Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом та просила ухвалити рішення, яким надати їй, [PERSON], дозвіл на оформлення проїзного документу дитини, [PERSON], для виїзду за кордон та на тимчасовий виїзд за кордон на 2015 рік, без згоди батька, [PERSON], та надати їй, [PERSON], дозвіл на оформлення проїзного документу дитини, [PERSON], для виїзду за кордон та на тимчасовий виїзд за кордон на 2015 рік, без згоди батька, [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO] року вона народила сина, [PERSON], якого всиновив відповідач, [PERSON], а від цього шлюбу є дитина - син, [PERSON], [INFO]. Рішенням Київського районного суду м. Одеси шлюб між сторонами було розірвано та визначено місце проживання дітей разом з матір'ю, однак, на теперішній час сторони проживають окремо, відповідач будь-якої участі у житті дитини не приймає та фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, на звернення позивача щодо надання дозволу на виїзд дитини закордон відповідає немотивованою відмовою. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку відповідно до ст. 74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав з викладених у позові підстав. Відповідач у судове засідання не з'явився, жодних заяв, клопотань або заперечень до суду не надав. З наявних у матеріалах справи відомостей про виклик сторін суд вбачає, що належним чином повідомлений про місце та час судового засідання відповідач, не повідомивши суд про поважні причини своєї неявки, не з'явився у таке судове засідання, а за такого суд ухвалив постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України, ст. 224 ЦПК України. З матеріалів справи вбачаються наступні фактичні та юридичні обставини справи. Правовідносини між сторонами по справі є сімейно-правовими та урегульовані положеннями СК України. Судом встановлено, що [INFO] року позивач народила сина, [PERSON], якого всиновив відповідач, [PERSON], про що свідчить актовий запис № 280 від 02 квітня 2005 року, зроблений Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. В період перебування шлюбі у сторін народився син, [PERSON], [INFO], що підтверджує актовий запис № 1911 від 11 листопада 2008 року, зроблений Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Згідно наданих позивачем письмових пояснень, на теперішній час сторони припинили спільне проживання, відповідач будь-якої участі у житті дитини не приймає, однак надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини закордон відмовляється не пояснюючи при цьому жодних причин такої відмови. Статтею 33 Конституцією України від 28 червня 1996 року передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ,постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Крім того при вирішенні даного питання суд враховує той факт, що відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, та будучи повідомленим про розгляд справи у встановленому законом подяку жодних заперечень не надав. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], про надання дозволу на оформлення проїзного документу дитині для виїзду за кордон та на тимчасовий виїзд її за кордон без згоди батька підлягає задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: partial