Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві спільної часткової власності належить житловий будинок, загальною площею 85,4 кв.м, житловою площею 54,8 кв., розташований за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок розташований на присадибній земельній ділянці присадибних земель Брацлавської селищної ради, загальною площею 0,0820 га. На даній земельній ділянці розташовані два будинки, один з яких її, а інший відповідача [PERSON] . З 14.08.200, часу отримання нею майна у власність, вона користується земельною ділянкою на якій розташований її будинок та господарські будівлі. Відповідач же отримала свій будинок у дар в 2008 році. Кожен з них користується своєю частиною земельної ділянки, з окремим входом. Вони неодноразово домовлялись про порядок розподілу земельної ділянки, але відповідач спочатку погоджується на варіанти розподілу, а в послідуючому відмовляється від погодження меж земельних ділянок. Через дані обставини вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить визначити порядок користування земельною ділянкою, площею 0820 га, що розташована по [ADDRESS] та [ADDRESS] . 12.09.2017 до суду надійшла зустрічна позовна заява від [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи - Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області про визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій розміщений житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що перебувають у приватній власності та про визнання права на виготовлення технічної документації для приватизації земельної ділянки без погодження суміжного землекористувача. Зустрічний позов мотивований тим, що відповідно до договору дарування від 02.10.2008 вона стала власником 13/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та до неї перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщена частина даного житлового будинку. Розмір виділеної земельної ділянки відповідно до експлікації з інвентарної справи Тульчинського МБТІ склав 826 кв.м, а тому частина ділянки, пропорційна частині її будинку складає 429,5 кв.м ( (826/25/13=429,5 кв.м). Рішенням 31 сесії Брацлавської селищної ради 6 скликання від 20.12.2013 їй було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою для встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розташована по [ADDRESS] та перебувала в її користування, орієнтовною площею 0,0421 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з метою подальшої приватизації земельної ділянки. Власником 12/25 частини житлового будинку за новим номером 7а, що присвоєним після судового рішення про поділ будинку та розташований за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , яка володіє частиною на підставі договору дарування частини будинку, укладеного 14.08.2003. Однак, земельна ділянка, яка є неприватизованою та перебуває у їх спільному з [PERSON] користуванні, не була поділена між ними в порядку передбаченому чинним законодавством України, а також між ними не був встановлений порядок користування нею через необгрунтовану вимогу [PERSON] отримати в користування частину земельної ділянки площею 0,482 га, що суперечить вимогам закону щодо розподілу пропорційно до їхніх частин будинку. Також [PERSON] без її згоди шляхом самовільного встановлення паркану зменшила площу земельної ділянки, яка має бути в її користуванні, що порушило її право на користування частиною земельної ділянки, яка пропорційна їхнім часткам в житловому будинку. Вона неодноразово вимагала від [PERSON] встановлення порядку користування земельної ділянки пропорційно частинам в житловому будинку, які належали кожному із співвласників, однак остання категорично відмовилась. У 2013 році вона вирішила безоплатно приватизувати частину земельної ділянки, яка знаходиться під її частиною житлового будинку. На виконання рішенням 31 сесії Брацлавської селищної ради 6 скликання від 20.12.2013 вона звернулась до ПП "Центр земельних відносин" у м.Немирів для виготовлення технічної документації із землеустрою для встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), отримання кадастрового плану та схеми розташування земельної ділянки. ПП "Центр земельних відносин" надав їй кадастровий план та схему розташування всієї земельної ділянки, а не її частину, яку вона мала на меті приватизувати. Без визначення меж та розміру земельної ділянки, на якій розташована належні їй 13/25 частин житлового будинку вона не може реалізувати своє право на безоплатну приватизацію землі, визначене ст.118 ЗК України. Враховуючи те, що спірні правовідносини чітко не врегульовані ЗК України, Пленум ВСУ 16.04.2004 прийняв постанову "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" за №7 (зі змінами). Відповідно до роз`яснень ВСУ з 01.01.2010 до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 05.11.2009. Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо. Вони, як співвласники житлового будинку, який знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває в їх спільному постійному користуванні, мають право на встановлення порядку користування нею шляхом виділення конкретної земельної ділянки кожному власнику для його обслуговування до приватизації землі. Враховуючи те, що їх частки складають 13/25 та 12/25, тому їм необхідно виділити в користування частки земельної ділянки пропорційні їхнім часткам у житловому будинку. [PERSON] , не погоджуючи суміжні межі земельної ділянки, яка перебуває в їх спільному користуванні та не надаючи згоди на виготовлення технічної документації пред`явила до неї позов про визначення порядку користування земельною ділянкою. Через дані обставини вона змушена звернутися до суду з даним зустрічним позовом. Просить встановити порядок користування земельною ділянкою, розташованою в [ADDRESS] та [ADDRESS] шляхом виділення конкретної земельної ділянки кожному власнику частки житлового будинку, а саме їй та [PERSON] для його обслуговування до приватизації цієї землі, закріпивши за нею в користування 13/25 частини земельної ділянки, площею 0,4295 га, на якій розташова належна їй на праві власності 13/25 частина житлового будинку та господарські будівлі і споруди для його обслуговування. Визнати за нею право на отримання технічної документації із землеустрою, виготовленої ПП "Центр земельних відносин" м.Немирів на її замовлення з виділенням та визначенням суміжних меж земельної ділянки, площею 0,04295 га, на якій розташована належна їй на праві власності 13/25 частина житлового будинку [ADDRESS] та господарські будівлі і споруди для його обслуговування, без погодження (погоджувального підпису в акті встановлення та погодження меж земельної ділянки) з суміжним землекористувачем [PERSON] , власницею 12/25 частини житлового будинку під [ADDRESS] . В судове засідання позивач-відповідач [PERSON] та її представник не з`явилися, від її представника надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони, згідно якої вона просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримує та просить задовольнити, в задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити. При постановленні рішення просить врахувати інформацію, що міститься у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-1816184892021 від 03.09.2021. Відповідач - позивач та її представник в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви, згідно яких просять перенести розгляд справи на інше число, через зайнятість адвоката Вишневської О.С. Третя особа - представник Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява від нього про розгляд справи без участі, згідно якої він просить розгляд даної справи провести без участі представника третьої особи, не заперечує проти винесення рішення по даній справі на розсуд суду. Судом враховано, що минуле судове засідання не відбулось, оскільки представники [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяви, де зазначили, що просять надати їм строк для врегулювання спору в добровільному порядку. Окрім цього, дана справа тривалий час не може бути вирішена по суті виниклого спору через неодноразову неявку в судові засідання сторін та їх представників, неявку яких суд розцінює, як зловживання ними своїми процесуальними правами, що в свою чергу призводить до затягування розгляду справи та порушення розумних строків розгляду справи. Відтак, суд вважає можливим розглянути справу у відсутность учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ст.223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що в задоволенні позовута зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.11.2003 №1968903 (а.с.16 т.1) та копії договору дарування частини житлового будинку від 14.08.2003 (а.с.14 т.1) [PERSON] на праві спільної часткової власності належала 12/25 частка в житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.11.2008 №20917691 (а.с.85 т.1), копії договору дарування частини житлового будинку від 02.10.2008 (а.с.83 т.1) та копії витягу з Державного реєстру правочинів від 02.10.2008 №6589985 (а.с.84 т.1) [PERSON] на праві спільної часткової власності належала 13/25 частка в житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . 15.06.2015 на ім`я [PERSON] був виготовлений технічний паспорт на садибний (індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] , про що свідчить його копія (а.с.8-10 т.1). У листопаді 2008 року на ім`я [PERSON] був виготовлений технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] , про що свідчить його копія (86-92 т.1). Відповідно до копії рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 17.02.2016 у справі № 140/2914/15-ц, яке набрало законної сили 29.02.2016 (а.с.17-18 т.1), [PERSON] виділено у приватну власність житловий будинок (літ.А), загальною площею 85.4 кв.м, житловою площею 54.8 кв.м до складу якого входить : 1-1 кімната площею 14.2 кв.м, 1-2 - кімната площею 22.9 кв.м, 1-3 -кімната площею 17.7 кв.м. 1- 4 - кухня площею 14.8 кв.м., 1-5 - санвузол площею 7.8 кв.м, з верандою (літ а1) до складу якої входять: 1-6 - веранда площею 8.0 кв.м, (а3) вхідний майданчик, сарай - 5,35 кв.м, що складає 41/100 частини сараю «Б», 1/2 частину огорожі №1-4 , що розташований по [ADDRESS] . [PERSON] виділено у приватну власність житловий будинок (літ.А), загальною площею 98,8 кв.