Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ 1.1. 24.02.2021 [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира із позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" (далі - АТ «Житомиргаз», відповідач), в якому просив: зобов`язати відповідача за свій рахунок здійснити встановлення у квартирі [ADDRESS] газовий лічильник з цільовим призначенням для приготування їжі. 1.2. Позов обґрунтовувався тим, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS] та споживає лише для приготування їжі. 1.3. Посилаючись на те, що позивач сплачував за газопостачання за вказаними тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то позивач звертався до відповідача із заявою про встановлення в його помешканні газового лічильника, який необхідний для оплати за конкретну кількість використаного газу, на що отримав відмову у вирішенні даного питання, позивач вказував, що така відмова від 15.12.2020 є протиправною, оскільки суперечить Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 2.1. 03.03.2021 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира відкрито провадження у даній справі №296/1636/21, вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.22-23). 2.2. 31.03.2021 представник відповідача надіслала відзив на позовну заяву, в якому вказувалося, що у будинку, де проживає позивач, з 01.12.2016 облік природного газу ведеться відповідно до встановленого будинкового вузла обліку, у відповідності до редакції Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 09.04.2015, яка вимагала забезпечення комерційного обліку в кватирах та приватних будинках, які використовують природній газ тільки для приготування їжі саме до 01.01.2018. Оскільки, у випадку не забезпечення обліку природного газу у побутових споживачів, АТ "Житомиргаз" будучи оператором ГРМ, буде змушений припинити розподіл природного газу, відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Посилаючись на те, що позивачем не надано доказу її відмови або заперечення щодо встановлення будинкового вузла обліку 01.12.2016, а в діях АТ "Житомиргаз" відсутнє порушення норм законодавства, просила у задоволенні позову відмовити (а.с.26-37). 2.3. 31.03.2021 представником відповідача подані клопотання про зупинення провадження у справі №296/1636/21, про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору АК «Нафтогаз України» і Національну комісію, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг та про розгляд справи №296/1636/21 в порядку загального позовного провадження (а.с.103-104, 113-115). 2.4. Ухвалами Корольовського районного суду м. Житомира від 05.05.2021 зазначені клопотання залишені без задоволення. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 3.1. [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , що стверджується копією свідоцтва про право власності та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 19.01.2009 (а.с.13). 3.2. 22.05.2017 позивач звертався з заявою до Голови правління ПАТ "Житомиргаз", в якій просив: встановити йому газовий лічильник безкоштовно, за адресою [ADDRESS] за наявності газової плити (а.с.10). 3.3. Листом АТ "Житомиргаз" №100-яв-15870-1220 на звернення позивача від 30.11.2020 відмовлено останньому у встановленні газового лічильника та повідомлено, що за адресами, де встановлено загально будинковий лічильник природного газу за рахунок коштів газорозподільного підприємства, облік газу вважається забезпеченим відповідно до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", у зв`язку з чим не вбачається підстав для встановлення індивідуального лічильника природного газу (а.с.7-8). ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ 4.1. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (далі - Закон № 3533-VI). 4.2. Статтею 1 Закону №3533-VI визначено, що споживачі природного газу - це фізичні особи (населення), фізичні особи-підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировин. 4.3. Частиною другою статті 2 Закону №3533-VI передбачено, що з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку". 4.4. Згідно із частиною першою, другою статті 3 Закону №3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) встановлюються Кабінетом Міністрів України. Для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення), які встановлять лічильники протягом 2018 року, відповідна компенсація здійснюється протягом 12 місяців. 4.5. Згідно статті 6 Закону № 3533-VI газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року. 4.6. Відповідно до частини першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-ХІІ) держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. 4.7. За змістом статті 21 Закону № 1023-ХІІ права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ 5.1. Встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу забезпечення позивача індивідуальним лічильником газу з цільовим призначенням для приготування їжі. 5.2. Позивач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] та є споживачем природного газу за вказаною адресою, а відповідач АТ «Житомиргаз» є оператором газорозподільних мереж, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. 5.3. Із матеріалів справи вбачається, що в будинку [ADDRESS] , де проживає позивач, встановлений будинковий вузол обліку природного газу. На звернення позивача від 30.11.2020 щодо безкоштовного встановлення індивідуального лічильника природного газу відповідачем надано лист-відмову №№100-яв-15870-1220 та повідомлено про відсутність у АТ «Житомиргаз» обов`язку встановлення індивідуальних лічильників природного газу за рахунок коштів газорозподільчого підприємства. 5.4. Суд звертає увагу, що відповідно до вимог статті 6 Закону № 3533-VI саме суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01.01.2021, що спростовує доводи ПАТ «Житомиргаз» про те, що останній, як суб`єкт господарювання, не зобов`язаний встановлювати за власний рахунок індивідуальні лічильники газу. Встановлення АТ «Житомиргаз» з 01.12.2016 в будинку, в якому проживає позивач, загальнобудинкового лічильника обліку природного газу, не звільняє відповідача, з урахуванням вимог даного Закону, від його обов`язку встановити індивідуальний лічильник позивачу. 5.5. Також зміст статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» свідчить про наявність безумовного обов`язку відповідних суб`єктів господарювання - газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб`єктів господарювання. Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.11.2018 року у справі №214/2435/17. 5.6. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у забезпеченні позивача індивідуальним лічильником газу для приготування їжі є неправомірною, оскільки суперечить Закону № 3533-VI, яким саме на суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території покладено обов`язок встановити вказаний лічильник газу. 5.7. Щодо посилань відповідача на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду від 08.08.2018 у справі №296/6536/17-ц та від 06.11.2019 у справі № 161/15083/16, то такі посилання відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки у зазначених справах предметом розгляду була правомірність нарахування плати за спожитий газ виходячи з показників загальнобудинкових вузлів обліку газу, а не питань відмови у встановленні індивідуальних лічильників газу споживачам. 5.8. З огляду на викладене, суд вважає наявними підстави для поновлення порушених прав позивача шляхом зобов`язання відповідача безоплатно встановити у квартирі позивача газовий лічильник з цільовим призначенням для приготування їжі, що забезпечить облік саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати завданню цивільного законодавства. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 6.1. Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 6.2. Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., оскільки позивач в силу статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом. 6.3. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: зокрема, на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). 6.4. За змістом статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 6.5. Враховуючи наявність доказів, наданих представником позивача на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу та обсяг фактично наданих послуг, які стосуються розгляду справи у суді першої інстанції, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

Outcome: approved