Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить на його користь стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.10.2007 року в загальній сумі 124758,04 грн. станом на 30.06.2019 року. Позивач вказував, що з відповідачем 19.10.2007 року був укладений договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 9000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.06.2019 року має заборгованість 290733,30 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8239,06 грн., по відсоткам в розмірі 277794,24 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4700,00 грн. Від цієї суми віднімається сума, яка була задоволена рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 27.05.2016 року у розмірі 18373,03 грн., з яких 8239,06 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 8420,97 грн. - по відсоткам; 600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 863,07 грн. - штраф (процентна складова), різниця становить 273473,27 грн., яка складається з наступного: 269373,27 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 124758,04 грн., яка складається з наступного: 124758,04 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 30.09.2018 по 30.06.2019 рр. В судове засідання позивач не з`явився, але його представник Савіхіна А.М. в позовній заяві зазначила, що в разі неявки в судове засідання відповідача, позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення. /а.с.5/ Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки в судове засідання не сповістив, тому суд виходить з того, що неявка відбулась за неповажних причин. Заяв про перенос розгляду справи до суду не подавав. Ухвалою суду від 06.11.2019 року, Суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено наступне. Між позивачем і відповідачем 19.10.2007 року був укладений договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 27.05.2016 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" стягнуто заборгованість у розмірі 18373,03 грн., з яких 8239,06 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 8420,97 грн. - заборгованість по відсоткам; 600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 863,00 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з вимогами кредитного договору у разі порушення умов договору, Банк має право вимагати дострокове виконання боргових зобов`язань. Позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та комісії і пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за судовим наказом Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 08.08.2008 року. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, задовольнивши вимоги за судовим наказом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені, комісії за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на наведене суд вважає, що відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, комісію та пеню до повного погашення заборгованості за кредитом у цій цивільній справі. У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року №15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другою статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової. Суд дійшов до переконання, що, звернувшись до Орджонікідзевського районного суду міста Харкова з позовом щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, яку задоволено у повному обсязі та стягнуто на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість у сумі 18373,03 грн., позивач реалізував своє право на пред`явлення вимоги за кредитним зобов`язанням відповідача, та з цього часу у позивача припинилося право нараховувати проценти за кредитом, комісію та пеню. Судові витрати по справі у сумі 1921,00 грн. підлягають віднесенню на позивача відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed