Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Представник позивача, Воронцова М.В., діючи на підставі довіреності та в інтересах АТ «Укрсоцбанк», звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача, [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь Акціонерного товариства „Укрсоцбанк" заборгованість в розмірі 12616, 82 грн, а саме: розмір інфляційних витрат за кредитом - 3766,70 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 4768,52 грн., розмір 3 % річних на основну заборгованість - 4081,60 грн.. З позову виходить, що 28 лютого 2008 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк" було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 941/7-14, відповідно до якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 81000 грн. зі сплатою 14 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 23.02.2023 року на умовах, визначених договором кредиту. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, 28.02.2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк" та [PERSON] було укладено іпотечний договір відповідно до якого остання передала банку в іпотеку наступне майно, а саме: жилу двокімнатну квартиру, житловою площею 30,5 кв.м., загальною площею 50,2 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У порушення умов договору, позичальник [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 22.03.2017 року заборгованість по кредитному договору від 28.02.2008 року становила 251 584,21 грн,. а саме: 79641,00 грн. - заборгованість за кредитом, 93891,85 грн. - заборгованість за відсотками, 25874,49 грн.- пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 28678, 58 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 11149,75 грн. - інфляційні витрати за кредитом, 12348,54 грн. - інфляційні витрати за відсотками, що призвело до звернення ПАТ „Укрсоцбанк" за захистом своїх прав до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до майнового поручителя - [PERSON] , третя особа - [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. 07 березня 2018 року рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області по справі № 732/570/17 було задоволено позовну заяву ПАТ „Уксоцбанк" до [PERSON] , третя особа - [PERSON] . В рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством „Укрсоцбанк" за кредитним договором № 941/7-14 від 28 лютого 2008 року в сумі 197 031 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, житловою площею 30,5 кв.м., загальною площею 50,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору міни від 03.09.2002 року, що є предметом іпотеки за договором іпотеки від 28.02.2008 року, укладеним між АКБ СР „Укрсоцбанк" та [PERSON] , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з початковою ціною продажу іпотеки в сумі 281 371 грн., визначеною оцінкою майна № С357 від 08.12.2017 року. 29 травня 2018 року постановою апеляційного суду Чернігівської області апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 07 березня 2018 року змінено в частині визначення суми заборгованості в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, зменшивши загальну суму заборгованості з 197031 грн. до 173532 грн., за рахунок виключення з вказаної суми 11149 грн. 75 коп. інфляційних витрат за кредитом та 12348 грн. 54 коп. інфляційних витрат за процентами. Виконавче провадження за виконавчим листом № 732/570/17, виданого Городнянським районним судом Чернігівської області 12.06.2018 року станом на сьогодні завершено. Проте, оскільки заборгованість за кредитним договором № 941/7-14 від 28 лютого 2008 року була стягнута станом на 22.03.2017 року, а рішення фактично виконано лише у листопаді 2018 року, АТ „Укрсоцбанк" вважає, що за період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3 % річних та інфляційні витрати. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 20.03.2019 року заборгованість [PERSON] за неналежне виконання умов Кредитного договору № 941/7-14 від 28 лютого 2008 року становить: розмір інфляційних витрат за кредитом - 3766,70 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 4768,52 грн., сума 3 % річних на основну заборгованість - 4081,60 грн.. 14 травня 2019 року представник відповідача, [PERSON] , діючи на підставі довіреності від 05.04.2016 року, надав до суду відзив на позовну заяву, де зазначає, що відповідач по даній справі [PERSON] не згодна з позовними вимогами у зв`язку з наступним. В позові позивач посилається, що заборгованість за кредитним договором № 941/7-14 стягнута станом на 22.03.2017 року. На думку відповідача, вказане не відповідає дійсності. Як вбачається з матеріалів справи, постанова Апеляційного суду Чернігівської області була проголошена і вступила в дію 29.05.2018 року і, на думку відповідача, це є остання дата з якої можуть нараховуватися штрафні санкції за невиконання умов договору на суму, визначену у цій постанові - 173532, 85 грн. Представник відповідача також зазначає, що вищезгаданою постановою вже було стягнуто як суму боргу за кредитним договором № 941/7-14, так і штрафні санкції з відповідача. Також позивачем не надано дати подачі заяви про відкриття виконавчого провадження та постанови про його відкриття з метою з`ясування того моменту, коли позивач звернувся з заявою про примусове виконання рішення до приватного виконавця. Також представник відповідача звертає увагу суду на те, що в позовній заяві всі розрахунки банку беруться з урахуванням суми першого позову - 197031, 14 грн., а не з 173532,85 грн, яку було встановлено рішенням суду ІІ інстанції, що є введенням суду в оману. На сьогоднішній день відповідач та третя особа виконали всі взяті на себе зобов`язання перед позивачем, сплатили всю суму боргу, яка була визначена постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 29.05.2018 року і тому представник позивача вважає такі вимоги такими, що не підлягають задоволенню. У зв`язу з вищевикладеним, представник відповідача просить суд відмовити в у повному обсязі у задоволенні позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала і просила суд позов задовольнити з підстав викладених у позові. Посилається, що внаслідок пред"явлення вимоги про повернення кредиту, банк не позбавлений права захисту своїх інтересів згідно положень частини 2 статті 625 ЦК України, а саме кредитор отримав право нараховувати 3 % річних від простроченої суми кредиту та інфляційні втрати. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні захищала своє право на квартиру (предмет іпотеки), вказувала, що всі доступні кошти були залучені на покриття боргу, проте банк постійно пред`являє нові вимоги. Суд, заслухавши пояснення сторін і третьої особи, дослідивши наявні у справі докази, визначившись з нормою права, що підлягає до застосування до правовідносин сторін, прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 28 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ „Укрсоцбанк", та [PERSON] було укладено договір про наданна невідновлювальної кредитної лінії № 941/7-14. Відповідно до вищевказаного договору банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 81000 гривень, зі сплатою 14 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту - 23.02.2023 року. Для забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, 28.02.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк„ та [PERSON] було укладено Іпотечний договір відповідно до якого остання передала банку в іпотеку жилу двокімнатну квартиру, житловою площею 30,5 кв.м., загальною площею 50,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 07 березня 2018 року було задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством „Укрсоцбанк" за кредитним договором № 941/7/14 від 28 лютого 2008 року у сумі 197031 гривня14 копійок, що складається з: 79641 гривень - заборгованість за кредитом, 93891 гривня 85 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом, 11149 гривень 75 копійок - інфляційних витрат за процентами, взернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 30,5 кв.м. загальною площею 50,2 кв.м., яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору міни від 03.09.2002 року, що є предметом іпотеки за договором іпотеки від 28.02.2008 року, укладеним між АКБ СР „Укрсоцбанк" та [PERSON] , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з початковою ціною продажу предмета іпотеки в сумі 281371 грн., визначеного оцінкою майна № С357 від 08.12.2017 року. Також вищевказаним рішенням було стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк" в повернення понесених судових витрат на сплату судового збору в сумі 2122,17 грн. та витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 3168,00 грн., а всього було стягнуто 5290, 17 грн. в повернення судових витрат. Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 29 травня 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково. Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 07 березня 2018 року було змінено в частині визначення суми заборгованості в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, зменшивши загальну суму заборгованості з 197031 грн. 14 коп. до 173532 грн. 85 коп., за рахунок виключення з вказаної суми 11149 грн. 75 коп інфляційних витрат за кредитом та 12348 грн. 54 коп. - інфляційних витрат за процентами. Також рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 07 березня 2018 року було змінено в частині визначення суми судових витрат, зменшено суму стягнутого судового збору з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк" з 2122,17 грн до 1600 грн., а всього загальну суму судових витрат з 5290,17 грн. до 4768,00 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Проте, в частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат відмовлено з підстав передчасності таких вимог, тому існування рішення суду апеляційної інстанції не може вважатись протиправним порушенням провадження у новій справі. Предметом даного судового спору у новій справі є стягнення Позивачем з Відповідача нарахованих за ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох процентів річних за наступний, після розглянутого та вирішеного у рішенні суду періоду та до погашення Відповідачем заборгованості. У згаданому вище рішенні, в судовому порядку встановлено обставину, що Відповідач є порушником грошового зобов`язання, що виходячи з положень ЦК України є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та, зокрема, у вигляді нарахування та стягнення втрат від інфляції та трьох процентів річних за ст. 625 ЦК України до погашення заборгованості. Із залучених до справи доказів та відповідно до підтверджених обома сторонами обставин, встановлено, що рішення суду виконано у листопаді 2018 року. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У даному випадку, зобов`язання між сторонами виникло з Договору, за яким Відповідач зобов`язався розрахуватися з Позивачем на умовах, визначених сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. При цьому, сплата трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК . Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Розрахунки втрат від інфляції та 3% річних судом перевірено та визнано обґрунтованим, оскільки розраховані Позивачем санкції не перевищують дозволені до стягнення згідно з законом, а їх розмір є доведеним залученими Позивачем до справи розрахунком(а.с.26). Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12). Зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012). Так, згідно п.2.4 Договору між «Укрсоцбанк» та [PERSON] від 28.02.2008 (а.с.8-10) нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує дню повернення заборгованості. У пункті 3.3.5 Договору сторони узгодили, що позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитору проценти і комісії в розміроі, передбаченому п.1.1.1 Договору, та в порядку, визначеному в п.п. 2.5, 2.7 цього Договору. При цьому згідно п.4.2 та п. 4.3 Договору за порушення Позичальником зобов`язань за п. 3.3.5 у позичальника виник обов`язок погасити всі Транші кредиту та сплатити проценти за фактичне використання кредиту та нараховані санкції. Згідно зі статтями 627, 628 та 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 525, 526 зазначеного Кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Тому хибним є посилання представника відповідача, що у відсотках, банк протиправно наводить неправомірний розрахунок. Крім, законодавчого врегулювання необхідно виходити з умов довогору та прав кредитора на стягнення відсотків, пов'язаних з неправомірним, незаконним користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання. До того ж на будь-яке грошове зобов`язання поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України в тому числі і на зобов`язання щодо виконання рішення суду майнового характеру. Аналогічні висновки підтверджені Верховним судом у постановах від 24 січня 2019 року по справі № 758/5545/16-ц, від 23 січня 2019 року по справі № 320/7215/16-ц, від 15 січня 2019 року по справі № 910/17566/17, які згідно до ч.4 статті 263 ЦПК України враховує суд при виборі і застосуванні норми права Згідно матеріалів виконавчого провадження (а.с.75-81), наданого [PERSON] - приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області , встановлена, що постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята 31.07.2018, предметом виконання є стягнення суми боргу з відповідача на користь позивача. 13.12.2018 виконавчий лист повернуто стягувачу. Хибним є твердження представника відповідача, що відшкодування інфляційних витрат банк може пред`являти протилежній стороні з часу відкриття провадження у справі. Чинним цивільним кодексом передбачено добросовісність виконання забов`язань і свобода договору, а тому при чинних умовах добровільно укладеного договору, в тому числі станом на 22.03.2017, як визначено судовим рішенням у відповідача, який не мав права односторонньо відмовитись від кредитних зобов`язань вже існував відповідний обов`язок. При зміні чи скасуванні судового рішення в апеляційній інстанції, відповідач мав право застосувати поворот виконання, однак з метою запобігти перебігу інфляційних процесів, мав діяти з урахуванням принципу своєчасності. Щодо спору між сторонами про кінцеву дату виконання грошового зобов`язання суд керується положенням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", згідно якого моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Тому доведеною є дата вказана позивачем Таким чином, датою виконання є 26.11.2018. З наведеного одночасно випливає, що банк неправомірно включив у розрахунок про стягнення з [PERSON] відсотків за грудень 2018, січень 2019, лютий 2019 в сумі 410,06 грн (чотириста десять гривень шість копійок) і в цій частині позовних вимог слід відмовити. Стороною позивача при подачі позову до суду сплачено судовий збір який підлягає стягненню з відповідача пропорційно до частини задоволених позовних вимог, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial