Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним приватизації, розпорядження про передачу у власність, скасування свідоцтва про право власності, визнання ордеру недійсним, виселення, зняття з реєстрації, та вселення у кімнату [ADDRESS]. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2014 року позовні вимоги було задоволено в повному обсязі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року вказані рішення судів попередніх інстанцій скасовані в частині позовних вимог про виселення, а справа в цій частині направлена на новий судовий розгляд. Позивач [PERSON] та його представник - [PERSON], який діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд виселити відповідачів з кімнати [ADDRESS] Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні просили суд у разі прийняття рішення про їх виселення вирішити питання про надання їм іншого жилого приміщення, оскільки дії відповідачів при отриманні ордеру на спірне житло не містили ознак неправомірності. Представники відповідача - Харківської міської ради та третьої особи - Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області - у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного. 08 квітня 2009 року відповідачі [PERSON], [PERSON] отримали спеціальний ордер №37 від 08 квітня 2009 року на вселення до кімнати [ADDRESS], виданий на підставі розпорядження адміністрації АТЗТ "Завод ЗБК-5" № 26 від 08 квітня 2009 року, та з 01 жовтня 2009 року були зареєстровані за вказаною адресою (т. 1 а.с.20,21). Рішенням Харківської міської ради № 167 від 20 березня 2013 року [PERSON] та [PERSON] були визнані наймачами квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с.6). На підставі розпорядження відділу приватизації житлового фонду Харківської міської ради № 1481 від 09 грудня 2013 року було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] являлися власниками, по 1/2 частині кожна, квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.231). Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2014 року, залишеним в цій частині без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року, визнано недійсними: ордер №37 від 08.04.2009 р., виданий АТЗТ "Завод залізобетонних конструкцій-5" на ім'я [PERSON], розпорядження відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради № 1481 від 09.12.2013 р. про передачу у власність [PERSON], [PERSON] квартири [ADDRESS], по 1/2 частині кожній з них, скасовано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.12.2013 р., реєстраційний № 8-13-291054, яке посвідчує право спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] на квартиру [ADDRESS], по 1/2 частині за кожною з них, знято відповідачів з реєстрації за вказаною адресою, поновлено порушене право [PERSON] на користування жилим приміщенням та вселено його в квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а.с. 53-58). Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції по даній справі в частині позовних вимог про виселення і направляючи справу на новий розгляд в цій частині Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних зазначив, що судом не біло враховано приписи ст. 117 ЖК УРСР та не з'ясовано чи були дії відповідачів при отриманні ними ордеру на спірне житло неправомірними. Відповідно до вимог ст. 117 ЖК УРСР у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення. У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з іншим підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали. Згідно роз'яснень, викладених у п. 6 ППВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, - судам слід мати на увазі, що виданий на жиле приміщення ордер у випадках, зазначених у ст. 59 ЖК, підлягає визнанню недійсним з наслідками, передбаченими ст.117 цього Кодексу. У випадку, коли позов пред'явлено особами, права яких порушено видачею ордера і на яких не може бути покладено обов'язок по наданню відповідачам жилого приміщення, до участі у справі має бути притягнутий виконком або інший відповідний орган, що здійснює управління житловим фондом. Якщо, незважаючи на попередження, притягнутий до участі у справі орган не вирішив питання про надання відповідачам приміщення, суд вирішує позов по суті і при його задоволенні покладає на цей орган обов'язок надати відповідачам те жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше, яке за змістом ч.2 ст.117 ЖК має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером. Спірна квартира розташована на 3 поверсі будинку [ADDRESS] , про що зазначено у її технічному паспорті (т.1 а.с.232). На час виникнення спору вказаний будинок мав статус гуртожитку АТЗТ "Завод ЗБК-5", з 30 червня 2011 року приміщення 2-5 поверхів належали ПАТ "Банк "Меркурій", а з 28 вересня 2011 року - 2-5 поверхи будинку перебувають у комунальній власності м. Харкова (т.1 а.с.130). При вирішенні спору між сторонами суд першої інстанції у своєму рішенні від 28 квітня 2014 року встановив, що [PERSON] та [PERSON] були вселені у спірне житлове приміщення незаконно, оскільки спеціальний ордер на їх ім'я був виданий не на підставі спільного рішення адміністрації та профкому підприємства, а за розпорядженням адміністрації АТЗТ "Завод ЗБК-5", що є порушенням ст.128 ЖК України; на той час перебувала у трудових відносинах з підприємством лише 2 роки 1 місяць, крім того, житлове приміщення, на яке був виданий її спеціальний ордер, не було вільним, оскільки у ньому була зареєстрована інші особа - [PERSON] Матеріали справи не містять доказів того, що ордер на ім'я відповідачів був виданий внаслідок неправомірних дій останніх, оскільки рішення про видачу ордера було прийнято на підставі розпорядження адміністрації АТЗТ "Завод ЗБК-5" № 26 від 08 квітня 2009 року і саме АТЗТ "Завод ЗБК-5" в особі свого представника, а не відповідачі, 18 вересня 2008 року (до видачі ордеру) звернулося до суду із позовом про визнання позивача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS]. Таким чином, враховуючи те, що ордер №37 від 08.04.2009 р., виданий АТЗТ "Завод залізобетонних конструкцій-5" на ім'я [PERSON], був визнаний недійсним рішенням суду, яке набрало законної сили, і в даному судовому засіданні не встановлено, що підставами для визнання ордеру недійсним стали неправомірні дій осіб, які одержали ордер, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та виселення відповідачів з кв. [ADDRESS] з наданням іншого житлового приміщення. У судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що до вселення у кімнату [ADDRESS] вони з дочкою проживали на квартирі, яку винаймали, доказів на спростування цих тверджень суду не надано, в зв'язку із чим підстави для вирішення питання про надання відповідачам житлового приміщення, яке вони займали раніше, у суду немає. Судом встановлено, що спірна квартира розташована на 3 поверсі будинку [ADDRESS] , про що зазначено у її технічному паспорті (т.1 а.с.232). На час виникнення спору вказаний будинок мав статус гуртожитку АТЗТ "Завод ЗБК-5", з 30 червня 2011 року приміщення 2-5 поверхів належали ПАТ "Банк "Меркурій", а з 28 вересня 2011 року - 2-5 поверхи будинку перебувають у комунальній власності м. Харкова (т.1 а.с.130). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталася до Харківської міської ради із заявами про вирішення питання щодо надання іншого житлового приміщення, проте з відповідей директора Департаменту житлового господарства виконкому ХМР від 01 вересня 2014 року та 13 листопада 2014 року вбачається, що таке питання буде розглянуто після прийняття остаточного рішення по даній справі. Таким чином, орган, який здійснює управління житловим фондом, не вирішив питання про надання відповідачам іншого житлового приміщення, в зв'язку із чим при задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів з кв. [ADDRESS], суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача - Харківську міську раду надати відповідачам інше жиле приміщення, яке за змістом ч.2 ст.117 ЖК має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером. На підставі ст. 117 ЖК УРСР,

Outcome: approved