Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач ПАТ "ВТБ Банк" звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В якому прохали : стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] за кредитним договором №120-08/І від 22 квітня 2008 року заборгованість в розмірі 1 227 916 грн. 80 коп. та судові витрати. До суду 03 вересня 2015 року надійшла позовна заява [PERSON] до ПАТ «ВТБ Банк» в особі відділення «Полтавська РД» ПАТ «ВТБ Банк» про визнання кредитного договору №120-08/І від 22 квітня 2008 року недійсним та захист прав споживачів. Ухвалою суду 01 жовтня 2015 року обєднано цивільну справу №554/11937/15-ц за позовом ПАТ "ВТБ Банк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та цивільну справу №554/12065/15-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «ВТБ Банк» в особі відділення «Полтавська РД» ПАТ «ВТБ Банк» про визнання кредитного договору недійсним та захист прав споживачів. В судовому засіданні представник ПАТ "ВТБ Банк" за дорученням [PERSON] позов банку підтримала, прохала його задовольнити. Заперечує проти застосування терміну позовної давності, оскільки кредит надано строком до 2028 року. У задоволенні позовної заяви [PERSON] прохала відмовити, та застосувати строк позовної давності. Представник [PERSON], за ордером [PERSON] в судовому засіданні позов банку не визнала, прохала застосувати строк позовної давності. Позов [PERSON] прохала задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з»явилася, та не надала суду дані про причину неявки. Суд, заслухавши представника ПАТ "ВТБ Банк" за дорученням [PERSON], представник [PERSON], за ордером [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову банку повністю та відмову у задоволенні позовної заяви [PERSON] Судом встановлено, що 22 квітня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір 120-08/І від 22 квітня 2008 року (а.с.12-13). Відповідно до п.1 кредитного договору, предметом договору є надання банком позичальникові грошових коштів (кредит) на таких умовах: сума 57 740,00 доларів США; строк кредитування 20 років до 21 квітня 2028 року; проценти за користування кредитом -12,5%. Відповідно до п.2.1 кредитного договору, грошові кошти отримані позичальником за цим договором використовуються за цільовим призначенням: для придбання двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 48,3 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Статтею 638 ЦК України, передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, a також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається із змісту зазначеної норми закону, в ній іде мова про грошові кошти в широкому сенсі, а не виключно про грошові кошти у національній валюті України - гривні. Відповідно до ст.192 ЦК України не визначає поняття грошей (грошових коштів), але при цьому встановлює порядок їх використання наступним чином: законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня; іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Як витікає з аналізу цих норм, цивільне законодавство відносить до грошових коштів як грошову одиницю України - гривню, так і іноземну валюту. Визначення гривні як законного платіжного засобу до приймання за номінальною вартістю свідчить лише про обовязок рахунків за товари і послуги на території України у гривні. Відносини кредитування не є відносинами передачі товару і надання послуг та відповідних розрахунків за ці товари та послуги. У п.10 постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що «Згідно із статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом». Також зазначено, що банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті. Таким чином, надання кредиту в іноземній валюті не суперечить вимогам ст.1054 ЦК України. Крім того відповідно до п.4.1. договору зазначено, що позичальник зобовязаний повернути банку отриманий кредит та сплатити банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту до 21 квітня 2028 року у розмірі та порядку, встановленому п.8.1 кредитного договору. Валютні ризики, які повязані зі зміною курсу долара США до гривні під час виконання зобовязань за кредитним договором несе позичальник. У п.16 постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст.652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладання договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті». Таким чином, [PERSON] при зверненні за кредитом і при його отриманні був належним чином попереджений про можливі валютні ризики, міг самостійно їх передбачати, а реальну можливість отримати кредит не в іноземній, а в національній валюті, або звернутися за кредитом до іншого банку. Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Натомість, [PERSON] в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не надано жодного доказу, що при укладанні з ним кредитного договору, та у подальшому в процесі кредитування ПАТ «ВТБ Банк» тим чі іншим чином порушив вимоги законодавства як щодо змісту правочину, волевиявленні учасників правочину та інших, зазначених у ст.203 ЦК України. Таким чином, слід відмовити у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «ВТБ Банк» в особі відділення «Полтавська РД» ПАТ «ВТБ Банк» про визнання кредитного договору недійсним та захист прав споживачів в повному обсязі. Встановлено, що банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши [PERSON] кредит у сумі 57 740,00 доларів США. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.525 ЦК України, встановлено заборону односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідач зобовязаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події. Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. З метою забезпечення належного виконання [PERSON] договору, між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено договір поруки №120-08/І від 22 квітня 2008 року (а.с.22). Відповідно до п.1 договору поруки, поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобовязань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором №120-08/І від 22 квітня 2008 року та будь-якими додатковими угодами до нього. Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов*язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Свої зобовязання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконує, у встановлені строки кредит не повертає, а тому має заборгованість за кредитом. Не виконав своїх зобов'язань за договором поруки і поручитель [PERSON] Відповідно ст.524 ЦК України, зобов»язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов»язання в іноземній валюті. Відповідно ст.533 ЦК України, грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»занні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Офіційним курс НБУ станом на 19 червня 2015 року за 100 доларів США становить 21,329154 грн. (а.с.17). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 19 червня 2015 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 57\~569 дол.США 88 центів, що еквівалент 1 227 916 грн. 80 коп., з яких : строкова заборгованість за кредитним договором 49\~865 дол.США 24 центи, еквівалент 1\~063\~583 грн. 38 коп.; прострочена заборгованість за кредитним договором 1\~182 дол.США 02 центи, еквівалент 25\~211 грн. 49 коп.; 30% річних нараховані на прострочену заборгованість по кредиту 129 дол.США 14 центів, еквівалент 2\~754 грн. 45 коп.; строкова заборгованість по процентам 595 дол.США 81 центів, еквівалентно 12\~708 грн. 12 коп.; прострочена заборгованість по процентам 4\~863 дол.США 36 центів, еквівалент 103\~731 грн. 35 коп.; пеня нарахована в звязку з порушенням зобовязань щодо сплати процентів за його використання 934 дол.США 31 цент, еквівалент 199 28 грн. 01 коп. (а.с.3, 16). Статтею 546 ЦК України, передбачена можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а згідно п. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового стягнення за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо воно значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. . Норми ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України дають підстави для висновку, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252-255 ЦК України. Частиною 3 ст.267 ЦК України, встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яку він висловив у своїй постанові від 19 березня 2014 року року у справі №6-20цс14 позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки в кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіка погашення кредиту, то початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, а тому загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений у договорі графіком платежів. В кредитному договорі сторони встановили як кінцевий строк повернення кредиту - до 21 квітня 2028 року (пункт 1.1 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань платежі по погашенню кредиту та процентів здійснюється щомісячно платежем в сумі не менше ніж 663,70 доларів США 70 центів в період з 21 по 28 число кожного місяця починаючи з травня 2008 року (пункт 8.1 кредитного договору). Таким чином, всього сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів складає 57\~569 доларів США 88 центів, що станом на 19 червня 2015 року еквівалент 1\~227 916 гривень 80 копійок. У відповідності до вимог ст.10 ч.3 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна надати суду докази своїх вимог та заперечень. Виходячи із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, було роз»яснено право заявити клопотання про призначення по справі судової економічної експертизи, однак сторони не скористалися своїм правом. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову банку, так як [PERSON], [PERSON] порушили зобов'язання, що призвело до настання правових наслідків, встановлених договором або законом, вказаних у ст.611 ЦПК України. Крім того, не виконання позичальником умов кредитного договору є істотним порушенням даного договору, адже ПАТ «ВТБ Банк» не отримав відсотки, на які розраховував згідно умов кредитного договору. Судові витрати по справі сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду складають 3 654 гривні (а.с.1). Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Також стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON]судові витрати сплачені позивачем при подачі позову.

Outcome: approved