Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS], що накладений 06.07.2016 р. Відділ державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження №51556101 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (номер запису про обтяження 15269363). Представник позивача в судове засідання не зявився, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи, справу просив розглядати в його відсутність, про що надав суду заяву. Відповідач у судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. 3-я особа проти задоволення позову заперечувала, оскільки арешт був накладений за заявою позивача і відповідно до законодавства. У судовому засіданні досліджені докази: копія виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги; договір купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 р.; копія додаткового договору №1 від 17.07.2012 р. до договору купівлі-продажу прав вимоги; копія акту приймання-передачі прав вимоги; копія кредитного договору №1204/0908/45-025 від 16.09.2008 р.; копія іпотечного договору №1204/0908/45-025-Z-1 від 16.09.2008 р; копія Витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек; копія Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна; копія Інформаційної довідки; копія відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна; копія виконавчого листа від 16.02.2016 р.; копія звернення. Суд, дослідивши докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 16 вересня 2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір №1204/0908/45-025, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 13260 доларів США. 16 вересня 2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем був укладений іпотечний договір, відповідно до якого, на забезпечення основного зобовязання, в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] Зазначене обтяження було зареєстровано у Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер 7918272). 25.05.2012 р. між ПАТ «Сведбанк», що виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу, виступає правонаступником по всіх правах і зобовязаннях АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх ПАТ «Дельта Банк», а ПАТ «Дельта Банк» погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. В свою чергу 15.06.2012 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі прав вимоги №937, відповідно до п.2 якого ПАТ «Дельта Банк» погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх ПАТ «Альфа-Банк», а ПАТ «Альфа-Банк» погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулась заміна кредитора, а саме ПАТ «Альфа-Банк» набуло статус нового кредитора/стягувача. Окрім цього, згідно витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 30.07.2012 р. (реєстрація змін), з реєстраційного запису №7918358, внаслідок відступлення прав, вилучено іпотеко держателя ПАТ «Дельта Банк» та додано іпотеко держателя ПАТ «Альфа-Банк». Тому, на даний момент ПАТ «Альфа-Банк» має право звернутись з позовом про зняття арешту, оскільки виступає іпотеко держателем майна, що передано в іпотеку в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором. Через систематичне невиконання боржником умов кредитного договору утворилась значна заборгованість. 16.02.2016 р. Лисичанським міським судом Луганської області видано виконавчий лист про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 232002,1 грн. Через неспроможність виконання зобовязань по кредитному договору, відповідач, згідно заяви передав предмет іпотеки позивачу з метою добровільної його реалізації та спрямування коштів від продажу на погашення заборгованості по кредитному договору. 06.07.2016 р. ВДВС Лисичанського МУЮ в рамках виконавчого провадження №51556101 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на нерухоме майно, що знаходиться в іпотеці у позивача. Вказаний арешт був накладений за письмовою заявою самого позивача (а.с.67) про арешт всього належного боржнику (відповідачу по справі) майна. При цьому позивач не вказав, що просить не включати до складу майна, що підлягає арешту, предмет іпотеки. За змістом позову та позовними вимогами порушенням своїх прав позивач вважає накладення арешту на предмет іпотеки, яке було здійснено не відповідачем у справі, а 3-ю особою. Оскільки відповідно до ст.ст.11, 33 ЦПК України суд розглядає справи у межах позовних вимог і без відповідного клопотання позивача не може провести заміну неналежного відповідача по справі, предявлення позову до особи, яка не здійснювала дій, що на думку позивача порушили його права, є підставою для відмови у задоволенні позову за безпідставністю вимог. Також суд вважає необхідним зазначити наступне. На підставі ст.52 ч.1 Закону "Про виконавче провадження" в редакції на час накладення арешту (далі - Закон) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до ст.57 ч.1, 2 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Згідно ст. 54 ч.1, 8 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" Закон України «По іпотеку» не містить заборони на накладення арешту органами ДВС на предмети іпотеки. З аналізу наведених норм вбачається, що звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки, включає в себе комплекс дій, в якому накладення на нього арешту є першим кроком, який не є протиправним, оскільки не порушує прав іпотекодержателя на вчинення дій, направлених на реалізацію майна, що є предметом іпотеки, для задоволення вимог іпотекодержателя. Тим більш, що по справі його особа співпадає з особою стягувача у виконавчому провадженні, а предмет іпотеки є забезпеченням зобовязання, за яким і постановлене рішення суду, за яким виданий виконавчий лист. Позивачем не надано доказів вчинення будь-яких інших дій стосовно арештованого предмету іпотеки, направлених на його реалізацію, та доказів можливості вчинення їх у майбутньому, тому позов не підлягає задоволенню і з цих підстав. Не надано суду і доказів того, що позивач звертався до 3-ї особи із заявою про зняття арешту з предмету іпотеки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed