Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

У січні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та втрати ринкової вартості, свої вимоги мотивувавши тим, що 23 лютого 2015 року о 22 годині 10 хвилин, [PERSON] керуючи автомобілем « Пежо », державний номерний знак [NUMBER], по вулиці Кудрявській Узвіз, 5 - Б в місті Києві, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість, відволікся від керування, здійснив наїзд на припаркований автомобіль « Хюндай », державний номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON] в результаті даного ДТП зазнали пошкодження обоє транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року в справі № 753 / 4949 / 15 - п про адміністративні правопорушення визнано винним [PERSON], [INFO], у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення - штрафу, постанова набрала законної сили. На час ДТП цивільно - правова відповідальність автомобіля « ПЕЖО » власником, якого є - [PERSON], державний номерний знак [NUMBER], була відповідно до полісу № АІ / 4530068 від 10 листопада 2014 року застрахована у ПАТ « Українська транспортна страхова компанія ». Відповідно до 4. 5 полісу № АІ / 4530068 від 10листопада 2014 року , зазначений розмір франшизи 500 гривень 00 копійок , який до даного часу власником [PERSON] не відшкодований. 19 квітня 2016 року заочним рішенням Голосіївським районним судом м. Києва по цивільній справі № 752 / 17514 / 15 - ц задоволено позовну заяву [PERSON] до ПАТ « Українська транспортна страхова компанія » стягнуто страхове відшкодування за невиконання умов Договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ / 4530068 від 10 листопада 2014 року в розмірі 49 950 гривень 00 копійок та пеню в розмірі 16 572 гривень 44 копійок , а загалом 66 522 гривень 44 копійок. 30 серпня 2016 року рішенням Апеляційного суду м. Києва по справі № 752 / 17514 / 15 - ц за апеляційною скаргою ПАТ « Українська транспортна страхова компанія » задоволено частково, стягнуто з ПАТ « Українська транспортна страхова компанія » на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 32 184 гривень 04 копійок , кошти за транспортування автомобіля у розмірі 450 гривень 00 копійок та пеню у розмірі 10 725 гривень 41 копійок , а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 427 гривень 61 копійок. В рішенні Апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року, взято за основу звіт № 13 / 01 / 16 від 12 січня 2016 року про розрахунок вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу, відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача з урахуванням зносу становить 32 184 гривень 04 копійок. З місця ДТП транспортний засіб Hyundai Tucson, державний номерний знак [NUMBER] за допомогою евакуатора було перевезено для подальшого ремонту та зберігання до офіційного сервісного центру HYUNDAI Service ТОВ « АВТОБЕРЕГ », за що було сплачено 450 гривень 00 копійок , квитанція № 003626 від 24 лютого 2015 року ( послуги евакуатора ). Фактичний ремонт транспортного засобу « Hyundai Tucson », державний номерний знак [NUMBER], Позивачем були реально понесені витрати на відновлення, майнової шкоди у розмірі 56 177 гривень 54 копійок , цей факт підтверджується виставленими рахунками та квитанціями про здійсненну оплату за відновлювальний ремонт автомобіля офіційній СТО HYUNDAI Service ТОВ « АВТОБЕРЕГ ». Так, після технічного огляду транспортного засобу було виставлено рахунок Товариством з обмеженою відповідальністю « АВТОБЕРЕГ », фактуру № АБ - 0002053 від 18 березня 2015 року , та сплачено за ремонт автомобіля Позивача, на загальну суму 48 327 гривень 54 копійок , цей факт підтверджується квитанціями: -квитанція № ПН 14025 від 19 березня 2015 року на суму 14 000 гривень 00 копійок; -квитанція № ПН473 від 20 березня 2015 року на суму 11 000 гривень 00 копійок.; -квитанція № ПН668 від 28 березня 2015 року на суму 21 545 гривень 54 копійок; -квитанція № ПН15687 від 17 квітня 2015 року на суму 1 782 гривень 00 копійок.; в яких призначення платежу значиться: Платник [PERSON] оплата за ТО автомобіля згідно Р / Ф № АБ - 0002053 від 18 березня 2015 року. Крім зазначеного, Позивачем було куплено за готівку на авто ринку б / у запчастини до автомобіля на суму 7 400 гривень 00 копійок , що підтверджується товарним чеком № 15 - 03 / 15 від 15 березня 2015 року, Отже, загальна сума оплати за ремонт автомобіля, була здійсненна позивачем [PERSON] на суму 55 727 гривень 44 копійок , що підтверджується рахунком - заказ № АБ - 00015559 ( Акт виконаних робіт ) від 17 квітня 2015 року та товарним чеком № 15 - 03 / 15 від 15 березня 2015 року та 450 гривень 00 копійок за послуги евакуатора. Таким чином Позивачу було завдано майнової шкоди у розмірі 56 177 гривень 54 копійок. Відтак, різницю між Фактичними розміром збитку і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням становить 23 543 гривень 50 копійок , яка підлягає стягненню з відповідача, як винуватця ДТП ( тобто 56 177 гривень 54 копійок - 32 184 гривень 04 копійок - 450 гривень 00 копійок = 23 543 гривень 50 копійок ): -загальна сума відновлювального ремонту складає 56 177 гривень 54 копійок ; -за рішенням апеляційного суду від 30 серпня 2016 року , присуджено Позивачу 32 184 гривень 04 копійок та 450 гривень 00 копійок ,- послуги евакуатора, крім пені та судового збору. У зв"язку з зазначеним позивач просить стягнути з відповідача на користь за завданих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди матеріального збитку у сумі 23 543 гривень 50 копійок та 10 000 гривень 00 копійок - втрати товарної вартості транспортного засобу. -В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила суд задовольнити заявлені вимоги. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явилися, по дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення розміщене у засобах масової інформації газеті " Урядовий Кур"єр " № 199 ( 6068 ) від 24 жовтня 2017 року. Зі змісту ст. 74 ЦПК України, слідує, що судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи. Суд прийняв вичерпні заходи для про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права. За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України , відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь - кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Суд враховуючи згоду позивача, ухвалює провести заочний розгляд справи, відповідно до норм ст. ст. 224 - 233 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо. Ст. 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено що 23 лютого 2015 року о 22 год. 10 хв., [PERSON] керуючи автомобілем « Пежо », державний номерний знак [NUMBER], по вулиця Кудрявській Узвіз, 5 - Б в місті Києві, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість, відволікся від керування, здійснив наїзд на припаркований автомобіль « Хюндай », державний номерний знак [NUMBER], власником якого є гр. [PERSON] в результаті даного ДТП зазнали пошкодження обоє транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року в справі № 753 / 4949 / 15 - п про адміністративні правопорушення визнано винним [PERSON], [INFO], у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення - штрафу, постанова набрала законної сили. У відповідності з ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 61 ч. 4 ЦПК України, якою визначенні підстави звільнення від доказування, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Згідно п. З ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов'язків є завдання майнової ( матеріальної ) та моральної шкоди іншій особі. Частиною 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. І ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 8 4. 2 вказаної статті одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки ): доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене ( упущена вигода ). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Тобто, до пункту 1 частини 7 другої статті 22 ЦПК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки ). Згідно з пунктом 2. 4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142 / 5 / 2092, визначається вартість матеріального збитку ( реальні збитки ) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу , з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ ( втрати товарної вартості ). Відповідно до пункту 8. 3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку ( реальних збитків ). Пунктом 1. 6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8. 6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1 ) унаслідок передчасного погіршення товарного ( зовнішнього ) вигляду; 2 ) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного ( зовнішнього ) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного ( зовнішнього ) вигляду автомобіля та ( або ) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього ( товарного ) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного ( зовнішнього ) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу ( у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту ), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. Відповідно до пункту 8. 6. 1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Отже, таким чином Величина втрати товарної вартості автомобілю після ДТП має враховуватись судами при визначенні фактичного розміру заподіяної шкоди власнику ( Постанова Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6 - 760цс15 ) Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особисто немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1, 2 ст. 1187 ЦК встановлено відповідальність, що Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( частина 2 ст. 1187 ЦК України ). Відповідно з роз'ясненнями, які викладені в пункті 4, 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки », Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки- незалежно від наявності вини. п. 6 Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( пункт 2. 2 Правил порожнього руху України ). Відповідно до п. 2. 2 ПДР, Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Частиною 1 ст. 1190 ЦК України, Відшкодування шкоди, завданої спільно кількома особами. Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Статтею 1192 ЦК України, 3 урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі ( передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо .) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За приписами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування ) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням ). Згідно з роз'ясненнями, які викладені в пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки » відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування ) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням ). Окремо необхідно вказати, що 26 жовтня 2016 року Верховний суд України у справі № 6954цс16 зробив правовий висновок, яким підтвердив правову позицію Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6 - 2808цс15 відносно абсолютності право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем: суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно- правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Відповідно до правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного суду України, що викладена у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6 - 2808цс15, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається, з метою забезпечення прав третіх осіб ( потерпілих ) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо - транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо - транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого ( кредитора ) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника ( особи, яка завдала шкоди ). Водночас така дорожньо - транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Згідно до ч. І ст. 360 - 7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить відповідну норму права. У зв'язку, з причиненим ДТП, яке відбулося 23 лютого 2016 року з вини власника та водія автомобіля « ПЕЖО » державний номерний знак [NUMBER], було завданого пошкодження транспортному засобу Hyundai Tucson, державний номерний знак [NUMBER], що на мою оцінку призвело до втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 10 000 гривень 00 копійок. Для вирішення досудового врегулювання справи, на адресу відповідачів 26 вересня 2016 року [PERSON] та 07 листопада 2016 року [PERSON] були направленні претензії про відшкодування шкоди у добровільному порядку, але останніми вони були проігноровані. Таким, чином обидва відповідачі [PERSON] та [PERSON] - повинні нести солідарну відповідальність за заподіяння джерелом підвищеної небезпеки - марки Peugeot 508, державний номерний знак [NUMBER], - шкоди, оскільки Відповідач 1 безпосередньо винен в ДТП, а Відповідач 2 є власником джерела підвищеної небезпеки, яка бездумно передала джерело підвищеної небезпеки особі яка не вміє безпечно керувати транспортним, неуважна, безвідповідальна та допустила зіткнення з припаркованим авто на вільній та широкій дорозі. Враховуючи те, що відповідачами наданий час у добровільному порядку не відшкодовано Позивачу завдану майнову шкоду, тому Позивачем правомірно та справедливо заявлено позов про її відшкодування - стягнення на користь Позивача 23 543, гривень 50 копійок як різниця між сумою вартості матеріального збитку та вартістю страхового відшкодування, та 10 000 гривень 00 копійок - втрати товарної вартості транспортного засобу. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем за звернення з позовною заявою про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, втрати товарної вартості, було сплачено судовий збір у сумі 551 гривень 20 копійок, понесені судові витрати за розміщення оголошення в газеті Урядовий Кур"єр в сумі 630 гривень 00 копійок . Враховуючи вище викладене та

Outcome: approved