Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київкінофільм" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач) про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував на посаді першого заступника директора КП виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київкінофільм" та 31.07.2014 р., вийшовши на робоче місце, у другій половині робочого дня відчув погіршення фізичного стану та звернувся до лікаря, за результатами чого було відкрито листок непрацездатності. 04.08.2014 р. позивачу стало відомо, що наказом від 01.08.2014 р. його було звільнено з посади внаслідок прогулу 31.07.2014 р., не заважаючи на те, що з 31.07.2014 р. він перебував на лікарняному. Тому, позивач просив суд визнати звільнення за прогул на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України позивача з посади першого заступника КП виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)"Київкінофільм" з 01.08.2014 р. незаконним; поновити позивача на посаді першого заступника КП виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)"Київкінофільм" з 01.08.2014 р. та стягнути з відповідача моральну шкоду за незаконне звільнення в сумі 100000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, суду надав заяву у якій не погодився із заявленими вимогами про стягнення моральної шкоди та просив розглядати справу без його участі. Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом було встановлено, що позивач з 22.04.2013 р. працював на посаді заступника директора з фінансово - правової роботи, а з 01.07.2013 р. на посаді першого заступника директора КП виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київкінофільм", що підтверджується копіями наказів (а.с.4-5). Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до копії наказу № 303 від 01.08.2014 р., позивача було звільнено із займаної посади за прогул 31.07.2014 р. на підставі ст. 40-4 КЗпП України (а.с.7). Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (ч. 3 ст. 40 КЗпП України). Із копії листка непрацездатності вбачається, що позивач хворів у період з 31.07.2014 р. по 07.08.2014 р., тобто звільнення за прогул 31.07.2014 р. є незаконним, оскільки, позивача з цього дня було звільнено від роботи (а.с.8). У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (ч. 1 ст. 235 КЗпП України). Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (ст. 237-1 КЗпП України»). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Суд вважає, що позивач не обґрунтував та не надав належних доказів на підтвердження того, що йому дійсно була завдана моральна шкода, а тому, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди, не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, суд вважає, що позивача було безпідставно звільнено із займаної посади, а тому таке звільнення необхідно визнати незаконним та поновити позивача на посаді з 01.08.2014 р. Враховуючи викладене,

Outcome: partial