Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

[PERSON], діючи в інтересах [PERSON], звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт родинних відносин, а саме: факт того, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір'ю [PERSON], а також встановити факт належності заявниці до польської національності, відомості про яке внести до актового запису про народження заявниці. Вказані вимоги мотивував тим, що [PERSON] народилася [INFO] року в с. Шманьківці Чортківського району Тернопільської області. Батько - [PERSON], капрал 5 піхотного полку другої танкової дивізії Війська Польського загинув під час Великої Вітчизняної війни у місц. Боруйско та похований у м. Дравско Поморське, воєв. Західнопоморське, Польща. Книги записів щодо актового запису про народження [PERSON] не збереглися, а сам запис був поновлений Чортківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Після реєстрації шлюбу заявниця змінила прізвище із «[PERSON]» на «[PERSON]». Батьки заявниці - [PERSON] за національністю є поляк, мати - [PERSON] - українка. Встановлення юридичного факту про батьків заявниці та національність її батька надасть можливість підтвердити своє польське коріння, а також дозволить безкоштовно отримати лікування у Польщі. Оскільки вирішити вказані питання в позасудовому порядку не можливо, заявниця вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення таких фактів. Просив встановити факт того, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір'ю [PERSON], а також встановити факт належності [PERSON] до польської національності та внести зміни до актового запису про її народження за № 04 від 11 листопада 2017 року складеного Чортківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, доповнивши відомості про національність батьків, а саме: в графі "національність батька" зазначити - "поляк", в графі "національність матері" зазначити - "українка". Заявниця та її представники в судовому засіданні заяву підтримали, просили задовольнити. Представник заінтересованої особи надав до суду заяву про розгляд справи без його участі; проти задоволення заяви не заперечував, покладаючись на компетентність суду. Суд, заслухавши заявницю та її представників, покази свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Згідно паспортних даних (паспорт серії [NUMBER], виданий 11 листопада 1998 року Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області) [PERSON] народилася [INFO] року в с. Шманьківці Чортківського району Тернопільської області. У відповідності до поновленого повторного запису згідно свідоцтва про народження (серія [NUMBER]), виданого 11 листопада 2017 року Чортківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON] народилася [INFO] року в с. Шманьківці Чортківського району Тернопільської області. Відповідно до записів, здійснених у свідоцтві про народження, актовий запис вчинено 11 листопада 2017 року під № 04. У відомостях «Батько», «Мати» - записи відсутні. Зміна прізвища заявниці [PERSON] із «[PERSON]» на «[PERSON]» відбулося внаслідок укладення шлюбу з [PERSON] (свідоцтво про одруження [NUMBER], видане 25 лютого 1964 року), місце реєстрації шлюбу - с. Шманьківці Чортківського району Тернопільської області. Згідно відомостей з погосподарських книг виконавчого комітету Шманьківської сільської ради Чортківського району Тернопільської області за 1944-1946 роки, 1947-1949 роки, 1950-1953 роки, 1953-1955 роки, 1955-1957 роки, 1958-1960 роки, 1961-1963 роки вбачається, що головою домогосподарства була [PERSON], народжена 1905 року у квітні місяці, яка мала склад сім'ї, до якого входили зокрема: [PERSON] - син, [INFO], [PERSON] - донька, [INFO]. Що стосується ім'я «[PERSON]», то у суда бачення таке, що «[PERSON]» та «[PERSON]» це одне і теж ім'я, так як вважає, що ім'я «[PERSON]» використовувалося у побуті в своєму скороченому варіанті, а записи до погосподарських книг вносилися зі слів. Згідно цих записів, зокрема, рік народження [PERSON] в усіх записах вище перелічених погосподарських книг зазначений 1942-ий рік. Однак, записи в цих книгах, зокрема за 1947-1949 роки та 1950-1953 роки містять запис повної дати (число, місяць та рік) народження - [INFO] року, що дає підстави вважати, що заявниця та особа, стосовно якої здійснено записи в погосподарські книги є однієї і тією ж особою. Із листа-роз'яснення завідувача Білозерського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області вбачається, що 2 травня 2018 року до відділу звернулася [PERSON] із питанням щодо внесення змін до поновленого актового запису про народження № 04 від 11 листопада 2017 року, складеного Чортківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на [PERSON], у зв'язку із доповненням відомостей про батьків та їх національність: «Батько - [PERSON], поляк», «Мати - [PERSON], українка». Однак отримала відмову з тих підстав, що батьки заявниці документально не підтверджені, а також, згідно діючого законодавства, національність не є компетенцією відділу. Крім того, допитана в якості свідка [PERSON] показала, що [PERSON] є її тіткою. Їй відомо, що її батько - [PERSON] народився в с. Шманьківці Чортківського району Тернопільської області. Зі слів тітки - [PERSON], їй відомо, що її батько [PERSON] та дід були поляками. У відповідності п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами. Стосовно заявленої вимоги щодо встановлення факту належності заявниці до польської національності, суд вважає, що ця вимога задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Стаття 315 ЦПК України, передбачає перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку. Суд звертає увагу, що даний перелік не є вичерпним і в судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно зіст. 315 ЦПК України, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Згідно п.