Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.02.2017 вона уклала з відповідачкою [PERSON] договір довічного утримання, згідно з яким [PERSON] зобовязувалася передати позивачеві у власність квартиру №14, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Бидгощська 40, взамін чого позивачка [PERSON] зобовязалася забезпечувати відповідачку триразовим харчуванням, посезонним одягом та взуттям, надавати грошове утримання в розмірі 1300 грн. щомісячно, починаючи з дати укладення договору , тобто з 01.02.2017. Однак уклавши даний договір, нотаріально його не посвідчили у звязку з неспроможністю [PERSON] це вчинити в силу захворювання та необхідністю додаткових фінансових витрат, які були потрібні на її лікування.У зв"язку з цим, вимушена звернутися до суду, просить визнати договір довічного утримання від 01.02.2017 укладеним та визнати за нею право власності наквартиру №14, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Бидгощська 40. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлений позов підтримала, просила його задовольнити, визнати укладений договір довічного утримання дійсним та визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру №14, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Бидгощська, 40. Суду пояснила, що повністю виконує умови договру та утримує відповідачку. У той же час, відповідачка ухиляється від його нотаріального посвідчення, посилаючись на різні життєві обставини. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення, суду пояснив що його довірителька дійсно уклала договір довічного утримання з [PERSON], яка виконує його умови, проте, в силу похилого віку, хвороби, а також скрутного матеріального стану не має можливості посвідчити нотаріально даний договір. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи приписи ч.4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло 27.05.1993, виданого Соснівським райвиконкомом у м. Черкаси та зареєстрованого у встановленому законом порядку Черкаським ЧООБТІ, відповідачці [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] розташована на 4-у поверсі 4-ри поверхового житлового будинку та складається з двох житлових кімнат, житловою площею 26.4 кв.м, у тому числі 1-а кімната 15,9 кв. м, 2-а кімната 10,5 кв.м, кухні площею 6.0 кв.м., ванної кімнати площею 3,0 кв.м. коридору площею 6,6 кв. м. Квартира обладнана балконом площею 2,8 кв.м. Загальна площа квартири 43,8 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорта. [PERSON] 01.02.2017 уклала договір довічного утримання з [PERSON], відповідно до якого [PERSON] зобовязувалася передати позивачеві [PERSON] у власність квартиру № 14, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Бидгощська 40, взамін чого позивачка [PERSON] зобовязалася забезпечувати відповідачку триразовим харчуванням, посезонним одягом та взуттям, надавати грошове утримання в розмірі 1300 грн. щомісячно, починаючи з дати укладення договору , тобто з 01.02.2017. Договір складений у простій письмовій формі та нотаріально не посвідчений. Позивачка взяті на себе зобов"язаня за договором виконує у повному обсязі, проживає у спріній квартирі, утримує її та дбає про належний стан помешкання. Проте, відповідачка ухиляється від нотарільного посвідчення договору, посилаючись на похилий вік, стан здоров"я та фінансову скруту. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнанняправочинів недійсними" з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК ( 435-15 ) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК ( 435-15 ). Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Статтею 744 ЦК України визначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно зі ст. 745 УК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 748 ЦК України встановлено, що набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до положень ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. У ході розгляду справи об"єктивно доведено, що 01.02.2017 між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі був укладений договір довічного утримання, за яким [PERSON] передає [PERSON] у власність своє майно у виді квартири №14, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул.. Бидгощська, 40, а [PERSON] доглядає [PERSON] до її смерті, забезпечує триразовим харчуванням та посезонним одягом, крім того надає матеріальне забезпечення в розмірі 1300 грн. щомісячно, починаючи з дати укладення договору, а саме з 01.02.2017. Позивачкою умови договору виконуються в поному обсязі, спірною квартирою вона користується та сплачує комунальні послуги, рідтримує її належний стан. Аналізуючи наведене, суд вважає, що зміст зазначеного договору відповідає вимогам ст. 744 ЦК України, проте він не був нотаріально посвідченим. Але, оскільки позивачка [PERSON]М починаючи з 01.02.2017 належним чином виконує умови договору довічного утримання, а відповідачка [PERSON] у звязку з похилим віком, хворобою та скрутним матеріальним станом не має можливості посвідчити нотаріально вказаний договір, тому існують правові підстави для визнання договору довічного утримання дійсним в судовому порядку.

Outcome: approved