Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання дійсним\~\~договору купівлі-продажу житлового будинку (домоволодіння) з земельною ділянкою за адресою: м. Миколаїв, вул. Флотська, 177, що був укладений 01.08.1997 року між [PERSON] та [PERSON], який діяв від свого імені та на підставі довіреності від імені [PERSON], який зареєстрований на Товарній Біржі "Нерухомість - Сангай" у "Журналі реєстрації біржових угод із нерухомістю" за № 300 від 01.08.1997 року та Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 12 лютого 1998 року в реєстровій книзі за р. № 7905. Позивач у судове засідання не з'явився, надав\~\~суду заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку заочного провадження, вимоги позову підтримав. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Ухвалою суду справа розглянута за відсутністю учасників процесу в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 01 серпня 1997 року [PERSON] та [PERSON], який діяв від свого імені та на підставі довіреності від імені [PERSON] уклали договір купівлі-продажу № 300, за умовами\~\~якого позивач придбав у власність домоволодіння за адресою: м. Миколаїв, вул. Флотська, 177, яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.03.1981 року, що посвідчене державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-279 та зареєстрованого в КП "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" за № 7905, і [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 20 березня 1981 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-28 та зареєстрованого в КП "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" за № 7905. При цьому в договорі зазначено, що разом з домоволодінням була відчужена земельна ділянка за вищевказаною адресою площею 453 кв.м, що належала продавцю на підставі Державного акту на право постійного користування землею за реєстраційним номером №71, що зареєстрований у Книзі запису державних актів на право постійного користування землею від 25.07.1997 року. В рахунок покупки позивач передав відповідачам суму в розмірі 13956,00 грн. Даний договір\~\~посвідчений на Товарній Біржі «Нерухомість-Сангай». Сторони за угодою повністю виконали істотні умови договору, за якими відповідачі передала позивачу вказане домоволодіння, а він, в свою чергу, передав останнім\~\~визначені грошові суми. На підставі вказаного договору право власності на\~\~вказане домоволодіння зареєстроване КП ММБТІ за [PERSON] На підставі\~ст.224 ЦК України\~(в редакції 1963 року), ст.ст.\~220,\~328,\~334 ЦК України, суд дійшов висновку, що сторони за даним договором досягли домовленості щодо усіх його істотних умов та відбулося повне виконання договору в частині домоволодіння, однак посвідчити його нотаріально не уявляється можливим. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що вимоги позову в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним в частині відчуження земельної ділянки, суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст. 86 ЦК УРСР (в чинній на момент існування правовідносин редакції) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відносини власності регулюються, зокрема, Законом України "Про власність". Так, право власності включає в себе три правомочності власника: володіти майном на відповідній правовій підставі, користуватися ним, а також розпоряджатися, тобто на власний розсуд вирішувати правову долю майна. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про власність" власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам. Однак, для можливості особи розпоряджатися певним майном на власний, вона повинна володіти цим майном на відповідній правовій підставі. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про власність" громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не володів спірною земельною ділянкою, а лише мав право на користування нею на підставі Державного акту на право постійного користування землею. Отже, вказана земельна ділянка не перебувала у власності продавця, а тому останній не мав правомочності щодо розпорядження нею на власний розсуд. При цьому суд наголошує на тому, що відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених Земельним кодексом України, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Отже, після переходу права власності на домоволодіння від продавця до покупця, до останнього також переходить право користування земельною ділянкою як таке, що випливає із закону. Тому у задоволенні позовних вимог в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним в частині відчуження земельної ділянки необхідно відмовити. У відповідності зі\~ст. 88 ЦПК України\~судовий збір сплачений позивачем при подачі позову.

Outcome: partial