Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи його тим, що 11.08.2009 між нею та відповідачем укладено договір про користування електричною енергією. Вказала, що 05.02.2014 електроенергію було відключено від постачання будинку у с. Рудня, вул. Зарічна, 52 Черняхівського району без її відома та попередження. Тому просить позов задовольнити, оскільки відключення постачання електроенергією було неправомірним, постачальник позбавив її нормального життя з корисливою метою. 16.02.2016 позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій, крім вимог про визнання дій постачальника електроенергії неправомірними та зобовязання відповідача поновити електропостачання, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, що повязані з явкою до суду, а також інші витрати (на ксерокопіювання документів та на їжу), а всього 838,32 грн. 23.03.2016 позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву від 23.03.2016 (а.с. 69) про розгляд справи без її участі, позов та заяву про збільшення позовних вимог підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання 23.03.2016 не з'явився. Представник відповідача [PERSON] (довіреність від 21.01.2016, а.с. 68) подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 67), повідомив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки позивачу електропостачання поновлено, проти задоволення заяви про збільшення позовних вимог також заперечив. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, пояснень сторін в судовому засіданні, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.08.2009 між позивачем та відповідачем укладено договір користування електричною енергією (далі договір) (а.с. 36-41). Договір сторонами підписаний. Дана обставина сторонами не заперечується. За вихідним № 2148 від 11.12.2014 позивачу надіслано відповідачем повідомлення про припинення електропостачання (а.с. 3), в якому зазначалося, що станом на 01.12.2014 за позивачем рахується заборгованість у сумі 57,58 грн. та в разі несплати коштів на протязі 10 днів постачання електроенергії буде припинено. Вказане повідомлення відсилалося відповідачем позивачу на адресу: вул. Рудня, 52, с. Рудня Черняхівського району Житомирської області. Натомість позивач, підписуючи договір, у розділі "Юридичні адреси та їхні розрахункові рахунки" (а.с. 40 на звороті) зазначила адресу свого місця проживання: [INFO]. Відповідачем не надано суду доказів повідомлення йому позивачем про зміну адреси для листування, яка була вказана у договорі. Відповідно до п. 27 Постанови КМ України від 26.07.1999, № 1357 "Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення" у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Оскільки повідомлення було відіслано відповідачем на адресу місця постачання електричної енергії, а не за місцем проживання позивача, суд приходить до висновку, що позивач не була належним чином повідомлена про можливість відключення постачання електроенергії у звязку із заборгованістю. А тому суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відключення електропостачання за адресою: вул. Рудня, 52, с. Рудня, Черняхівський район Житомирської області без належного попередження позивача відповідно до вимог п. 27 Постанови КМ України від 26.07.1999, № 1357 "Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення", є неправомірними. Крім того, позивач в заяві від 19.02.2015 (а.с. 2 на звороті) просила відповідача повідомити причину припинення електропостачання за вищевказаною адресою, оскільки не була повідомлена рекомендованим листом про можливість відключення електропостачання з наданням терміну для оплати боргу. У відповідь на зазначену заяву позивача надано відповідь відповідачем (а.с. 4) про те, що їй надсилалось повідомлення про припинення електропостачання від 11.12.2014 та у звязку із відсутністю оплати за спожиту електричну енергію електропостачання припинено 05.02.2015. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання дій постачальника електроенергії неправомірними підлягає до задоволення. Відповідачем подано до суду заперечення проти позову від 27.07.2015 (а.с. 12), в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову повністю. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. А відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні, яке відбулося 17.02.2016, позивачем визнано, що електропостачання до її будинку в с.\~Рудня, вул. Зарічна, 52, поновлено. Зазначене в судовому засіданні підтвердив і представник відповідача, тому суд приходить до висновку, що позов в частині поновлення електропостачання до будинку № 52 по вул. Зарічній в с.\~Рудня Черняхівського району не підлягає до задоволення. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 27 Закону України від 16.10.1997 № 575/97-ВР "Про електроенергетику" правопорушеннями в електроенергетиці є: …незабезпечення енергією споживачів, що не допускають порушень своїх обов'язків перед енергопостачальниками…. Позивач у заяві про збільшення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, повязані з явкою в судове засідання, та інші витрати на загальну суму 868,32 грн. Відповідачем не надано заперечень щодо стягнення з нього судових витрат, повязаних з явкою позивача в судове засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 85 ЦПК України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Згідно з пп.1 п. 5 Додатку до Постанови КМ України від 27.04.2006 № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла компенсуються стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам. Позивачем додано до матеріалів справи на підтвердження понесених судових витрат проїздні документи. Суд вважає, що відшкодуванню підлягають ті судові витрати, які повязані з переїздом до іншого населеного пункту для участі в судових засіданнях та документально підтверджені, а саме: -квиток на автобус від автостанції "Баранівка" до автостанції "Житомир", датований 29.07.2015, вартістю 35\~грн.; -квиток на автобус від автостанції "Житомир" до автостанції "Баранівка", датований 29.07.2015, вартістю 35\~грн.; -квиток на автобус від автостанції "Баранівка" до автостанції "Житомир", датований 05.10.2015, вартістю 35\~грн.; -квиток на автобус від автостанції "Житомир" до автостанції "Баранівка", датований 05.10.2015, вартістю 40\~грн.; -квиток на автобус від автостанції "Баранівка" до автостанції "Житомир", датований 10.11.2015, вартістю 35\~грн.; -квиток на автобус від автостанції "Житомир" до автостанції "Баранівка", датований 10.11.2015, вартістю 35\~грн.; -квиток пасажирський сполученням "Суемці-Житомир", датований 11.12.2015, вартістю 38,59 грн.; -квиток на автобус від автостанції "Житомир" до автостанції "Баранівка", датований 11.12.2015, вартістю 35\~грн. -квиток пасажирський сполученням "Баранівка-Житомир", датований 20.01.2016, вартістю 38,59 грн.; -квиток пасажирський сполученням "Житомир-Бараніка", датований 20.01.2016, вартістю 39,27 грн., на загальну суму 366,45 грн. Позивачем не доведено зв'язку витрат, підтверджених іншими проїздними документами, з даною справою, оскільки такі документи або не містять дати проїзду взагалі чи мають дату проїзду, яка не співпадає з датою судових засідань. А тому такі витрати позивача не підлягають компенсації відповідачем на її користь. Стосовно судових витрат, повязаних з харчуванням позивача та ксерокопіюванням документів, суд прийшов до висновку, що вони також не знайшли свого документального підтвердження, тому позов в частині стягнення з відповідача понесених судових витрат підлягає частковому задоволенню. Позивач від сплати судового збору при поданні позову до суду звільнена на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VІ "Про судовий збір". Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А значить з огляду на часткове задоволення позову судовий збір у сумі 551,20 грн. має бути присуджений з відповідача в дохід держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial