Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] . [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Бештинарський О.В., Рівненське обласне відділення Фонду захисту прав інвалідів в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на ім"я [PERSON] у вигляді 51/100 частки домоволодіння в [ADDRESS] , визнати недійсним договір дарування частки домоволодіння від 19 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 51/100 частку спадкового майна. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що після смерті своєї дружини [PERSON] позивач у передбачений законом строк звернувся до другої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка складається із 51/100 частини будинковолодіння по [ADDRESS] . У видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмолено у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючого документу. Згодом йому стало відомо про те, що на вказане спадкове майно свідоцтво про право на спадщину отримала [PERSON] , яка згодом подарувала спірні 51/100 будинковолодіння в [ADDRESS] своїй дочці [PERSON] . Вважає, що видачею свідоцтва про право на спадщину [PERSON] порушено його право на спадкування, а тому просить задовільнити позовні вимоги. Позивач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилась, відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] позовні вимоги не визнали, подали до суду відзив на позов, у якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Бештинарський О.В., представник Рівненського обласного відділення Фонду захисту прав інвалідів в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. В ході судового розгляду встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння [PERSON] належало ціле домоволодіння [ADDRESS] . (а.с. 177). Відповідно до довідки, що видана 19.05.2015 року за № 01-11/757 управлінням містобудування та архітектури ВК РМР розпорядженням міської управи Рівненської міської ради народних депутатів від 25.05.1993 року № 541-р "Про перейменування вулиць і площ м. Рівного" вул. Тупікову перейменовано на вул. Погоринську. (а.с. 176). Відповідно до договору дарування від 27 лютого 1991 року [PERSON] подарував а [PERSON] прийняв у дар 49/100 частину будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] . За даним договором в постійне користування [PERSON] відходить частина будинку, яка складається із 2-1 коридора, 2-2 кухні, 2-3,2-4,2-5 жилих кімнат, 2-6 ванної, в - літньої кухні, В - сарая, Д - вбиральні, а2 - вхідного ганку, пг/в - погреба. (а.с. 19-20). У вказаній частині будинку син [PERSON] [PERSON] проживав зі своєю сім"єю, що складається із дружини [PERSON] та доньки [PERSON] 10 березня 2003 року [PERSON] подарував своїй доньці [PERSON] належну йому частину будинковолодіння відповідно до договору дарування. У іншій 51/100 частині будинковолодіння проживав, як вбачається із пояснень сторін, [PERSON] із дружиною [PERSON] , сином [PERSON] та його сім"єю. [INFO] помер [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 13.08.1996 року. (а.с. 14). У 51/100 частині будинку після його смерті залишилась проживати його дружина [PERSON] та син [PERSON] із сім"єю, що складається із дружини [PERSON] та сина [PERSON] Заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не подавав, що сторонами не оспорюється. Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У відповідності до статті 525 ЦК УРСР (в ред.1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. У відповідності до статті 529 ЦК УРСР (ред.1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Дружина власника 51/100 частини спірного будинковолодіння [PERSON] [PERSON] та його син [PERSON] , проживаючи спільно із спадкодавцем до дня його смерті і надалі, фактично вступили в управління та володіння майном, а отже прийняли спадщину у вигляді Ѕ частини спірної частини будинковолодіння кожен. [INFO] [PERSON] , мати [PERSON] померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . (а.с. 173). Фактично проживаючи із сім`єю, що складалась із дружини [PERSON] та сина [PERSON] у спірній 51/100 частині будинковолодіння [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті матері та успадкував її Ѕ частку спірної 51/100 частини будинковолодіння. Заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори спадкоємці після смерті [PERSON] не подавали, документи на право власності як на спадкове майно спадкоємцем [PERSON] , який фактично прийняв спадщину, не оформлялися. Згідно з п.п.1,4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 01.01.2004 року. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. [INFO] помер [PERSON] , син [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 27.02.2004 року (а.с. 175). [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , що видане 10 квітня 2007 року, який був фактичним власником 51/100 частки домоволодіння, оскільки після смерті матері, проживаючи у даній частині будинку, прийняв у володіння та користування дану частку, не заявив про відмову від неї. Оскільки син [PERSON] [PERSON] помер до смерті батька, єдиною спадкоємицею після смерті свого чоловіка була [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину у вигляді 51/100 частки домоволодіння, в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки була зареєстрована та проживала за вказаною адресою, що не заперечується сторонами. Інших спадкоємців, які б мали право на спадщину чи за законом чи за заповітом не було, ніхто із заявами про вступ у спадщину не звертався. