Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що з1994 року по 1997 рік позивач працював на Новокризорізькому державному гірничо -збагачувальному комбінаті, який згідно наказу №179 Мінпрому України реорганізований в Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь», нині ПАТ«АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» по різним професіям: учнем дробильника, дробильником. 04 липня 1997 року позивач був звільнений згідно ст.38 КЗпП України . 06 жовтня 1996 року з позивачем стався нещасний випадок при наступних обставинах: 06 жовтня 1996 року зміна в.о. майстра [PERSON] виконувала роботи по переробці руди на обладнанні дробильної фабрики. В 10.00 годин зупинився конвеєр С-10. Оператор [PERSON] по вказівці в.о. майстра [PERSON] визвала чергового електрика [PERSON] для встановлення причини зупинки конвеєру. В цей же час в.о. майстра [PERSON] разом з дробильником [PERSON] відправились на привід конвеєра С-10 для заміни лепестків муфти привода. При виконанні цієї роботи в.о. майстра не розібрав електросхему привода, не повідомив про виконання робіт машиністу конвеєра [PERSON] і електрику [PERSON] , зняв огородження приводного барабану конвеєра і зробив спробу замінити обірваний лепесток муфти. Пройшовши вздовж конвеєра С-10 електрик [PERSON] оприділив, що ключ запуску конвеєра на пульті стоїть в положенні «виключено», переключив його в положення «включено», і доповів оператору про те, що електросхема справна і можливо запускати конвеєр. Оператор [PERSON] вирішила що робота по заміні лепестка закінчена, запустила конвеєр С-10, в результаті чого був травмований дробильник [PERSON] 09 жовтня 1996 року було складено акт про нещасний випадок №42 згідно якого причини нещасного випадку-незадовільна організація виконання робіт на конвеєрі С-10 без розбору електричної схеми привода. Особи винні в нещасному випадку - в.о. майстра [PERSON] та оператор [PERSON] .. Вина позивача відсутня. В результаті нещасного випадку позивач отримав: перелом 5-6-7-8-9-10 ребер справа, тупу травму живота, розрив правої легені, розрив печінки. Висновком МСЕК (медико-соціальної експертної комісії) від 13.03.1997 року мені вперше встановлено 50% втрати професійної працездатності в зв`язку з нещасним випадком та третя група інвалідності. Зазначає, що після неодноразових оглядів висновком МСЕК від 19.03.2019 року йому встановлено 50% втрати професійної працездатності в зв`язку з нещасним випадком та третя група інвалідності та визначено потребу в додаткових видах допомоги - стаціонарне лікування, санкурлікування та медикаментозне лікування, ВМП. Також зазначає, що в наслідок нещасного випадку, який стався з вини відповідача, посадові особи якого в порушення діючого законодавства не створили безпечні умови прав,і, викликають в нього страждання не тільки фізичні: сухий кашель з важко відокремлюваною мокротою, задишка, важкість в гр. клітині а й моральні: постійний кашель та важкість в грудях не дають спокійно відпочивати, постійно приходять думки що отримані травми неможливо вилікувати, стан здоров,я не поліпшується, що викликає страждання і переживання. Позивач змушений постійно проходити курси медикаментозного лікування починаючи з 1396 року по цей час (анамнез хвороби згідно виписок з медичної карти). Порушено звичний для нього спосіб життя, наслідки нещасного випадку вимагають додаткових зусиль для організації мого життя, порушено нормальні життєві зв`язки внаслідок неможливості вести активне життя. Вважає, що сума компенсації, за заподіяну йому моральну шкоду, повинна бути стягнута з відповідача в розмірі 160000грн. яку саме він і просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 08.08.2019 року розгляд справи вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву позивача та просить в позові відмовити в повному обсязі при цьому зазначає, що відповідно до стаття 14 Закону України «Про охорону праці» вказує, що Працівник зобов`язаний: -дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; -знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; -проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Вказує, що відповідно до Акта №42 від 09.10.1996 року про нещасний випадок. 06.10.1996 року на Новокриворізькому гірничо-збагачувальному комбінаті стався нещасний випадок з Позивачем. Актом визначені обставини, за яких стався нещасний випадок, а причинами настання нещасного випадку визначено (п.11.3): незадовільна організація проведення робіт, що виразилось в виконанні робіт на конвеєрі С-10 без разбору електричної схеми приводу. Згідно виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 19.03.1997 року [PERSON] з 17.03.1997 року встановлено 50% втрати професійної працездатності. В подальшому позивач неодноразово проходив огляди МСЕК, за результатами яких відсоток втрати професійної працездатності не змінювався, а випискою з акта огляду Саксаганської МСЕК від 19.03.2019 року Позивачу повторно визначено 50% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності. Позивач був забезпечений спецодягом, спецвзуттям, та засобами індивідуального захисту у повному обсязі відповідно до норм та видам робіт. Вважає, що позивачем необґрунтовано завищено суму шкоди, посилаючись на положеннями Постанови Пленуму ВСУ №4, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач оцінив свої моральні страждання і простить стягнути з ПАТ «АМКР», що становить 160 000,00 грн., що жодним чином не аргументовано та необґрунтовано, сума завищена та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, вимогам розумності та справедливості про наявність якої стверджує Позивач. Вказані обставини свідчать про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] , тому просить суд відмовити задоволенні позову в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до запису, який містяться в трудовій книжці [PERSON] , останній працював в ПАТ "АМКР" з 04.11.1994р. по 04.07.1997 року. Відповідно до Акту №42 про нещасний випадок від 09.10.1996р., встановлено факт нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, внаслідок якого 06.10.1996 р. постраждав позивач [PERSON] ... Згідно Акту від. 09.10.1996 р. проведено спеціальне розслідування нещасного випадку, згідно якого вина позивача у порушені правил безпеки та охорони праці не встановлена, а натомість в Акті вказано, що нещасний випадок, який стався з [PERSON] пов`язаний з виробництвом, а сааме згідно якого причини нещасного випадку-незадовільна організація виконання робіт на конвеєрі С-10 без розбору електричної схеми привода. Відповідно до висновку МСЕК від 19.03.1997р., № 084835, [PERSON] встановлено втрата професійної працездатності в розмірі 50% та надано третю групу інвалідності. Крім того, згідно довідки від 19.03.2019р. «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» позивач [PERSON] пройшов повторний огляд МСЕК, згідно якого йому було встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 50%, третя група інвалідності в наслідок трудового каліцтва. Відповідно до медичних довідок, [PERSON] , неодноразово, в період з 2011-2019 роках, знаходився на стаціонарному лікуванні в Українському науково-дослідному інституті промислової медицини МОЗ України, КЗ «Криворізька міська лікарня №4» ДОР. Відповідно до вищезазначених медичних довідок позивачу [PERSON] встановлено основний діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень ІІІ ст., фаза загострення. Наслідки виробничої травми (в 1996р.): закрита травма грудей, перелом 5-6-7-9-10-11 ребер справа, розрив правої легені, гемоторакс справа, що згорнувся, розрив печінки. Хронічна люмбалгія, вертеброгенно обумовлена. Гіпертонічна хвороба ІІ стадія, 2 ступінь (ГЛШ), ризик Ш. СН 1 ст. ФК П . Згідно медичних документів лікарями встановлено рекомендації:дієта ст. №10 за Певзнером , прийом: серетід-дискус 50/500 1 вдох 2 рази, енап 10 мг 2 рази тривало, муцитус 300 мг 2р/д 7-10 днів, контроль АТ, ЧСС амбулаторно, "Д" облік за місцем проживання. Відповідно, позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. Тривалий процес лікування, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. У зв`язку з вказаними захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями, позивач позбавлений вести повноцінний спосіб життя Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у зв`язку з отриманими захворюваннями, які виникли внаслідок нещасного випадку на виробництві під час виконання ним свої професійних обов`язків на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода завдана каліцтвом, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ "АМКР" є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Крім того, сам Акт розслідування нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом [PERSON] є підтвердженням причин виникнення захворювань відповідача та отриманих ним каліцтв. Даний Акт ніким не був оскаржений. Крім цього, суд не може погодитись із запереченням представника відповідача ПАТ "АМКР", що в настанні вищезазначених наслідків відсутня вина підприємства відповідача. Суд вважає, що саме через вину підприємства відповідача, як і зазначено в Акті №42 про нещасний випадок, а саме через незадовільну організацію виробництва праці ПАТ «АМКР» стався нещасний випадок з позивачем [PERSON] . Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ "АМКР" повинен виплатити позивачеві моральну шкоду завдану каліцтвом, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець-зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, Конституційний Суд України в п. 4.1. свого Рішення від 27.01.2004 року по справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз`яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є таким, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці. Судом встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача [PERSON] була заподіяна шкода, він отримав трудове каліцтво, втратив працездатність в розмірі 50 %. Позивач переносить щоденно моральні переживання, змушений приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. Позивач, в наслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в зрілому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, що постійно і негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача. Неможливості надавати належної уваги своїй сім`ї . При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманих захворювань, позивачеві порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки. Позивач в зв`язку зі станом свого здоров`я переносить моральні страждання та переживання. Від цього він почуває себе неповноцінною людиною. Все це постійно негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному стані позивача. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ПАТ "АМКР" позивачу шкоди здоров`ю, провину відповідача в її спричиненні та причино - наслідковий зв`язок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: незадовільна організація виробництва праці, яка виразилась у виконанні робот на конторі С-10 без разбора електричної схеми привода.). Внаслідок вищезазначених порушень, позивачем було отримано тяжкі тілесні ушкодження з втратою 50% професійної працездатності, та встановлено третю групу інвалідності. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, відсоток втрати професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 80 000,00 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial