Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" в грудні 2013 року звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 570371,77 грн., посилаючись на те, що [PERSON] 11.06.2008 року уклав з ПАТ Сведбанк кредитний договір № 0104/0608/45-018, відповідно до якого йому було надано кредит в сумі 62900,00 дол. США. 28.11.2012 року ПАТ «Омега Банк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», відповідно\~до Договору факторингу № 15, свої права вимоги за зобов»язаннями відповідача по кредитному договору. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язувався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування ним, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконував, в результаті чого станом на 19.11.2013 р. має прострочену заборгованість на загальну суму 71358,91 дол. США В звязку з укладенням договору факторингу позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2014 року позов задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" заборгованість за кредитним договором № 0104/0608/45-018 від 11.06.2008 року на загальну суму 71358 (сімдесят одна тисяча триста п"ятдесят вісім) доларів США 91 цент, що за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку складає 570371 (п"ятсот сімдесят тисяч триста сімдесят одна) гривня 77 копійка, а також судовий збір в сумі 3441 гривня. Ухвалою Вінницького міського суду вінницької області від 13 січня 2015 року заочне рішення суду від 07 лютого 2014 року скасовано, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, згідно якої просив стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за кредитним договором у розмірі, що становить 71358,91 дол. США з переведенням іноземної валюти в гривню за курсом, встановленим Національним Банком України на день ухвалення рішення. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, про що надав суду письмові заперечення. Пояснив, що ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс не мало права предявлення даного позову, так як не надсилало відповідачу письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги, із зазначенням суми грошової вимоги, обрахунок є безпідставним, відсутні свідоцтво про реєстрацію фінансової установи та ліцензії, докази внесення позивача до Державного реєстру фінансових установ. Крім того, це є подвійне стягнення, оскільки згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 6 червня 2012 року з [PERSON] та [PERSON] стягнуто заборгованість за даним договором на користь ПАТ «Сведбанк», а тому даний позов є безпідставним та необгрунтованим. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що 11.06.2008 року\~між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON]\~було укладено кредитний договір № 0104/0608/45-018,\~відповідно до якого\~йому було\~надано\~кредит в\~сумі 62900,00 дол.\~США. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 6 червня 2012 року з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 0104/0608/45-018 від 11.06.2008 року, яка на 16.03.2011 року складає 73022,13 доларів США, що станом на вказану дату еквівалентно 579846,83 грн., з яких заборгованість за кредитом становить 61614,58 доларів США, заборгованість по відсоткам 5170,64 долари США, заборгованість по пені 6236,91 долари США. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10.07.2012 року продавець [PERSON] продав., а покупець [PERSON] купив квартиру № 122 в житловому будинку № 57 по вулиці Стеценка в м. Вінниці, яка була предметом іпотеки. Кошти від продажу квартири пішли на погашення кредитної заборгованості. Як вбачається з пояснень сторін, виконавчий лист за вказаним рішенням до виконавчої служби не предявлявся. Рішенням 28.11.2012 року ПАТ «Омега Банк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», відповідно до Договору факторингу № 15, свої права вимоги за зобов»язаннями відповідача по кредитному договору. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язувалась в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування ним, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до\~ ст. 512 ЦК України\~ кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1\~ ст. 1077 ЦК України\~ за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1\~ ст. 1078 ЦК України\~ предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1080 ЦК України\~ визначено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Положеннями\~ ст. 1082 ЦК України\~передбачено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове\~ повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Проте суду не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, які б свідчили проте, що \~на виконання умов договору факторингу та ч. 1 ст. 1077 ЦК України клієнт передав у власність фактору, а фактор - прийняв права вимоги та в їх оплату надав грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Крім того, доказів на підтвердження того, що відступлення права грошової вимоги факторові мало місце та документи, які містять відомості про те, що вимоги за кредитом відповідача увійшли до пакету передачі активів суду надано не було. В ході судового розгляду представник відповідача просив надати акт прийому-передачі Реєстру заборгованості, однак його надано не було. Судом критично оцінюється витяг з Реєстру заборгованості боржників № 1-Б від 28 листопада 2012 року (а.с. 19), оскільки він не є належним чином посвідчений, а містить лише підпис невідомої особи [PERSON] та печатку позивача, який є зацікавленою особою. Судом встановлено, що будь-яких листів, повідомлень чи вимог про відступлення ПАТ Сведбанк права вимоги за кредитним договором № 0104/0608/45-018 від 11.06.2008 року на користь Факторингової компанії Вектор плюс [PERSON] не отримував. Судом критично оцінюються надані позивачем докази. Так, позивачем лише надано досудову вимогу щодо виконання договірних зобовязань від 15.11.2015 року та список згрупованих поштових листів від 19.11.2013 року, без зазначення доказів про належне вручення боржнику [PERSON] Суд вважає, що боржник\~вважається належним чином повідомлений в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання, Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Відповідно до вимог підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання, індивідуальної ліцензії потребує, зокрема, така операція: використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Відповідно до п. 1.5. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу 14.10.2004 N 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій); якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є іноземний інвестор (ця норма стосується лише операцій, що здійснюються через інвестиційний рахунок іноземного інвестора в уповноваженому банку з метою проведення іноземних інвестицій в Україну і повернення іноземних інвестицій, доходів, прибутків та інших коштів, одержаних іноземним інвестором від здійснення іноземних інвестицій в Україну, у тому числі від спільної інвестиційної діяльності без створення юридичної особи); у випадках, передбачених законами України. У всіх інших випадках використання іноземної валюти як засобу платежу можливе лише за наявності ліцензії. Також до позову не було надано документів, які б підтверджували право позивача на здійснення валютних операцій (генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл НБУ на здійснення операцій із валютними цінностями або індивідуальну ліцензію на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу). При цьому представник відповідача в письмових запереченнях посилався на відсутність у позивача свідоцтва про реєстрацію фінансової установи та ліцензії, а також доказів внесення ТОВ Факторингова компанія Вектор Плюс до Державного реєстру фінансових установ. Однак представником позивача дані обставини не спростовані. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту стягнення заборгованості за кредитним договором майно позивач в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України зобов'язаний на засадах змагальності переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог, надати докази розміру та складових заборгованості, яка виникла у відповідача у період з 09.01.2009р. Проте, під час розгляду справи позивач заявляє позовні вимоги про стягнення суми заборгованості, обчисленої ним з 2006р., без урахуванням сум, стягнутих вказаним рішенням суду. Позивач посилається на відсутність підстав для припинення кредитного договору та не вбачає, що стягнення суми заборгованості за рішенням від 06.06.2012 р. впливає на визначення розміру заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 0104/0608/45-018від 11.06.2008 року. Позовні вимоги за наданим розрахунком заборгованості розраховані загальними підсумками:\~за кредитом 31614,76 доларів США, за процентами 10519,68 доларів США, пеня 29214,47 доларів США. Під час розгляду справи позивачу було розяснено, що вказані обставини мають значення для справи та потребують спеціальних знань у галузі фінансових операції за вказаним кредитним договором та бухгалтерського обліку проведених касових операцій та нарахувань сум заборгованості, процентів, виходячи з факту стягнення частини заборгованості за вищевказаним рішенням суду, а також уточнення позовних вимог. Представник позивача відповідного клопотання не заявив, оскільки вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, розмір їх доведений і підлягає стягненню з відповідача. Суд в результаті розгляду дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та їх безпідставність, невідповідність нормам матеріального права, що тягне ухвалення рішення суду про відмову у позові. На момент переходу прав за вказаним кредитним договором ухвалене рішення суду про стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами станом на 16.03.2011 року, що виключає можливість стягнення цих сум за даним позовом. Виокремити та самостійно вирахувати суми заборгованості на час звернення до суду позивача у цій справі суд спеціальних знань у галузі фінансових операцій не має. Позовні вимоги включають суми нарахувань заборгованості за вказаним кредитним договором з 2006 по 16.03.2011 року. Проте передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог в заявлених межах не встановлено. Суд вважає, що позивач не позбавлений права звернення до примусового виконання рішення суду від 06.06.2012 року та ним неправильно обраний спосіб судового захисту. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, як такі, що не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи. У звязку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем. На підставі викладеного вище та

Outcome: dismissed