Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

21.11.2016 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому вказували, 22 квітня 2013 року помер [PERSON]. Після смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд. 13 жовтня 2009 року [PERSON] склав заповіт, в якому зазначив, що все майно де б воно не було із чого б воно не складалось, він заповідає [PERSON], [PERSON], [PERSON], в рівних долях кожному. 09 жовтня 2013 року Бориспільською районною державною нотаріальною конторою за заявою [PERSON] відкрито спадкову справу №404/213 на майно померлого [PERSON] Спадщину на майно померлого [PERSON] прийняли [PERSON], [PERSON] та [PERSON], шляхом подання в передбачений законом шестимісячний термін відповідної заяви до нотаріальної контори. [PERSON] протягом строку заяви про прийняття спадщини на майно батька не подав і відповідно до положень, вважається таким, що не прийняв її. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області [PERSON] визнано право власності на ? частку житлового будинку, господарських будівель та споруд. Також даним рішенням суду визначено, що на час відкриття спадщини [PERSON] належала інша ? частка житловому будинку, господарських будівель та споруд. У вересні 2016 року вони звернулася до із заявою, в якій просили видати кожному відповідно до положень законодавства Свідоцтво про праву на спадщину після смерті [PERSON] 20 жовтня 2016 року нотаріальна контора листом повідомила, видача свідоцтва на житловий будинок, провадиться нотаріусом після подання документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадковий будинок. Зазначені обставини змусили позивачів звернутися з позовом до суду. В судове засідання представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, обставини справи підтвердив. Позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили суд визнати за ними як за спадкоємцями за заповітом право власності на 5/24 часток кожному в житловому будинку, господарських будівель та споруд. Треті особи які не заявляють самостійних вимог: [PERSON], Бориспільська районна державна нотаріальна контора, в судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, до початку судового засідання Бориспільська районна державна нотаріальна контора надала до суду лист, в якому просить суд проводити розгляд справи у відсутність її представника. Клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Представник Рогозівської сільської ради Бориспільського району Київської області до суду не зявився, повідомлений належними чином про час та місце розгляду справи, до початку розгляду справи надав до суду пояснення в якому просить суд проводити розгляд справи у його відсутність та зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] з наступних підстав. Згідно ст.1268 спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Встановлено, що 22 квітня 2013 помер - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-ОК № 276479 від 23.04.2013 року видане виконкомом Рогозівської сільської ради Бориспільського району Київської області та зроблений відповідний актовий запис за № 20 (а.с.11). Після смерті якої відкрилася спадщина на належне при житті йому майно у відповідності з вимогами закону, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: с. Рогозів, Бориспільський район, Київська область, вул. Березняки, 19. 13 жовтня 2009 року [PERSON] склав заповіт, в якому зазначив, що все майно де б воно не було із чого б воно не складалось, він заповідає [PERSON], [PERSON], [PERSON], в рівних долях кожному (а.с.13). [PERSON] був [PERSON] чоловіком, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] батьком (а.с.14). Відповідно до довідки від 02.08.2013 року № 956 Рогозівської сільської ради Бориспільського району Київської області, [PERSON] по день смерті проживав з дружиною [PERSON] (а.с. 26). Спадщину на майно померлого [PERSON] прийняли [PERSON], [PERSON] та [PERSON], шляхом подання в передбачений законом шестимісячний термін відповідної заяви до Бориспільської районної державної нотаріальної контори. [PERSON] звернувся до нотаріуса із відповідною заявою з пропуском шестимісячного строку, і строк останньому не поновлювався. 9 жовтня 2013 року Бориспільською районною державною нотаріальною конторою заявою [PERSON] відкрито спадкову справу №404/213 на майно померлого [PERSON]. Згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області по справі №359/4887/15-ц від 26 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили за [PERSON] визнано право власності на ? частку в житловому будинку господарськими будівлями та спорудами. Вказаним рішення визначено, що на час відкриття спадщини [PERSON] належала інша ? частка житловому будинку, господарських будівель та споруд (а.с.15-16). Листом від 20.10.2016 року № 1643/02-14 Бориспільська районна державна нотаріальна контора повідомила, що видача свідоцтва на житловий будинок, провадиться нотаріусом після подання документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадковий будинок та рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2015 року, справа №359/4887/15-ц, не є документом, що посвідчує право власності [PERSON] ? частку житлового будинку №19 по вул. Березняки в с. Рогозів (а.с.17). Щодо прийняття спадщини на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами позивачам в нотаріальній конторі було надано відмову, оскільки відсутні правовстановлювальні документи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. З 1969 року [PERSON] працював у радгоспі «Рогозівський» Бориспільського району Київської області. Наказом по радгоспу «Рогозівський» Бориспільського району від 21 квітня 1970 року [PERSON] було наділено присадибну земельну ділянку під забудову на відділку №1 площею 0,25 га на ділянці забудови (зараз вулиця Березняки, 19). У 1974-1976 роках [PERSON] та [PERSON], як подружжям, на спільні кошти, на присадибній земельній ділянці, яка була виділена під забудову по вул. Березняки, 19 в селі Рогозів було побудовано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, які в технічному паспорті на будинок позначені: житловий будинок, загальною площею 78,1 кв.м. (Літ. А1), погріб (Літ.В), веранда (Літ.а1), сарай (літ.Г), убиральня (літ.Д), хвіртка (№2), огорожа (№3), ганок (Літ. а2), яма вигрібна (Літ.К), колодязь питний (Літ. Л). У погосподарську книгу Рогозівської сільської ради за №7 1974-1976 років було внесено записи, що домоволодіння з особистим рахунком №592 значиться за [PERSON]. Вказане стверджується даними довідки Рогозівської сільської ради Бориспільського району Київської області від 09 листопада 2016 року №1185. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. 01 березня 1991 року Бориспільським бюро технічної інвентаризації, відповідно до положень діючої на той час Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, здійснило реєстрацію (інвентаризацію) будинку по вул. Березняки №19 в селі Рогозів Бориспільського району і виготовило технічний паспорт на вказаний будинок. Відповідно до технічного паспорту власником житлового будинку індивідуального житлового фонду по вул. Березняки №19 в селі Рогозів з 1991 року був вказаний [PERSON]. Свідоцтво про право власності на житловий будинок вул. Березняки, №19 в селі Рогозів Бориспільського району не видавалось, про що свідчать дані довідки Рогозівської сільської ради Бориспільського району Київської області від 09 листопада 2016 року №1183. Рішенням Рогозівської сільської ради Бориспільського району від 04 серпня 2008 року № 340-23-У [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Березняки, 19. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України "Про власність". Законом України від 7 грудня 1990 року № 533- XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 рокуЛнструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Кодексом про шлюб та сім'ю України 1969 р., який був чинним до 01.01.2004 р., встановлювалось, що майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном (ст.22). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, якби спадкування відбувалось за законом, спадкоємцями першої, які прийняли спадщину були б [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 1241 ЦК України [PERSON] має право на половину частки спадкового майна, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обовязкова частка), що становить 1/12 частку у житловому будинку та господарських будівель і споруд за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Рогозів, вул. Березняки, будинок 19. [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці за заповітом [PERSON], мають право кожна на 5/24 часток у житловому будинку та господарських будівлях і спорудах за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Рогозів, вул. Березняки, будинок 19. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що у позовах про визнання права власності на майно, ціна позову визначається вартістю майна. Відповідно до звіту №141121 про оцінку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Київська область село Рогозів, вул. Березняки, 19 на сьогодні ринкова (дійсна) вартість становить 131969 грн., а вартість 1/2 частини зазначеного майна складає 65984,50 грн. Таким чином у позивачів виникла необхідність звернутися до суду про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за заповітом після смерті [PERSON] Судом також встановлено, що інших спадкоємців, які б своєчасно подали заяви на прийняття спадщини, чи проживали на день смерті разом із спадкодавцем, крім позивачів, - не має. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність спору про право з іншими спадкоємцями. Права щодо володіння, користування та розпорядження спадковим майном позивача порушуються, а тому підлягають захисту відповідно до ст. 392 ЦК України, оскільки не визнаються органом, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна. Крім того, згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Беручи до уваги, що позивачі, як спадкоємці за заповітом, мають право на набуття права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, після смерті [PERSON], а також те, що вони мають право на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак не змогли його отримати з незалежних від них причин, - позовні вимоги щодо визнання права власності слід задовольнити в повному обсязі. В матеріалах цивільної справи є технічний паспорт на садибний житловий будинок на імя [PERSON] Указані докази свідчать про те, що даний будинок з погосподарськими будинками не є обєктом самочинного будівництва (а.с. 22-33). Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Оскільки таке свідоцтво видано не було, з незалежних від позивачів причин, суд вважає за можливе ухвалити відповідне рішення визнавши спадкоємця власником зазначеного нерухомого майна. Судові витрати за розгляд позовних вимог покласти на позивачів, які сплатили їх при поданні позову за клопотанням останніх. На підставі викладеного та ст.ст. 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1223, 1241, 1261, ч. 5 ст. 1268, 1297 ЦК України, ст. 41 Конституції України,

Outcome: approved