Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах малолітньої дитини: [PERSON], 2014 р.н., звернувся до суду з даним позовом в якому просить суд винести рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], проживаючу за адресою: [ADDRESS] відносно її малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], вихованки Комунального закладу Сумської обласної ради - Хоружівського центру соціально - психологічної реабілітації дітей області. Представник позивача, Недригайлівська районна державна адміністрація Сумської області, як орган опіки та піклування, [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та пояснила суду, що у відповідачки рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 04 жовтня 2016 року відібрано її малолітню дитину [PERSON], [INFO], без позбавлення останньої батьківських прав. З 12 травня 2015 р. по 07 вересня 2017 р. перебувала у Сумському обласному спеціалізованому будинку дитини. 07 вересня 2017 р. дівчинка була переведена до Комунального закладу Сумської обласної ради - Хоружівського центру соціально - психологічної реабілітації дітей області. За час перебування дитини в Сумському обласному спеціалізованому будинку дитини та КЗ СОР - Хоружівський центр соціально - психологічної реабілітації дітей області, мати дитини навідувалась тільки тричі. На даний час дитина перебуває в сім'ї опікуна [PERSON]. Мати дитини не цікавиться життя та здоров'я своєї доньки. У зв'язку з цим, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки, [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] проживає на території Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області без реєстрації. Вона перебуває на обліку у сільській раді як сім'я, що потрапила в складну життєву ситуацію згідно рішення виконкому у зв'язку з неналежним виконанням матір'ю своїх батьківських обов'язків. Представник третьої особи, КЗ СОР - Хоружівський центр соціально - психологічної реабілітації дітей області, в судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 206 ЦПК України (Закон, ВР України, від 03.10.2017, № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів") у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, заслухавши доводи представника позивача, пояснення відповідача, представника третьої особи, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 04 жовтня 2016 року відібрано малолітню дитину [PERSON], [INFO], у матері [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] без позбавлення останньої батьківських прав. Рішення набрало законної сили 15 жовтня 2016 р. та ніким не оскаржувалось (а.с.11-12). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідачка по справі [PERSON] за час перебування доньки, [PERSON], у Сумському обласному спеціалізованому будинку дитини та КЗ СОР - Хоружівський центр соціально - психологічної реабілітації дітей області, навідувалась тільки три рази. Як вбачається із довідки виданої виконавчим комітетом Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, гр. [PERSON], [INFO], перебуває на обліку у сільській раді як сім'я, що потрапила в скрутну життєву ситуацію згідно рішення виконкому від 22.03.2016 р. за №3/03 у зв'язку з неналежним виконанням матір'ю своїх батьківських обов'язків (а.с.36). За ввесь час перебування дитини мати жодного разу їх не піклувалася про її фізичний та духовний розвиток дитини, не виявляла інтересу до її внутрішнього світу, не цікавилася її здоров'ям та емоційним станом. В матеріалах цивільної справ мається висновок Недригайлівської районної державної адміністрації Сумської області, як органа опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] (а.с.40-41). Ч. 3 ст. 51 Конституції України визначає, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що сім'я є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. На підставі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно пливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (з наступними змінами та доповненнями) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Враховуючи обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконує своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини, а саме: матеріально її не забезпечує, не спілкується з нею, що порушує її нормальне самоусвідомлення, не цікавиться її життям, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання доньки [PERSON]. Відповідно до Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подачу до суду позовної заяви з вимогою немайнового характеру становить 640 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України (Закон, ВР України, від 03.10.2017, № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів") судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те що сторона позивача звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то сплата судового збору на користь держави покладається на відповідача тобто з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Outcome: approved