Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третьої особи Реєстраційної служби Воловецького районного управління юстиції про поділ майна, набутого під час шлюбу. Свій позов мотивувала тим, що з відповідачем по справі вона уклала шлюб 08.05.2004 року. Від наного шлюбу в них народився син, [INFO]. 2012 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування в шлюбі подружжям було придбано житловий будинок в [ADDRESS] разом з земельною ділянкою. Згідно зменшених позовних вимог, просить суд визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку та земельної ділянки в [ADDRESS] та стягнути на свою користь судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з"явилися. При цьому, клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи для мирного врегулювання спору, суд до уваги не бере, зважаючи на заперечення представника позивача, і розцінює, як спосіб затягування розгляду справи, яка в провадженні суду перебуває з 25.09.2013 року і вже неодноразово відкладалася на клопотання представника відповідача [PERSON] Представник третьої особи Реєстраційної служби Воловецького РУЮ на розгляд справи не з"явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 14.09.2012 року шлюб між сторонами, укладений 08.05.2004 року- розірвано (а.с.47). Згідно договору купівлі-подажу серії ВКА №443706 від 28.09.2007 року [PERSON] придбав житловий будинок за [ADDRESS] (а.с.133) та зареєстував право власності на дане домоволодіння, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.10.2007 року (а.с.137) . Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Згідно ст.60 Сімейного Кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо,) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час сумісного шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права сумісної власності подружжя. Вимогами ст. 69 цього ж Кодексу передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належать їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В силу ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідачем в письмових запереченнях на позов від 26.12.2013 року (а.с.106-109), визнано факт придбання подружжям 28.09.2007 року житлового будинку за адресою [ADDRESS], а також набуття права власності на земельну ділянку за даною адресою згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК №642540, виданого 05.08.2010 року. Окрім цього, на підставі ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а тому суд не бере до уваги твердження відповідача про знищення житлового будинку, придбаного на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2007 року, оскільки доказів на підтвердження даного факту суду не надано. Вирішуючи позов в частині визнання права власності на 2/3 частини предмету позову, суд вважає, що підстав для збільшення частки майна позивачці в розумінні ч.3 ст.70 СК України на час розгляду справи не встановлено, позивачем не надано доказів на підтвердження даної вимоги, а тому в цій частині позову слід відмовити. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання об"єктом спільної сумісної власності подружжя житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна- підлягають до задоволення. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір в сумі 806, 40 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України. В задоволенні решти позову слід відмовити за недоведеністю на час розгляду справи у суді.

Outcome: partial