Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування шкоди посилаючись на те, що 19.06.2014 року він звернувся до Хмельницького окружного суду з адміністративним позовом до Управління ДВС Головного управління юстиції у Львівській області, Сихівського відділу ДВС Львівського управління юстиції, Першотравневого відділу ДВС Чернівецького міського управління юстиції про визнання протиправною бездіяльність відповідачів. 07 липня 2014 року Хмельницьким окружним адміністративним судом постановлено постанову про задоволення адміністративного позову в частині визнання протправною бездіяльність посадових осіб Управління ДВС Головного управління юстиції у Львівській області, Сихівського відділу ДВС Львівського управління юстиції, Першотравневого відділу ДВС Чернівецького міського управління юстиції у невжитті передбачених законом заходів з метою виконання вироку Кам?янець-Подільського міськрайонного суду від 19.05.2008 року в частині цивільного позову. Вважає. що протиправними діями відповідачів йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних хвилюванням, необхідністю звернення в різні органи, погіршання здоров?я та самопочуття. Просив стягнути з відповідачів 300000 грн. моральної шкоди на його користь. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив позов задовольнити. Представник відповідача - Державного казначейства України в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та надали пояснення згідно письмових заперечень, які знаходяться в матеріалах справи. Представники інших відповідачів в судове засідання не з?явились повторно, будучи належним чином повідомлені про день та час слухання справи, про поважні причини неявки суд не повідомили, а тому суд вважає, що можливо розглянути справу у їх відсутність. Суд заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає. що позов обґрунтований та підлягає до задоволення частково. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, не потребують доказування обставини, які були встановлені рішенням суду по адміністративній, цивільній, кримінальній або господарській справі, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що згідно постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.07.2014 року встановлено, що вироком Кам'янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 22 липня 2008 року, на користь позивача з засудженого [PERSON] стягнуто 11 121 грн. матеріальної шкоди та 80 000 грн. моральної шкоди. 27 жовтня 2008 року Кам'янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області виданий виконавчий лист №1-22/08 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 91 121 грн. Виконавчий лист 24.01.2009 року надійшов до Сихівського ВДВС за місцем відбування засудженим покарання у Львівській виправній колонії №48. Разом з тим, позивачем постанова про відкриття виконавчого провадження або будь-які інші документи в межах виконавчого провадження отримані не були. Зважаючи на це, позивач неодноразово звертався до Головного управління юстиції у Львівській області із заявами та скаргами з метою зобов'язати Сихівський ВДВС виконати судове рішення. 13.07.2009 року Головне управління юстиції у Львівській області листом № с-695/1-09 повідомило позивача, що 07.02.2009 року прийнята постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження, а виконавчий лист повернутий Кам'янець-Подільському міськрайонному суду Хмельницької області для скерування його за належністю до відділу ДВС за місцем реєстрації - проживання боржника. Судом було визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Сихівського відділу ДВС Львівського міського управління юстиції, Управління ДВС Головного управління юстиції у Львівській області, Першотравневого відділу ДВС Чернівецького міського управління юстиції в частині невжиття передбачених законом заходів з метою виконання вироку Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 19.05.2008 року в частині цивільного позову на користь [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Згідно з п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи" підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. У зв'язку з цим суд посилається на судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні по справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" 15 жовтня 2009 року визнав, що заборгованість за судовим рішенням становить майно (possession) для цілей статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пунктах 51-52 цього рішення суд зазначає, що право на суд, захищене статтею 6 було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. В такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтована тривала затримка виконанні обов?язкого для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. У справі "Вараніца проти України" Європейський суд зазначив, що відсутність коштів у підприємства державної форми власності не може виправдати затримку виконання судового рішення. Слід зауважити, що у справі "Півень проти України" Європейський суд констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції. Крім того, ст. 13 Конвенції містить правило, згідно з яким кожен, чиї права і свободи, викладені в Конвенції, порушуються, має право на ефективний правовий захист у відповідному національному органі, навіть якщо порушення вчинили офіційні особи. Тобто ст. 13 Конвенції гарантує наявність у національному праві засобів, які захищають переважно права і свободи, викладені у Конвенції, і які дозволяють компетентному національному органу з'ясувати зміст скарги про порушення прав, гарантованих Конвенцією, та запропонувати відповідну компенсацію. Замість висновків Враховуючи сказане, можна стверджувати, що державні виконавці мають будь-якими не забороненими законодавством способами виконувати рішення суду, що набрало законної сили, у чітко встановлений Законом України «Про виконавче провадження» строк, незважаючи на зазначені обставини. Цей висновок, на нашу думку, повністю відповідає нормам чинного законодавства з погляду законності і не суперечить конституційним засадам державного устрою та судочинства (правосуддя) У п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року). Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися та обґрунтовуватися судом із урахуванням мінімального розміру заробітної плати відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік. Тобто, законодавець, зазначивши лише мінімальний розмір моральної шкоди, надав право суду в кожному конкретному випадку визначати розмір моральної шкоди з урахуванням характеру й тривалості страждань, яких зазнав заявник, його стану здоров'я, істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інших обставин справи. Отже, розмір компенсації моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і моральних страждань, погіршення або позбавлення можливості реалізації позивачем своїх здібностей, а також ступеня вини заподіювача у випадках, коли вина є підставою відшкодування. При визначенні розміру шкоди мають враховуватися вимоги розумності та справедливості, характер фізичних і душевних страждань оцінюється судом з урахуванням фактичних обставин, за яких було завдано моральну шкоду, та особистості позивачем. Виходячи з засад розумності, справедливості, виваженості та об'єктивності при визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, поряд з заподіяними моральними стражданнями та порушенням нормальних життєвих зв'язків невиконання рішення суду, суд приймає до уваги його соціальний статус, спосіб життя. За таких обставин розмір моральної шкоди не може розраховуватися виходячи з мінімального, передбаченого Законом розміру. Тобто, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода. Завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Статтею 25 Бюджетного кодексу України, Державна казначейська служба здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, завданої фізичним або юридичним особам внаслідок незаконного прийнятих рішень, діяльності або бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави. Згідно зі ст. 48 БК України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державною казначейською службою України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державна казначейська служба України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. За таких обставин, суд приходить до висновку, що станом на день розгляду справи в суді вирок Кам?янець-Подільського міськрайонного суду від 19.05.2008 року в частині цивільного позову не виконаний, постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.07.2014 року було встановлено бездіяльність посадових осіб Сихівського відділу ДВС Львівського міського управління юстиції, Управління ДВС Головного управління юстиції у Львівській області, Першотравневого відділу ДВС Чернівецького міського управління юстиції в частині невжиття передбачених законом заходів з метою виконання вироку Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 19.05.2008 року в частині цивільного позову на користь [PERSON], а тому з Сихівського відділу ДВС Львівського міського управління юстиції, Управління ДВС Головного управління юстиції у Львівській області, Першотравневого відділу ДВС Чернівецького міського управління юстиції підлягає стягненню моральна шкода на користь позивача. Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з Державної казначейської служби України. То суд вважає. що вони є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Оскільки позивачем не було наведено жадних підстав та обставин, які б слугувати підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

Outcome: partial