових умов проживання родини, в будинку часто було холодно, відсутні продукти харчування, на канікули хлопчик їздив до бабусі (а. с. 8). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики, виданої Білопільською загальноосвітньою школою-інтернат на випускника [PERSON], 1997 року народження, останній навчався в Білопільській загальноосвітній школі-інтернат І-ІІІ ступенів ім. А. С. Макаренка з 1 по 11 клас. Юнак - напівсирота, батько помер. Родина вважається деструктивною. Мати не приділяла належної уваги щодо виховання сина, зловживала спиртними напоями. За період навчання учень засвоював навчальний матеріал на достатньому та середньому рівнях. [PERSON] справлявся з навчальним програмовим матеріалом при систематичній наполегливій роботі над ним. Уважний, але зосереджено працював в першій половині заняття. Швидко стомлювався, мав потребу у відпочинку при тривалих навантаженнях. Учню бувало важко висловлювати власну думку як усно, так і письмово, самостійно зробити висновки, мислення повільне, конкретне. Мав занижену самооцінку, за типом темпераменту -флегматик. Емоційно стабільний, настрій рівний, спокійний, мало спілкувався, з людьми сходився нелегко, але в товариських стосунках був постійний. [PERSON] виконував громадські доручення та брав участь у різноманітних шкільних справах, працелюбний, до роботи відносився сумлінно. Намагався знайти шляхи узгодження особистих інтересів і цілей колективу на основі вже існуючих норм, але віддав перевагу особистим інтересам. Самостійно прагнув до навчання, планував своє майбутнє без батьківської підтримки та допомоги (а. с. 9). Рішенням Білопільської районної державної адміністрації № 6 від 19 листопада 2013 року вирішено питання про здійснення соціального супроводу родини [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] та проведення профілактичної роботи щодо відповідального виконання батьківських обов'язків, підтримки належних умов проживання, ведення здорового способу життя (а. с. 10). У відповідності до інформації про стан виконання [PERSON] батьківських обов'язків відносно сина [PERSON], мати хлопчика на території Річківської сільської ради не зареєстрована, але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом із співмешканцем. Житлово - побутові умови проживання: сім'я проживає в двохкімнатному будинку, опалення пічне, санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні, продуктами харчування сім'я не забезпечена. [PERSON] часто перебуває в стані алкогольного сп'яніння , вихованню дитини належної уваги не приділяє. Власної земельної ділянки вони не мають. [PERSON], 1997 року народження на даний час навчається в Лебединському медичному училищі (а. с. 11). З рішення Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області № 94 від 28 листопада 2014 року вбачається, що виконком сільської ради вирішив за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], 1972 року народження відносно [PERSON], 1997 року народження (а. с. 12). Згідно висновку Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області від 24 листопада 2014 року орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], 1972 року народження відносно її сина [PERSON], 1997 року народження (а. с. 13). Відповідно до довідки від 26 листопада 2014 року за № 326, виданої директором Лебединського медичного училища, [PERSON] дійсно являється учнем І курсу Лебединського медичного училища ім. проф. М. І. Сітенка, навчається на денній формі навчання на державній основі, одержує стипендію (а. с. 17). Виходячи зі змісту характеристики на студента [PERSON], 1997 року народження, останній навчається в Лебединському медичному училищі з вересня 2014 року. За період навчання показав себе як студент з достатніми здібностями, своєчасно та добросовісно виконує доручення. З товаришами та викладачами поводить себе доброзичливо, не схильний до шкідливих звичок, має непоганий розумовий розвиток. За час навчання не спостерігалось емоційних спалахів, ввічливий, чесний, товариський, скромний, хоча не дуже впевнений в собі, не має лідерських якостей. Хлопчик проживає в гуртожитку, який оплачує самостійно, отримує стипендію (а. с. 16). Із клопотання директора Лебединського медичного училища ім. проф. М. І. Сітенка вбачається, що адміністрація закладу просить посприяти службу у справах дітей у питанні позбавлення матері батьківських прав матері [PERSON] для отримання дитині [PERSON], соціальних пільг, оскільки остання не приймає участі у вихованні сина та не надає ніякої матеріальної допомоги для його утримання (а. с. 18). Із змісту заяв [PERSON] вбачається, що остання не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON], 1997 року народження. Про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов'язків попереджена (а. с.14-15). Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. За приписами ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. У відповідності з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. За змістом ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. З огляду на положення ч. ч. 1, 3 ст. 12 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до ст. 8 вказаної Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У преамбулі Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України. Статтею 2 названого Закону передбачено, що рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Відповідно до ст. 17 вищеназваного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з ч. 5 ст. 19 цього Закону міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду. З огляду на положення ч. 4 - 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до постанови КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Даною постановою затверджене «Типове положення про комісію з питань захисту прав дитини». Згідно ч. 2 ст. 4 , ст. 9 даного Положення, комісія з питань захисту прав дитини, відповідно до покладених на неї завдань, розглядає питання, у тому числі спірні, які потребують колегіального вирішення, зокрема позбавлення та поновлення батьківських прав та приймає рішення в межах своєї компетенції і організовує їх виконання. У відповідності до абз. 1, 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3 зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У п. 18 названої Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що відповідно до статті 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підсумовуючи викладене вище, суд вважає, що відповідачка [PERSON] неналежним чином відносилась та відноситься до виконання своїх батьківських обов'язків, всупереч інтересам та потребам дитини [PERSON], без врахування його прав, а тому її доцільно позбавити батьківських прав. Таким чином, враховуючи характер поведінки відповідачки та визнання нею позову під час судового розгляду, суд приходить до висновку про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], 1997 року народження. Що стосується позовних вимог про стягнення із відповідачки аліментів на утримання дитини, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зокрема, ст. 182 Сімейного кодексу України та роз'яснень, що містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України передбачено, що розмір аліментів на дитину може бути визначений судом у частці заробітку (доходу) матері, батька. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: approved