Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до відповідача, у якому, посилаючись на неналежне виконання останнім умов кредитного договору бн від 10.02.2006 року, просить стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла станом на 30.09.2013 року, в розмірі 17037,26 грн. і яка складається з: 2996,96 грн. - заборгованості за кредитом; 12753,08 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина) та 787,49 грн. - штрафу (процентна складова). Представник позивача - Щирий А.М., який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій наполягав на позовних вимогах в повному обсязі, з підстав викладених в письмовому позові, а також не заперечував проти винесення заочного рішення(а.с.53). Відповідач в судове засідання не з»явивився. Про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить поштове повідомлення(а.с.25). Згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів( постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв»язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із зобов'язального права, у зв»язку з порушенням умов кредитного договору. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 лютого 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем - [PERSON]. був укладений договір бн, за яким позичальник одержав кредит у розмірі 3900,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом і на умовах його повернення у строк, що відповідає строку дії платіжної картки (а.с.5). Відповідно до умов укладеного Договору, останній складається із Заяви Позичальника, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною картою та Тарифів (а.с.5,27-33). Згідно п. 6.5 Умов надання банківських послуг (а.с.27-30) Клієнт зобов'язується погашати заборгованість по кредитному ліміту, відсоткам за його використання, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором, Правилами користування платіжними картами та Тарифами. З заяви позичальника вбачається, що відповідачу була видана кредитна карта «Універсальна»(а.с.5). П.6 Правил користування платіжною картою(а.с.31-33), які є невід»ємною частиною укладеного між позивачем та відповідачем договору, передбачені правила погашення кредитного ліміту, правила нарахування плати за користування кредитним лімітом. Так, п.6.2.2 вишевказаних Правил передбачає порядок та строки погашення кредитного ліміту за «Універсальною» кредитною картою: обов»язковий платіж - 7% від залишку заборгованості на кінець звітного місяця, повинен бути внесений до 25 числа місяця, який слідує за звітним. Платіж включає нараховані до уплати відсотки та частину заборгованості за кредитним лімітом. Відповідно до п.6.3. Правил користування платіжною картою, нарахування процентів відбувається в останній операційний день кожного місяця, за кожний календарний день виходячи з розрахунку 30 днів в місяць, за фактично витрачені в рахунок кредитного ліміту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку. При виникненні перевитрати платіжного ліміту або порушення Строку погашення кредитного ліміту Клієнту нараховується підвищена плата згідно з діючими тарифами Банку. З наведеного вбачається, що погашати кредитний ліміт відповідач зобов»язався щомісячними платежами (до 25 числа кожного місяця), в розмірі обов»язкового платежу - 7% від залишку заборгованості на кінець звітного місяця. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З надано позивачем розрахунку (а.с3-4) вбачається, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов»язання по договору, внаслідок чого у останнього станом на 30.09.2013 року, в розмірі 17037,26 грн. і яка складається з: 2996,96 грн. - заборгованості за кредитом; 12753,08 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина) та 787,49 грн. - штрафу (процентна складова). За вимогами частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України). У договорі, а саме в заяві відповідача (а.с.5) вказано, що строк дії кредитного ліміту співпадає з і строком дії кредитної картки. Пунктом 3 Правил користування платіжної картою (а.с.31-33) передбачений строк дії картки та його продовження. Відповідно до п.3.1.1. вказаних Правил, строк дії карти вказаний на самій картці (місяць та рік). Картка дійсно до останнього календарного дня вказаного місяця. Відповідно до п.3.1.3, по закінченню строку дії відповідно картка продовжується Банком на новий строк шляхом надання Клієнту картки з новим строком дії. Суд зазначає, що з матеріалів, які надані позивачем і маються в наявності у суду, не можливо встановити на який строк була видана платіжна картка відповідачу. Також неможливо встановити чи видавалась відповідачу картка з новим строком дії і коли саме. Пунктом 9.2. Умов надання банківських послуг (а.с.27-30) передбачено, що картрахунки відкрити на необмежений строк , а пункт 9.11 вказаних умов передбачено, що договор діє до моменту належного виконання сторонами зобов»язань. Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). У зв»язку з викладеним суд вважає, що зазначення у договорі, що картка відкрита на невизначений строк, не свідчить про те, що він не має строку виконання договору. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи те, що суд не має можливості встановити строк дії кредитної картки та початок перебігу строку, з якого дія кредитної картки припиняється і з якого банк набуває права вимоги за договором суд виходить з наступного. З деталізованої інформації щодо операцій за кредитною картою відповідача (а.с.47) вбачається, що останній раз відповідачем погашення заборгованості за кредитним договором відбулося 27.09.2009 року. З того часу будь-яких сум, відповідач, в рахунок погашення кредитних зобов»язань не вносив. Таким чином, з цього часу у відповідача виникло право на пред»явлення позову до суду, так як йому достовірно було відомо про існуючу у відповідача заборгованість за кредитним договором, яку останній не погашає. За загальними правилами строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки. Зі змісту укладеного договору не вбачається, що сторони домовились про збільшення строку позовної давності. Враховуючи те, що позивач звернувся з позовом 11 листопада 2013 року, в той час як останній платіж відповідачем був внесений 27.09.2009 року, суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, виходячи з наступного. Згідно вимог ст..267 ЦК України вбачається, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Так як справа розглядається без участі відповідача, то в судовому засіданні вказаної заяви відповідачем зроблено не було. Але, відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживача" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. При зверненні до суду та в судовому засіданні питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, з викладенням причин пропуску, позивачем не ставилось. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з підстав пропущення позивачем строків позовної давності.

Outcome: dismissed