п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Статтею 300 ЦК України, встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність і має право на збереження своєї національної культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Статті 1 та 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 26 червня 1992 року гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної свідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилаєтьсяяк на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Національністю є приналежність особи до нації, держави або народу. Оскільки Свідоцтво про народження вже не містить дані про національність батьків, тому встановити чи довести свою національність чи етнічну приналежність в сучасній Україні на основі офіційних юридичних документів неможливо, приналежність особи до нації в сенсі етнічної групи (групи людей, які поділяють спільну етнічну самосвідомість, мову, культуру, походження, історію і т. д.), вочевидь слід доводити неспростовними доказами, як от: спілкування мовою певного етносу, сповідування його культурних, релігійних традицій, знання його історії та вшанування урочистостей, котрі традиційно святкуються особами певної етнічної групи, тощо. Крім цього, відповідно до Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року, втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи. Із повторно поновленого запису у свідоцтві про народження, виданого Чортківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 11 листопада 2017 року, за відповідним актовим записом № 04 вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] року в с. Шманьківці Чортківського району Тернопільської області. Проте, вказане не підтверджує приналежність заявниці до польської національності. Інших доказів приналежності до польської національності заявниця не надала. Окрім цього, акцентуючи на національності свого батька, [PERSON] не доведено належними, допустимими і достатніми доказами власну приналежність до польського етносу (спілкування мовою певного етносу, сповідування його культурних, релігійних традицій, знання його історії та вшанування урочистостей, котрі традиційно святкуються особами певної етнічної групи, тощо). До того ж суд вважає за необхідне наголосити на наступному. Як зазначено вище, згідно ст. ст. 293, 315 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зазначений перелік справ не є вичерпним, проте із змісту зазначених вище норм вбачається, що суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника правові наслідки. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до статей 255, 271 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до Закону України «Про національні меншини в Україні», який проголошує рівність політичних, соціальних, економічних та культурних прав і свобод громадян України - незалежно від їх національного походження, та враховуючи, що за чинним українським законодавством жодний документ, що посвідчує особу громадянина, його національності не визначає факт належності особи до певної національності не має юридичного значення, а тому цей факт не може бути встановлений в судовому порядку, відповідно до ст. 293 ЦПК України. Така позиція висловлена в узагальненні Верховного Суду України «Судова практика огляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 01 січня 2012 року», в п.п. 11 п. 4 якого зазначено, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо належності особи до певної національності. Надану заявницею довідку № 115585/17 від 9 грудня 2016 року, яку видано генеральним директором Національного комітету Товариства Червоного Хреста України та з якої вбачається, що за повідомленням Польського Червоного Хреста [PERSON], капрал 5 піхотного полку 2 танкової дивізії Війська Польського загинув [INFO] року у місу. Боруйско, похований на військовому цвинтарі 1 Армії Війська Польського у м. Дравско Поморське, вул. 11 Полку піхоти, могила № 1/15, воєв. Західнопоморське, Польща, суд не може взяти до уваги та оцінити його в якості доказу для встановлення факту родинних відносин загиблого [PERSON]. Отже, в задоволенні заяви в частині встановлення факту приналежності до польської національності слід відмовити. Дослідив та оцінив усі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви, так як суду надано достатньо доказів вважати, що заявниця [PERSON] є донькою [PERSON]. Крім того, суд схильний також вважати, що [PERSON] є батьком заявниці [PERSON] Приходячи до висновку про те, що [PERSON] є батьком [PERSON], суд зважає і на те, що актовий запис про народження заявниці не зберігся, а також не збереглися в сільській раді погосподарські книги до 1944 року (тобто довоєнні роки), а наявні за період коли [PERSON] перебував в лавах армії, за інші роки - відсутні, а враховуючи, що мати та батько заявниці носили спільне прізвище, заявниця зазначена по батькові «[PERSON]», суд вважає, що є всі підстави для встановлення факту родинних відносин. На підставі викладеного,

Outcome: partial