м, житловою площею 54.4 кв.м, а саме: 2-3 кімната площею 25,4 кв.м, 2-4 - коридор площею 4.0 кв.м, 2-5 котельня площею 2.9 кв.м., 2-6 - санвузол площею 4.8 кв.м, 2-7 - кімната площею 11.2 кв.м, 2-8 - кімната площею 17.8 кв.м., 2-9 - кімната площею 12.6 кв.м, погріб «П», 1/2 огорожі №1-4, що розташований по [ADDRESS] . Припинено право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Зобов`язано [PERSON] та [PERSON] отримати в органі місцевого самоврядування адреси виділених житлових будинків відповідно до даного рішення. Відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 24.05.2016 №59796461 (а.с.15 т.1) вбачається, що у власності [PERSON] знаходиться житловий будинок, загальною площею 85,4 кв.м, житловою площею 54.8 кв.м , розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області від 25.03.2016 №15 "Про присвоєння адреси на житловий будинок в [ADDRESS] (а.с.6 т.1) виконком селищної ради вирішив: присвоїти адресу житловому будинку, що розташований на земельній ділянці в [ADDRESS] , що належить [PERSON] [ADDRESS] . Згідно копії рішення 31 сесії 6 скликання Брацлавської селищної ради від 2012.2013 (а.с.93 т.1) "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по [ADDRESS] гр. [PERSON] " сесія селищної ради вирішила: надати гр. [PERSON] жительці смт. Брацлав, дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої за адресою: [ADDRESS] , що перебуває в її користуванні орієнтованою площею 0,0421 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згідно копії рішення 32 сесії 6 скликання Брацлавської селищної ради від 06.02.2014 (а.с.11 т1) "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по [ADDRESS] гр. [PERSON] " сесія селищної ради вирішила: надати гр. [PERSON] жительці смт.Брацлав дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої за адресою: [ADDRESS] , що перебуває в її користуванні площею 0,0388 га: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 0,0388 га. В 2014 році ПП «Центр земельних відносин» було виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] », про що свідчить її копія (а.с.94-111 т.1). Відповідно до матеріалів даної технічної документації вбачається, що ПП «Центр земельних відносин» було проведено кадастрову зйомку земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] та визначено її загальну площу, яка становить 0,0809 га. В результаті даної роботи виконано розподіл земельної ділянки між [PERSON] площею 0,0421 га та [PERSON] площею 0,0388 га., без погодження з [PERSON] . Відповідно до копії експлікації земельної ділянки по [ADDRESS] інвентарної справи Тульчинського МБТІ за 1988 рік (а.с.92 т.1) вбачається, що загальний розмір земельної ділянки 826 кв.м. Згідно копії висновку обстеження земельних ділянок в [ADDRESS] (а.с.141 т.1) вбачається, що комісія в присутності власників 30.07.2014 провела обстеження та візуальний огляд земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] , загальною площею 0,0809 га та зробила наступний висновок: співвласникам житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] вирішити спірне питання своїх часток земельної ділянки згідно ЗК України ст. 88, 89 за взаємною згодою або у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.09.2021 №НВ-1816184892021 (а.с.205 т.2) земельна ділянка, площею 0,0489 га, розташована за адресою: [ADDRESS] має кадастровий номер 0523055300:04:003:0110 та зареєстрована 03.09.2021 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 27.08.2021. Також позивачем-відповідачем [PERSON] надано до суду план поділу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0828 га між власниками гр. [PERSON] та [PERSON] , що розташована за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с.5 т.1), який не містить підписів його погодження. За даним планом визначено, що [PERSON] користується земельною ділянкою площею 0,0469, а [PERSON] - земельною ділянкою площею 0,0359 га. Таким чином, на підставі наявних в матеріалах справи доказах, судом встановлено, що на даний час між [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, частки якого виділені останнім в натурі. Оскільки вони в добровідьному порядку не можуть дійти згоди з приводу вирішення порядку користування земельною ділянкою, вони звернулися до суду для вирішення даного питання. Частиною 1 ст.88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Загальні правила вирішення спорів щодо порядку володіння й користування земельною ділянкою застосовуються також у випадку, коли належний особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди. Порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований належний співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, у зв`язку з чим при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або житловий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Відповідно до ч.1 та 3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За змістом ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частинами 1 та 2 ста.120 ЗК України передбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушень не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до роз`яснень, наданих судам у підпункті ґ п.18, п.18-1, п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», зазначено, що після 31.12.2001 право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31.12.2003, згідно зі ст.377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст.120 ЗК Законом України від 27.04.2007 - і згідно зі ст.120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. З метою вирішення питання щодо можливості визначення порядку користування спірною земельною ділянкою попереднім складом суду відповідно до ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 28.08.2018 (а.с.206 т.1) за клопотанням представника відповідача-позивача була призначена у справі судова земельно-технічна експертиза. Згідно висновку №045/18 судової земельно-технічної експертизи від 25.01.2019 (а.с.2-11 т.2) вбачається, що на підставі проведеного дослідження, наявних матеріалів цивільної справи та беручи до уваги результати проведеного натурального обстеження об`єктів дослідження, в зв`язку з виявленими невідповідностями експерт прийшов до висновку, що відсутня технічня можливість надати варіанти порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] між співвласниками житлового будинку та господарських будівель, розташованих на вказаній земельній ділянці, [PERSON] , частка якої становить 13/25 та [PERSON] , які належить частка 12/25, що графічно відображено на план-схемі в Додатку 1 до висновку. Також еспрерт зазначив, що при умові приведення координат крайніх поворотних точок меж земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] до фактичних меж, якими на час проведення експертизи користуються співвласники домоволодіння та визначення координат крайніх поворотних точок фактичних меж будівель та споруд житлового та господарського призначення, буде технічна можливість надати варіанти порядку користування земельною ділянкою розташованою по [ADDRESS] між співвласниками домоволодіння. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі статей 12, 81 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних та зустрічних позовних вимог і обставин, на які позивач-відповідач та відповідач-позивач посилаються в обґрунтування своїх вимог, покладається на них. Оцінюючи надані сторонами докази, суд згідно з положеннями статей 77, 79, 80 ЦПК України вважає ці докази недостатніми, оскільки на їх підставі неможливо встановити дійсні обставини справи. Визначити, яка сама загальна площа земельної ділянки, якою користуються сторони суд не має можливості, так як жодна із сторін не надала графічного матеріалу, або рішень органу місцевого самоврядування щодо даної земельної ділянки, де б зазначалась її загальна площа. При цьому судом враховано, що позивачем вказується у позові площа 0,0820 га, у плані поділу (а.с.5 т.1) вона є 0,0828 га, а ПП «Центр земельних відносин» визначена в розмірі0,0809 га. Окрім того, експерт можливих варіантів порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] суду також не надав. Відтак, суд позбавлений можливості визначити порядок користування спірною земельною ділянкою, в зв`язку з чим позовні та зустрічні позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Також не підлягають до задоволення зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині визнання за нею права на виготовлення технічної документації для приватизації земельної ділянки без погодження суміжного землекористувача з огляду на таке. Так, відповідно до вимог ч.1, 2, ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. У ст.106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. На виконання ст.106 ЗК України наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16.06.2010 за №391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. У пункті 3.13. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками від 18.05.2010 № 376 передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Аналіз вказаних норм свідчить, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 580/168/16-ц та від від 27.03.2019 у справі №703/183/15-ц . Отже, чинне законодавство України не передбачає обов`язку землекористувача надавати згоду на погодження меж суміжних земельних ділянок, а відтак в даному випадку зустрічні позовні вимоги до [PERSON] є безпідставними і [PERSON] вибрано невірний спосіб захисту своїх прав. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необгрунтованість та недоведеність позовних вимог позивачем - відповідачем та зустрічних позовних вимог відповідачем-позивачем та їх представників в заявлених ними межах та про відсутність правових підстав для їх задоволення. Разом з тим, суд звертає увагу сторін на те, що вони не позбавлені права дійти згоди між собою щодо визначення порядку користування земельної ділянки або звернутися із цього питання до суду в загальному порядку у випадку недосягнення згоди, однак при упорядкуванні технічної документації. Оскільки в задоволенні позову та зустрічного позову відмовлено, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем - відповідачем та відповідачем - позивачем, не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed