Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Заявник звернулася до Южного міського суду Одеської області від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON], з заявою про встановлення факту батьківства мотивуючи свої вимоги тим, що вона та [PERSON], який помер [INFO], проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1997 року - по 1999 рік. Від спільного проживання [INFO] народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим повторно 08.08.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южненського міського управління юстиції в Одеській області. В зв'язку з тим, що шлюб між батьками дитини не був зареєстрований в органах державної реєстрації актів цивільного стану, заявник зареєструвала дитину на своє прізвище із зазначенням відомостей про батька - "[PERSON]" на підставі ст. 55 КпШС. За своє життя [PERSON] визнавав своє батьківство, дитина регулярно спілкувалася із ним та зі своїми родичами по лінії батька. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді 4/15 частин квартири [ADDRESS]. В зв'язку із тим, що батьком дитини заявника [PERSON] офіційно не записаний, звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON] не має можливості. Іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] є його батько [PERSON]. Встановлення факту батьківства необхідно для прийняття спадщини дитиною заявника, як спадкоємицею першої черги за законом, а позасудового порядку встановлення цього факту не існує. На підставі вищевикладеного, заявник просить суд встановити факт того, що [PERSON], [INFO], який помер [INFO] є батьком [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Заінтересовані особи в судовому засіданні заяву підтримали та не заперечують проти її задоволення. Вислухавши сторони, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Згідно п.1 ч.1 та ч.2 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Сімейний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року зазначено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства вразі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 КпШС. Заяви про встановлення фактів батьківства або визнання батьківства розглядаються судом, якщо в свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 КпШС запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір'ю, опікуном або піклувальником дитини або самою дитиною після досягнення повноліття. Крім того, Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначив, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС 1969 року, беручі до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання батьківства, в сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства до народження дитини, спільне виховання або утримання дітей. Судом встановлено, що за життя [PERSON] та заявник [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1997 року - по 1999 рік, вели спільне господарство та проживали разом. Від спільного проживання [INFO] народилась [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим повторно 08.08.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южненського міського управління юстиції в Одеській області, копія якого міститься в матеріалах справи. В актовому записі про народження [PERSON] № 129 від 13.08.1998 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южненського міського управління юстиції в Одеській області, копія якого міститься в матеріалах справи, її матір'ю записана заявник, а батько дитини записаний зі слів матері на підставі ст. 55 КпШС, який діяв під час проведення реєстрації дитини. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією актового запиту про смерть №248 від 23.12.2014 року, яка міститься в матеріалах справи, після смерті якого залишилася спадщина у вигляді 4/15 частин квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України неповнолітня [PERSON] має право на успадкування майна, що належить її померлому батьку [PERSON] та іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] є його батько [PERSON]. В зв'язку із тим, що батьком дитини заявника [PERSON] офіційно не записаний, звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON] не має можливості. Факт того, що померлий [PERSON] є батьком неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], які є близькими подругами заявника та [PERSON] та [PERSON], яка є матір'ю заявника та бабусею [PERSON], які пояснили, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю в період з 1997 року по 1999 рік, вели спільне господарство, протягом всього свого життя померлий [PERSON] визнавав [PERSON] своєю донькою, сплачував аліменти, спілкувався з нею, цікавився її життям, дитина регулярно спілкувалася із ним та зі своїми родичами по лінії батька. Встановлення факту батьківства необхідно для прийняття спадщини дитиною заявника, як спадкоємицею першої черги за законом, а позасудового порядку встановлення цього факту не існує. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неповнолітня [PERSON] є дочкою [PERSON], який за життя визнавав своє батьківство стосовно неї як до її народження, так і після. При таких обставинах суд приходить до висновку, що необхідно встановити факт того, що [PERSON], [INFO], який помер [INFO] є батьком [PERSON], [INFO]. Задоволення заяви [PERSON] та встановлення в судовому порядку факту батьківства померлого [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON], відповідно до ст.130 СК України є підставою для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану відповідних змін до актового запису про народження [PERSON] № 129 від 13.08.1998 року.

Outcome: approved