Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк"(далі - АТ КБ "ПриватБанк" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову вказує, що у вересні 2021 року дізнався про існування виконавчого провадження № 55659950, відкритого 29 січня 2018 року на підставі виконавчого напису № 879 від 06 лютого 2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з нього на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 40 500,38 грн. Відповідно до даних виконавчих проваджень АСВП вказане виконавче провадження було завершено. Наявність у позивача боргу за спірним виконавчим написом не дає йому можливості розпорядитися своїм майном у зв`язку з перебуванням у реєстрі боржників. Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №879, вчинений 06 лютого 2017 року, оскільки приватний нотаріус на час його вчинення не мав доказів безспірності заборгованості та порушив вимоги Постанови КМУ від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», та просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач у своїй письмовій заяві просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримав повністю (вх. № ЕП-2540/21-вх 29.11.2021). Представник відповідача АТ КБ "ПриватБанк" Закуренко Т.М. в судове засідання не прибула, направила до суду заяву, в якій просить суд відмовити у задоволенні позову позивачу за закінченням строку позовної давності звернення до суду з даним позовом, обгрунтовуючи таким. 06 лютого 2017 року було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості. 29 січня 2018 року державним виконавцем Снігурівського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області було відкрито виконавче провадження № 55659950 з примусового виконання вказаного виконавчого напису. 29 січня 2018 року в рамках виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно боржника. 29 січня 2018 року постановою державного виконавця накладено арешт на кошти боржника. Вказану постанову було направлено боржнику, ПриватБанку та Ощадбанку. ПриватБанк отримав постанову 05 лютого 2018 року та 06 лютого 2018 року направив ВДВС відповідь про її виконання. З позовом позивач звернувся лише 06 жовтня 2021 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Просила справу розглядати без її участі (вх.№ ЕП-2547/21-вх 29.11.2021). Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про причини неявки суд не повідомила. Третя особа Снігурівського ВДВС у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в особі в.о начальника відділу Ю.Науменко у заяві від 15 листопада 2021 року розгляд справи просила здійснити без участі їх представника (вх..ЕП-245/21 вх.16.11.21). Суд вважав за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, третіх осіб. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 16 листопада 2012 року між [PERSON] та АТ КБ "ПриватБанк" була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості по кредитних договорах № SAMDN40000012940224 від 06 квітня 2007 року (зазначений в угоді як Договір 1) та № NКXRRX11800141 від 08 липня 2008 року (зазначений в угоді як Договір 2). За Договором 1 зменшувалась заборгованість, яка виникла з дати надання кредиту, а саме: проценти на 664,48 грн, комісія на 158,33 грн, пеня на 0,00 грн, штраф на 647,72 грн (п.1.1.1). Згідно з п.1.1.2 та п. 1.1.3 Генеральної угоди на час реструктуризації заборгованість по кредитному Договору № 1 складала 8722,82 грн, дата кінцевого погашення боргу по Договору № 1 - 30 листопада 2017 року. За Договором 2 зменшувалась заборгованість, яка виникла з дати надання кредиту, а саме: проценти на 0,00 грн, комісія на 0,00 грн, пеня на 2578,72 грн, штраф на 0,00 грн (п.1.2.1). Згідно з п.1.2.2 та п.1.2.3 Генеральної угоди на час реструктуризації заборгованість по кредитному Договору 2 складала 4510,95 грн, дата кінцевого погашення боргу по Договору 1 - 30 листопада 2017 року. За умовами Генеральної угоди б/н від 16 листопада 2012 року, сторони погодили, що Банк надає [PERSON] строковий кредит в сумі 12 369,62 грн на строк 60 місяців з 16 листопада 2012 року по 30 листопада 2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 12 369,62 грн. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 316,79 грн для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до умов та правил. Пунктом 2.2. передбачено стягнення штрафу у сумі 4049,25 грн у разі прострочення позичальником строку повернення кредиту. 06 лютого 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано у реєстрі за № 879, про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" частини заборгованості відповідно до Генеральної угоди б/н від 16 листопада 2012 року та розрахунку заборгованості за договором у розмірі 37500,38 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12236,20 грн, заборгованості по відсоткам 8 994,30 грн, заборгованості по комісії та пені у розмірі 12 725,44 грн, штрафу у розмірі 3 544,44 грн; строк, за який провадиться стягнення - чотири роки двадцять два дні, а саме з 16 листопада 2012 року по 08 грудня 2016 року. Витрати за вчинення виконавчого напису - 3000,00 грн. 29 січня 2018 року начальником Снігурівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Бусахіним О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55659950 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, виданого 06 лютого 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованого у реєстрі за № 879. За результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП, виконавче провадження №55659950, відкрите Снігурівським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 29 січня 2018 року, боржник: [PERSON] , стягувач: АТ КБ "ПриватБанк", завершене на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону "Про нотаріат"), зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок). У частині першій статті 88 Закону України "Про нотаріат" (у редакції на час вчинення виконавчого напису) передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно з підпунктами 3.1, 3.2, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). Згідно з пунктом 1 Переліку (у редакції на час вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З урахуванням норм статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з Генеральної угоди про реструктуризацію б/н від 16 листопада 2012 року, у [PERSON] існує заборгованість за двома кредитними договорами № SAMDN40000012940224 від 06 квітня 2007 року та №NКXRRX11800141 від 08 липня 2008 року, про що приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не вказала у виконавчому написі, об`єднавши суми заборгованості, не ідентифікуючи їх походження та складові. Крім того, в умовах Генеральної угоди не визначено розмір відсотків, які має сплачувати позичальник [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" щомісячно на суму залишку заборгованості по кредиту в указані в заяві, умовах і правилах строки. Також Генеральною угодою не передбачено стягнення пені та комісії за неналежне виконання зобов`язання. Кредитні договори №SAMDN40000012940224 від 06 квітня 2007 року (зазначений в угоді як Договір № 1) та № NКXRRX11800141 від 08 липня 2008 року (зазначений в угоді як Договір № 2), Умови і правила надання банківських послуг у АТ КБ "ПриватБанк", заяви [PERSON] про приєднання до цих правил нотаріусу і суду не надані. Правові підстави нарахування на суму боргу, який підлягав реструктуризації, пені і комісії відсутні. Крім того, відповідно до статті 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, від 04 вересня 2019 справа № 277/805/16-ц. Як вбачається з копії письмової вимоги на ім"я [PERSON] від 24 січня 2017 року, представником за довіреністю [PERSON] пропонувалося [PERSON] погасити заборгованість в розмірі 38000,38 грн та повідомлено, що термін повернення кредиту та сплати плати за кредитом вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов"язковим до повернення і сплати в повному обсязі протягом 5 (п"яти) календарних днів з дати відправлення письмової вимоги. Однак, суду не надано доказів вручення листа разом із зазначенням отримувача або його повернення за невручення. Таким чином подана нотаріусу заборгованість позивача не може вважатися безспірною. Отже, вищевказаний виконавчий напис вчинений з порушенням законодавства, оскільки нотаріус не переконався у безспірності заборгованості боржника та відповідно стосовно яких кредитних договорів така заборгованість виникла. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості захистити своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином початок перебігу позовної давності необхідно обчислювати з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач повинен довести той факт, що він не міг довідатись про порушення свого цивільного права, а відповідач, навпаки, що інформацію щодо порушеного права позивач мав можливість отримати раніше. Позивач зазначив, що про існування виконавчого напису йому стало відомо у вересні 2021 році. Про вказане також свідчить і копія результатів пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 28 вересня 2021 року, долучена ним до позовної заяви. Доводи відповідача про те, що позивач повинен був знати про наявність виконавчого напису з виконавчого провадження по його виконанню, у якому відповідач є боржником та у рамках якого державним виконавцем приймалися постанови, у тому числі про арешт коштів, копію якої було направлено на адресу боржника, недоведені, оскільки у матеріалах справи відсутні докази про отримання останнім вимоги банку про погашенння заборгованості, виконавчого напису, вказаних постанов та/або вчинення виконавчих дій за його участі. За такого, суд доходить висновку, що спірний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved