Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

08 листопада 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Донецька міська рада, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю (а.с.4-7). В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначила, що з 1982 року та по теперішній час зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Після смерті у грудні 2011 року її свекрухи - [PERSON] , разом із нею у вказаній квартирі з 2012 року проживав батько її чоловіка (свекор) - [PERSON] , який тяжко хворів та потребував постійного стороннього догляду та допомоги. У квітні 2014 року помер її чоловік - [PERSON] , та заявник стала єдиною людиною, яка проживала разом зі свекром та доглядала його. За весь час сумісного проживання заявника зі свекром вони мали спільний бюджет. З 2014 року [PERSON] за станом здоров"я не міг виїжджати на контрольовану територію України, та з цього часу пенсію не отримував. Витрати на його лікування та годування несла заявник. [INFO] [PERSON] помер. Поховання заявник організовувала за свої кошти, зверталася до суду щодо втановлення факту його смерті, отримала свідоцтво про смерть на підконтрольній українській владі території. У заявника зберігаються оригінали всіх документів померлого: трудова книжка, військовий квиток, пенсійне посвідчення, посвідчення учасника війни, медична картка, тощо. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді недоодержаної пенсії. Заявник є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , однак, не мє можливості отримати спадщину в зв"язку з необхідністю доведення факту проживання однією сім"єю зі спадкодавцем. Тому заявник звернулася до суду та просить встановити факт проживання однією сім"єю з померлим [PERSON] на протязі більш ніж п"ять років. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтвердила викладені в заяві обставини та просила заяву задовольнити, встановивши факт проживання однією сім`єю її та [PERSON] , 1930 року народження, який помер [INFO] в м. Донецьк Донецької області, з травня 2012 року по [INFO] . Заінтересовану особу: Донецьку міську раду було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом; заінтересованою особою не направлено свого представника для участі в судовому засіданні, заперечень проти задоволення заяви заінтересованою особою висловлено не було. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що заявника [PERSON] знає багато років. [PERSON] разом зі своїм чоловіком - [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] . Після смерті свекрухи [PERSON] з 2012 року разом з ними став проживати її свекор - [PERSON] , який тяжко хворів. Після смерті чоловіка заявник мешкала разом зі свекром, утримувала його, оскільки останній не виїжджав на підконтрольну Україні територію для отримання пенсії, купляла їжу, ліки, доглядала за ним по день його смерті. Після семрті [PERSON] самостійно займалася організацією поховання. Суд, вислухавши заявника, свідка, дослідивши письмові матеріали по справі, зазначає наступне. Судом встановлено, що [INFO] в м. Донецьк Донецької області помер [PERSON] , 1930 року народження, що підтверджується наданою заявником копією свідцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, поновлений актовий запис № 33 (а.с. 15). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді недоодержаної пенсії. Цивільним законодавством України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності за ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Заявник [PERSON] доводиться померлому [PERSON] невісткою, що підтверджується наданими заявником копією про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 10 травня 1986 року (а.с. 20), та копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 20 червня 1955 року (а.с. 21), в якому батьком чоловіка заявника зазначений [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, дружина [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] (а.с. 17). Син померлого - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується наданою заявником копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у місті Донецьку (а.с. 16). Отже, заявник [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , та при зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не доведений факт проживання заявника та спадкодавця однією сім"єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 2 та ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Заявник [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Петровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 24 листопада 1998 року (а.с. 9-11). Згідно наданої заявником копії паспорту померлого серії [NUMBER] , виданого Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 17 листопада 1998 року, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12), однак, з травня 2012 року та подень смерті - [INFO] фактично мешкав разом із сином - [PERSON] , та невісткою - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , про що був складений відповідний акт (а.с. 22). Заявник [PERSON] особисто займалася організацією поховання померлого [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про поховання, видане на ім"я заявника (а.с. 18). Крім того, заявник зверталася до суду із заявою щодо втановлення факту смерті [PERSON] , про що свідчить надана заявником копія рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 липня 2019 року (а.с. 13-14), на підставі якого отримала свідоцтво про смерть на підконтрольній українській владі території України (а.с. 15). У заявника зберігаються оригінали всіх документів померлого: трудова книжка, військовий квиток, пенсійне посвідчення, посвідчення учасника війни (27-30). Також, факт проживання заявника з [PERSON] однією сім"єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] . Враховуючи всі вищенаведені факти в їх сукупності, а також пояснення свідка [PERSON] , суд приходить до висновку про доведення факту проживання заявника [PERSON] з померлим [PERSON] однією сім"єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для заявниці встановлення вищезазначеного факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати її право на прийняття спадщини, як спадкоємця за законом у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом від 03 березня 2004 № 20/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на положення наведеної норми Закону вбачається, що відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця разом з заявником не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Судом досліджено наданий заявником акт про сумісне проживання, складений 28 жовтня 2019 року інспектором по роботі з населенням Петренко О.В. , про те, що померлий [PERSON] проживав разом із заявником [PERSON] з травня 2012 року та по день смерті [INFO] , надана йому оцінка та визнано належним та допустимим доказом у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин справи, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи заявника щодо її проживання з [PERSON] однією сім"єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з травня 2012 року по день його смерті [INFO] , докази, які б спростовували цей факт, відсутні. З урахуванням наведеного, враховуючи відсутність спору про право, аналізуючи зібрані по справі докази суд дійшов висновку, що у судовому засіданні доведено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до дня смерті останнього, тому заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial