Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

02.07.2014 року ПАТ "УкрСиббанк" звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в сумі 82542,32 грн. та стягнення судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що 07.05.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11341871000. Відповідно до умов вказаного кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 18834,06 дол. США, а [PERSON] зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 06.05.2015 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13,50 % річних. Вказує, що з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором було укладено Договір поруки № 30008Р42 від 07.05.2008 року з [PERSON], згідно п. 1.1.-1.5. вказаного договору поруки поручитель зобов»язується відповідати за виконання позичальником усіх його зобов»язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій.Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. 24.07.2014 року через канцелярію суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання кредитного договору та договору поруки недійсними, в якій просять визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 11341871000 від 07 травня 2008 року укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON]; визнати недійсним договір поруки № 30008Р42 від 07 травня 2008 року укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] Свої вимоги мотивують тим, що [PERSON] не отримував кредит, який вказаний у кредитному договорі, вказані кошти були перераховані до торгівельної фірми, як плата за придбаний автомобіль, а за умовами договору кошти повинні бути надані саме йому. Вказує, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні суб»єктами господарських відносин вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії, чого не було на час укладання кредитного договору. Також [PERSON] вказує, що до 14 травня 2009 року щомісяця сплачував вказані в графіку суми погашення кредиту, але в травні 2009 року з ним трапилась ДТП, в результаті якої був пошкоджений придбаний за кредитні кошти автомобіль і його майновий стан погіршився. 14.05.2009 року страхова компанія перерахувала ПАТ «Укрсиббанк» страхову суму за пошкоджений автомобіль в розмірі 6726,30 доларів США, тому вважає, що його заборгованість зменшилась до 9641,45 доларів США, також він періодично здійснював внесення сум для погашення кредиту, вважає, що вказана в позовних вимогах до нього заборгованість є сумнівною бо в ній не враховані всі зроблені ним платежі. Крім того вважає, що існує істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобов»язань за кредитним договором бо на день укладання кредитного договору іноземний курс валюти становив за 1 долар США 5.049грн., а на сьогоднішній день за 1 долар США 12 грн. і сума боргу, яку йому необхідно сплачувати значно зросла, вважає що це порушенням ст.3 ЦК України - принципу справедливості. Також вважає, що даний кредитний договір складений з порушенням умов ст.207 ЦК України бо не скріплений печаткою юридичної особи, а тільки печаткою філії. [PERSON] та [PERSON] вважають, що вищезазначене є підставою недійсності кредитного договору, а недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочинів щодо його забезпечення, яким є укладений договір поруки. Представник позивача-відповідача в судове засідання не з'явилась, до суду надійшло клопотання, в якому просить розгляд справи проводити у відсутність представника позивача-відповідача. Додатково зазначила, що вимоги первісного позову підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідачів-позивачів в судовому засіданні зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити. Первісний позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити в повному обсязі. В своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві. Додатково пояснив, що відповідач-позивач [PERSON] здійснив погашення заборгованості за кредитним договором 24 червня 2014 року в сумі 100 доларів США, про що надав банківську квитанцію, але цей платіж не було включено до розрахунку суми заборгованості. Вислухавши пояснення представника відповідачів-позивачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11341871000, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 18834,06 долларів США, а [PERSON] зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 06 травня 2015 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13,50 % річних. 07 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 30008Р42, згідно п. 1.1-1.5 якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору № 11341871000 від 07.05.2008 року. Відповідно до довідки розрахунку заборгованості за кредитом № 11341871000 від 07 травня 2008 року станом на 17.06.2014 року заборгованість за кредитним договором становить 7018,64 доларів США. Розрахунок проведений по курсу НБУ станом на 17.06.2014 року, який становить 11,760444. Згідно п. 1.1 Статуту ПАТ «УкрСиббанк» рішенням [PERSON] зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Представником відповідача-позивача в судовому засіданні надано квитанцію про здійснення часткового погашення заборгованості за кредитним договором, а саме: згідно квитанції № 1 від 24 червня 2014 року - 100,00 доларів США. У відповідності до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Оскільки відповідач-позивач [PERSON] уклав з позивачем кредитний договір, відповідач [PERSON] уклала договір поруки, умови цього договору [PERSON] не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, а тому вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку. Визначаючи суму заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню, слід врахувати суму часткового погашення заборгованості відповідачем [PERSON], і вказана сума заборгованості становить 7018,64 - 100 = 6918,64 доларів США, що становить 81366,28 (6918,64 х 11,760444 = 81366,28). Пункти 10-11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачають, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України", в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Доводи предствника відповідача-позивача, що страхова компанія перерахувала ПАТ «Укрсиббанк» страхову суму за пошкоджений в результаті ДТП автомобіль в розмірі 6726,30 доларів США і його заборгованість зменшилась до 9641,45 доларів США, суд не бере до уваги, тому, що суду не надано доказів про такі перерахунки. Відтак, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання договору про надання споживчого кредиту № 1136659000 від 01 липня 2008 року, договорів поруки № 31708Р156 від 01 липня 2008 року недійсними з доводів, зазначених у зустрічній позовній заяві, тому в задоволенні вимог зустрічного позову слід відмовити. Враховуючи, що первісний позов задоволено частково, тому у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 406 грн.71 коп. Також відповідчами-позивачами при подачі зустрічного позову не сплачено судовий збір, тому він підлягає стягненню.

Outcome: partial