Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальність «ВІД» в особі директора Наумова Валентина Степановича звернувся до суду із позовом до [PERSON] , Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Управління економічного, агропромислового розвитку та інфраструктури Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області Пєша Тетяни Миколаївни про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності. Позовні вимоги мотивує тим, що Товариству з обмеженою відповідальністю "ВІД" на праві приватної власності належить База відпочинку « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що 10 травня 2019 року директору ТОВ "ВІД" Наумову Валентину Степановичу стало відомо про те, що право власності на даний об`єкт нерухомості зареєстроване за іншою особою - [PERSON] , рішення про реєстрацію права власності якого було прийнято 03 квітня 2019 року (індексний номер: 46276243) державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Управління економічного, агропромислового розвитку та інфраструктури Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області Пєша Тетяною Миколаївною. Вважає, що рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] є неправомірним і підлягає скасуванню, оскільки на час вчинення реєстраційних дій Пєша Т.М. достовірно володіла інформацією про те, що право власності на нерухоме майно вже зареєстровано за ТОВ «ВІД». У зв`язку із цим, була наявна суперечність між заявленим правом та вже зареєстрованим, тому державний реєстратор Пєша Т.М. повинна була відмовити в державній реєстрації права власності [PERSON] на нерухоме майно. Крім того, зазначає, що 10 червня 2019 року із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно представнику позивача стало відомо про те, що запис про реєстрацію права власності позивача на нерухоме майно - видалений. У зв`язку з чим для поновлення порушеного права позивача виникла необхідність у відновленні становища, яке існувало до порушення шляхом здійснення державної реєстрації права власності позивача на нерухоме майно з наступним правовим обґрунтуванням. У зв`язку із викладеним, із уточненими позовними вимогами просить суд: визнати неправомірним і скасувати рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Управління економічного, агропромислового розвитку та інфраструктури Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області Пєша Тетяни Миколаївни (з відкриттям розділу), індексний номер 46276243 від 03 квітня 2019 року (номер запису про право власності: 30997081 від 29 березня 2019 року), про державну реєстрацію права власності [PERSON] на базу відпочинку "[INFO]" загальною площею 411,2 кв.м за адресою: [ADDRESS] , відновити становище, яке існувало до порушення шляхом здійснення державної реєстрації права власності на базу відпочинку " [INFO]" загальною площею 411,2 кв.м за адресою: [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІД" (ЄДРПОУ 32953044) та присудити на користь позивача понесені ним судові витрати. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Матвєєва-Вац Надія Володимирівна, в свою чергу, подала відзив на позов, в якому зазначає, що 10 січня 2002 року [PERSON] та ДП «Дніпропетровський експериментальний виноробний завод» на Товарній біржі «Лиман» уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна № 540/1033Н - б /в [ADDRESS] . Вказує, що її довіритель у відповідності до умов договору сплатив визначену суму та на виконання вимог законодавства, що діяло на момент укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна здійснив реєстрацію права власності на це майно, зареєструвавши своє право в Реєстровій книзі 09 грудня 2010 року. Наголосила, що до 01 січня 2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалось з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалась за власності, яке вже виникло. Тобто, [PERSON] з моменту реєстрації угоди купівлі-продажу нерухомого майна, як правовстановлюючого документу на майно, а саме з 2002 року є власником майна, а не ТОВ «ВІД», як це зазначено у його позові, оскільки право власності у ТОВ «ВІД» виникло пізніше ніж у [PERSON] . З огляду на вказане, вважає, що ТОВ «ВІД» не є власником майна та, як наслідок, не має право скасовувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності [PERSON] на базу відпочинку « [INFO] », а документи, якими позивач підтверджує своє право власності викликають сумніви щодо їх достовірності. У зв`язку із викладеним, просить суд відмовити ТОВ «ВІД» в задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з ТОВ «ВІД» на користь [PERSON] понесені судові витрати. Представник позивача ТОВ «ВІД» - адвокат Канібор С.І. подав відповідь на відзив представника відповідача [PERSON] - адвоката Матвєєвої-Вац Н.В. на позовну заяву, в якій зазначає, що не погоджується з доводами відповідача, оскільки позовна заява стосується законності дій державного реєстратора Пєша Т.М., рішенням якої позивача - ТОВ «ВІД» фактично позбавлено права власності на нерухоме майно, незважаючи на те, що правовстановлюючі документи про належність нерухомого майна ТОВ «ВІД» є дійсними. Також вказує, що запис кульковою ручкою на біржовому контракті від 10 січня 2002 року про реєстрацію його у реєстровій книзі 09 грудня 2010 року без печатки Генічеського БТІ не є належним доказом реєстрації права власності у Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Просить відхилити доводи представника відповідача [PERSON] - адвоката Матвєєвої - Вац Н.В. у відзиві на позовну заяву. Представник позивача ТОВ «ВІД» - директор Наумов В.С. також подав відповідь на відзив представника відповідача [PERSON] - адвоката Матвєєвої-Вац Н.В. на позовну заяву, в якій наголошує, що представник відповідача неправильно визначився із предметом спору, а твердження представника про те, що право власності у [PERSON] виникло раніше, ніж у позивача є безпідставними і не ґрунтуються на вимогах закону. Щодо посилання про недостовірність документів, якими позивач підтверджує своє право власності наголосив про відсутність підстав недовіряти копіям документів, оскільки вони завірені нотаріусом та про наявність оригіналів цих документів. Вказав, що п. 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухомого майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1127 від 25 грудня 2015 року, на який посилається представник відповідача регулюють правовідносини державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 01 січня 2004 року відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного документа. Проте такі обставини - не мають місце, отже, дана норма права не може бути застосованою для правильного вирішення спору, але навіть за нею державний реєстратор повинен використовувати відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав. Відповідач - Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Управління економічного, агропромислового розвитку та інфраструктури Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області Пєша Тетяна Миколаївна надала до суду відзив на позовну заяву ТОВ «ВІД», в якій зазначила, що внесла запис до Державного реєстру речових прав у відповідності до норм законодавства, оскільки право власності [PERSON] підтверджувалось біржовим контрактом купівлі-продажу нерухомого майна № 540/1033Н, а доказом державної реєстрації даного контракту вважається запис на контракті пор його реєстрацію 09 грудня 2010 року у книзі № 1 за № 22. При цьому наголосила, що державний реєстратор не повинен володіти спеціальними знаннями для проведення повноцінної технічної експертизи документів, якими володіють експерти. До кола його повноважень входить лише дослідження реквізитів та змісту документів. Просить розглянути справу без її участі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Матвєєва-Вац Н.В., в свою чергу, надала зустрічну позову заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІД» - директора Наумова Валентина Степановича, третя особа на стороні позивача Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Управління економічного, агропромислового розвитку та інфраструктури Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області Пєша Тетяна Миколаївна, в якій просить визнати недійсним та скасувати запис про реєстрацію права власності за № 8499029 від 18 листопада 2004 року на об`єкт нерухомого майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно, який здійснено за ТОВ «ВІД» та стягнути понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що саме [PERSON] є одноособовим законним власником нерухомого майна, у зв`язку із чим у ТОВ «ВІД» відсутні правові підстави заявляти позовні вимоги, викладені у його позові. Вказує, що з наданих первісних позивачем документів вбачається, що підставою виникнення його права власності є свідоцтво про право власності, а не дублікат чи нотаріальна завірена копія, а документи яким первісний позивач підтверджує своє право власності є сумнівними. Представник відповідача за зустрічним позовом ТОВ «ВІД» - адвокат Канібор С.І. подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначив, що вважають зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню через необґрунтованість позовних вимог. Вважає, що [PERSON] не здійснив реєстрацію права власності на базу відпочинку у законний спосіб, як того вимагало діюче на той час законодавство. Вказує, що саме ТОВ «ВІД», як належний власник бази відпочинку утримує дане майно з 2004 року. Крім того, зустрічний позов не містить жодних посилань в чому саме полягала незаконність рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, та які правові підстави для визнання недійсним та скасування запису про реєстрацію права власності. Крім того, заявляють клопотання про застосування позовної давності, оскільки позивач за зустрічним позовом пропустив строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України. В судовому засіданні представники позивача - ТОВ «ВІД» в особі директора Наумова В.С. та адвоката Чебикіна С.В. позовні вимоги підтримали. Просили задовольнити з підстав, викладених у позові. Щодо вимог зустрічного позову представника відповідача Олейнікова Р.М. - адвоката Матвєєвої-Вац Н.В. просили відмовити за необґрунтованістю позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні був відсутнім. Його адвокат Матвєєва-Вац Н.В. в судовому засіданні заперечувала проти вимог первісного позову, з огляду на те, що позивач не являється власником майна та не має право на заявляти вимоги щодо дій державного реєстратора. Просила відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві. Вимоги зустрічного позову підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач за первісним позовом та третя особа на стороні позивача за зустрічним позовом - Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Управління економічного, агропромислового розвитку та інфраструктури Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області Пєша Т.М. в судовому засіданні була відсутня. Згідно її заяви у відзиві, просила розглядати справу за її відсутністю. Пояснення у якості третьої особи від неї не надходили. Суд, заслухавши думку позивача та відповідача за первісним та зустрічним позовами, їх представників, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 18 листопада 2004 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІД» було зареєстровано право власності на Базу відпочинку « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Генічеським державним бюро технічної інвентаризації 18 листопада 2004 року за № 5485417. Так, підставою набуття права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 8499029 є свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке видане Стрілківською сільською радою Генічеського району Херсонської області 18 листопада 2004 року, серії [NUMBER] з описом об`єкта нерухомості. Підставою видачі свідоцтва про право власності було Рішення виконкому Стрілківської сільської ради від 13 жовтня 2004 року № 73 про оформлення права власності на майно бази відпочинку « [INFO] » за ТОВ "ВІД" . Судом встановлено, що станом на 06 червня 2019 року згідно деталізованої інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно існував активний запис про об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 8499029, а саме базу відпочинку, що знаходиться у [ADDRESS] , загальною площею 411,2 кв.м. Право приватної власності на нерухоме майно зареєстровано 18 листопада 2004 року за ТОВ «ВІД» (код ЄДРПОУ 32953044) на підставі свідоцтва про право власності, серії [NUMBER] , виданого Стрілківською сільською радою. Разом з тим зазначено, що запис про ОНП в Реєстрі прав на нерухоме майно погашено 30 травня 2019 року на підставі погашення в зв`язку з перенесенням до новоутвореного ОНМ. В той же час, з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 29 березня 2019 року на нерухоме майно, а саме на базу відпочинку « [INFO] » була здійснена державна реєстрація запису про право власності № 30997081. Підставою внесення запису було рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Управління економічного, агропромислового розвитку та інфраструктури Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області Пєша Тетяни Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 03 квітня 2019 року, індексний номер: 46276243. У відповідності до цього, право приватної власності на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1801562965221) було зареєстроване за [PERSON] на підставі біржового контракту купівлі-продажу нерухомого майна №540/1033 від 10 січня 2002 року, укладеного з державним підприємством «Дніпропетровський експериментальний виноробний завод», зареєстрованого на товарній біржі «Лиман». Складові частини об`єкта нерухомого майна співпадають із описом об`єкта нерухомості, вказаному у свідоцтві про право власності на базу відпочинку, зареєстрованому за ТОВ «ВІД» 18 листопада 2004 року. Звернення позивача за первісним позовом зумовлене невизнанням дій відповідача - державного реєстратора Пєша Т.М. вважаючи, що остання незаконно здійснила державну реєстрацію права власності іншого відповідача - [PERSON] на нерухоме майно за наявності вже зареєстрованого права власності на нього за ТОВ "ВІД". Натомість, відповідач [PERSON] заперечує проти позову посилаючись на те, що він набув право власності на спірне нерухоме майно раніше та відповідно є одноособовим власником. З наданих доказів вбачається, що своє право власності [PERSON] підтверджує біржовим контрактом купівлі-продажу нерухомого майна № 540/1033 від 10 січня 2002 року, укладеного з державним підприємством «Дніпропетровський експериментальний виноробний завод», зареєстрованого на товарній біржі «Лиман», який у відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» не підлягав нотаріальному посвідченню. На підтвердження державної реєстрації даного біржового контракту відповідач вказує на запис на контракті про його реєстрацію 09 грудня 2010 року у книзі №1 за номером 22. Суд не погоджується із позицією відповідача за первісним позовом [PERSON] та наголошує, що предметом первісного позову є визнання неправомірним і скасування рішення про державну реєстрацію права власності, відповідно доказуванню і встановленню підлягають обставини щодо правомірності рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. Так, надаючи оцінку діям державного реєстратора Пеша Т.М. суд приходить до висновку про їх неправомірність з огляду на наступне. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Також державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (п. 2 ч. 3 ст. 10 вищевказаного Закону). Відповідно до п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями є підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (ч. 2 ст. 24 вищевказаного Закону). Таким чином, всупереч вказаним нормам, державний реєстратор прийняла рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] , незважаючи на наявну суперечність між заявленим ним правом та вже зареєстрованим за ТОВ «ВІД». При цьому, на час вчинення реєстраційних дій право власності останнього було відображено у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером майна: 8499029, а використання відомостей з вказаного Реєстру є обов`язковим для державних реєстраторів. Крім цього, згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження - це підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Пункт 3 ч. 3 ст. 10 вказаного Закону визначає, що під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. В ході судового розгляду встановлено, що державна реєстрація прав [PERSON] була здійснена на підставі біржового контракту від 10 січня 2002 року, який у відповідності до чинного на той час законодавства та умов контракту підлягав реєстрації у БТІ. Доказом державної реєстрації контракту, як зазначила відповідач Пєша Т.М. у відзиві на позові та на який посилається адвокат відповідача Олійника Р. М. являється запис на контракті про його реєстрацію 09 грудня 2010 року у книзі № 1 за № 22. Дійсно, у відповідності до п. 6 Додатку № 1 до Правил Державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово - комунальному господарству № 56 від 13.12.1995 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.01.1996 року за № 31/1056, встановлено, що договори купівлі-продажу, зареєстровані біржею, є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація об`єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб. Разом з тим, Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.1998р. за № 399/2839 вказані вище правила були визнанні такими, що втратили чинність (п. 2). Натомість, затверджено Інструкцію про порядок державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. У відповідності до пп. 1.1. п.1 Інструкція визначає порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Згідно пп.1.5. та пп.1.6 Державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Пунктом 2 даної Інструкції визначено порядок здійснення реєстрації права власності. Згідно пп.2.1 ґ) п.2 Інструкції на оригіналі правовстановлювального документа робиться реєстраційний напис за формою, вказаною у Додатку 5. Разом з тим, напис на біржовому контракті не відповідає вимогам ні Інструкції, діючої на час укладання контракту, дотримання якої передбачалось у п. 9 укладеного біржового контракту, ні вимогам законодавства, діючому на момент здійснення ймовірної реєстрації у БТІ - 09 грудня 2010 року, а саме Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року N 1952-ІV, Тимчасовому положенню про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за № 157/6445. Так, запис на біржовому контракті не містить відмітку (штамп) органу, що здійснював державну реєстрацію та прізвище, ініціали посадової особи, що підписує запис. Судом встановлено, що при зверненні до державного реєстратора був відсутній й витяг про державну реєстрацію прав [PERSON] на нерухоме майно. Довідка, видана Генічеським БТІ 27 березня 2019 року, яка підтверджує, що право власності зареєстровано у Генічеському БТІ за [PERSON] відповідно до запису № 22 реєстр. книги № 1 від 09 грудня 2010 року не може бути самостійним доказом на підтвердження державної реєстрації контракту. Більше того, за інформацією КП «Генічеське БТІ» від 26 червня 2019 року, на яку посилається адвокат Матвеева - Вац Н.В., інвентарна справа на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] в архіві підприємства відсутня. Суд наголошує, що в рамках даної цивільної справи не вирішує спір про право власності та оцінює докази лише в рамках предмету позову щодо оцінки дій державного реєстрації при прийнятті рішення про державну реєстрацію. Так, зібрані у справі докази свідчать про те, що державний реєстратор Пєша Т.М., під час проведення державної реєстрації права власності на базу відпочинку за [PERSON] повинна була витребувати від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію про вже зареєстровані права на це майно з метою підтвердження проведення реєстрації таких прав відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. При цьому, правовстановлюючі документи на нерухоме майно, зареєстровані за ТОВ «ВІД» на цей час є дійсними та не оскаржувались у судовому порядку. Надана до відзиву відповідача Пеша Т.М. копія рішення Стрілківської сільської ради № 94 від 22 грудня 2004 року про відміну рішення № 73 від 13 жовтня 2004 року та визнання нечинним свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 18 листопада 2004 року не може вказувати на відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами нерухоме майно та їх обтяженнями. Крім того, як вже зазначав суд, наявне рішення потребувало здійснення державним реєстратором запитів для підтвердження актуальності інформації та перевірки стану виконання, зважаючи на те, що на момент винесення рішення № 94, ТОВ «ВІД» вже здійснив оформлення та державну реєстрацію права власності на майно, про що достеменно було відомо реєстратору з відомостей з Реєстру. Таким чином, державний реєстратор у порушення вимог ст. ст. 3, 10, 13, 24, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за наявності вже зареєстрованого у 2004 році права власності ТОВ «ВІД» на базу відпочинку, відсутності рішень судів про визнання недійсними документів, на підставі яких виникло право власності ТОВ «ВІД», за наявністю суперечностей, внесено запис про державну реєстрацію права власності на цю саму базу відпочинку за [PERSON] . Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідним задовольнити позовні вимоги первісного позивача, визнавши неправомірним рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Управління економічного, агропромислового розвитку та інфраструктури Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області Пєша Тетяни Миколаївни (з відкриттям розділу), індексний номер 46276243 від 03 квітня 2019 року (номер запису про власності: 30997081 від 29 березня 2019 року), про державну реєстрацію права власності [PERSON] на базу відпочинку « [INFO]» загальною площею 411,2 кв.м за адресою: [ADDRESS] та скасувавши його. Щодо позовної вимоги первісного позивача про відновлення становища, яке існувало до порушення, суд зазначає наступне. Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. У відповідності до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З актуальної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стало відомо про те, що запис про реєстрацію права власності позивача на нерухоме майно - видалений. З огляду на викладене, суд вважає, що порушене право позивача підлягає поновленню та задовольняє позовну вимогу щодо відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом здійснення державної реєстрації права власності первісного позивача на нерухоме майно. Таким чином, позовні вимоги первісного позову підлягають до задоволення в повному обсязі. Позовні вимоги зустрічного позову представник відповідача [PERSON] - адвокат Матвєєва-Вац Н.В. мотивує тим, що саме [PERSON] є одноособовим та титульним власником нерухомого майна, у зв`язку із чим у ТОВ «ВІД» відсутні будь-які правові підстави визнавати неправомірним і скасовувати рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, яке йому не належить. З огляду на викладене, вважає, що саме [PERSON] , як власник має повне право заявити таку вимогу. Таким чином, предметом зустрічного позову є вимога [PERSON] про визнання недійсним та скасування запису про реєстрацію права власності за № 8499020 від 18 листопада 2004 року на об`єкт нерухомого майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно, який здійснено за ТОВ «ВІД». Суд вважає, що в основу позовних вимог зустрічного позову покладено обґрунтування неправомірності набуття права власності ТОВ «ВІД» на нерухоме майно. Разом з тим, суд не погоджується із посиланням представника позивача за зустрічним позовом про те, що документи, якими позивач підтверджує своє право власності викликають сумніви щодо їх достовірності, оскільки в матеріалах справи наявні копії нотаріально завірених копій витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтва про право власності на нерухоме майно за ТОВ «ВІД». Згідно із п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема, засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них. Отже, підстави не довіряти копіям документів, які завірений нотаріусом, відсутні. Крім того, в судовому засіданні були досліджені оригінали правовстановлюючих документів ТОВ «ВІД». Посилання представника позивача за зустрічним позовом про те, що право власності у ТОВ «ВІД» виникло пізніше ніж у [PERSON] також не знайшло своє підтвердження в рамках судового розгляду. Відповідь Генічеського БТІ від 26 червня 2019 року, надану на запит адвоката позивача Олійника Р.М. свідчить лише про відсутність в архіві підприємства інвентарної справи на нерухоме майно та про наявність реєстрової книги, в якій міститься запис про право власності [PERSON] Суду не надано жодних доказів на підтвердження наявності такої реєстрової книги та відомостей про те, де вона зберігається, що унеможливлює встановити її наявність, належність та достовірність в цілому. Також на підтвердження позовних вимог адвокат Олійника Р.М. посилається на відповідь Стрілківської сільської ради Генічеського району № 866-М від 02 липня 2019 року, в якій зазначено, що в період з 2017 по 2019 роки на сесії Стрілківської сільської ради питання щодо нерухомого майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] не розглядались. Для отримання інформації за період з 2004 по 2016 роки рекомендовано звернутись до архівного відділу Генічеської районної державної адміністрації. Разом з тим, суду не надано доказів на підтвердження відсутності рішення у архівному відділу, клопотання про витребування таких доказів не заявлялись. Всупереч предмету зустрічного позову, позивач жодним чином не зазначив в чому саме полягала незаконність рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна та які правові підстави для визнання недійсним та скасування запису про реєстрацію права власності за № 8499020 від 18 листопада 2004 року. З огляду на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Щодо клопотання представника ТОВ «ВІД» про застосування до зустрічного позову строку позовної давності за заявою, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові від 26 жовтня 2016 року по справі №6-1395цс16 за змістом частини четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи. Тобто правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог. Таким чином, перш ніж застосовувати позовну давність, необхідно з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких, той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтереси не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог, питання про застосування строку позовної давності не вирішується. У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Outcome: approved