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Положення статті 1218 ЦК України встановлює, що до складу спадщини входять всі усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 18 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції (а.с. 12). Як встановлено судом з показів допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] позивач у справі та [PERSON] проживали спільно та вели спільне господарство з 2009 року. Факт спільного проживання позивача [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] підтвердили також свідки [PERSON] , позивач [PERSON] , який був допитаний судом в якості свідка. Окрім того, допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] , повідомила суду, що позивача вона знала до 2015 року як співмешканця [PERSON] [PERSON] [INFO] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] , який проживав з нею спільно до її смерті, здійснив обряд поховання, проживав у спірній частині будинку і після смерті дружини, що стверджується висновками за розглядом матеріалів за зверненням [PERSON] ЄО № 14795 від 08.07.2015 року, ЄО № 15570 від 16.07.2015 року, висновком за розглядом матеріалів ЄО № 287 від 04.01.2016 року. (а.с. 77-80). [PERSON] звернувся до Другої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з роз`яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до положень ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Частиною 1статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом достовірно встановлено, що оспорюване позивачем свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 вересня 2016 року було видане лише на ім`я [PERSON] , котра за змістом вказаного свідоцтва спадкує усе майно спадкодавця [PERSON] , яке складається із 51/100 частки домоволодіння за номером [ADDRESS] . (а.с. 188). У вказаному свідоцтві про право на спадщину № 822 зазначено, що спірна частка домоволодіння належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Виконавчим комітетом Рівненської міської ради Рівненської області 02 січня 1989 року на підставі рішення № 336 від 14 грудня 1988 року. Проте слід зазначити, що власником домоволодіння на підставі зазначеного свідоцтва про право власності був [PERSON] , батько [PERSON] Останній спадщину після смерті батька [PERSON] , матері [PERSON] , брата [PERSON] не прийняв, оскільки заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав, у вказаній частині домоволодіння із спадкодавцями не проживав. А отже, суд приходить до висновку, що видачею свідоцтва про право на спадщину [PERSON] порушено право [PERSON] на спадщину після смерті дружини, а отже зазначене свідоцтво підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. Відповідно до договору дарування частки домоволодіння від 19 вересня 2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 839 [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 51/100 домоволодіння за номером [ADDRESS] . (а.с.21-22). У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Пункт 3 ст. 215 ЦК України визначає, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставі, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року слід виходити з того, що визнання правочину недійсним можливе і в інших випадках порушення правочином особистих або майнових прав суб`єктів цивільного права, навіть якщо для них не встановлені спеціальні правила визнання правочинів недійсними. Оспорювані правочини є такими, що породжують цивільні права та обов`язки. Проте їхня дійсність може бути оспорена стороною правочину або іншою зацікавленою особою у судовому порядку. Тобто, хоча безпосередньо правовою нормою їхня недійсність не передбачається, але разом із тим у сторони правочину або зацікавленої особи існує можливість звернутися до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним. На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] неправомірно отримавши свідоцтво про право на спадщину на спірну частину будинку, розпорядилась нею на користь відповідача [PERSON] , чим порушила встановлені законодавством правила спадкування, а також майнові права позивача, у зв`язку з чим договір дарування підлягає визнанню недійсним. Таким чином, проаналізувавши усі надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання недійсним договору дарування від 19 вересня 2016 року є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Доводи відповідачів щодо відсутності підстав для задоволення позову, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються дослідженими по справі доказами, з яких вбачається наявність порушеного права позивача [PERSON] на спадщину після смерті дружини [PERSON] на частину спірного домоволодіння, яке підлягає захисту судом. Враховуючи те, що судом визнано обґрунтованими позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, оформлення спадкових прав спадкоємцем [PERSON] має бути вирішено державним нотаріусом у відповідності до вимог ЦК України, Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року. Так, оформлення прав на спадкове майно входить до виключної компетенції органів нотаріату, втручання суду в їх діяльність та вирішення питань, що належать до їх виключної компетенції не допускається. У зв`язку з цим позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягають. Вказаний висновок суду відповідає також роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, викладених в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, згідно п.23 якої, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved