Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» предявило через суд зазначений позов до [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №DNС0R003241652 від 14 січня 2003 року відповідач отримала цього дня кредит в сумі 2713,00 грн. на придбання та оплату комп'ютера зі сплатою за користування коштами 31,00 % річних на суму заборгованості строком повернення до 14 січня 2004 року, проте позичальником в порушення умов договору сплата коштів систематично у визначені строки не здійснювалась в результаті чого виникла заборгованість станом на 02 лютого 2015 року в сумі 44811,90 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 2576,70 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 3175,34 грн., заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 39059,86 грн., частина якої в сумі 6479,57 грн. стягнута за рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2014 року, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь решту заборгованості в сумі 38332,33 грн., а також судові витрати. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, у поданій заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надала, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, причин не повідомила, свого представника до суду не направила, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Судом встановлено, що 14 січня 2003 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонатсупником якого згідно статуту ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладений кредитний договір № DNС0R003241652, долучений до матеріалів справи в копії (а.с.12-13) за умовами якого, що є обовязковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк надав відповідачу кошти в сумі 2713,00 грн. на 12 місяців для купівлі комп'ютера, строком повернення не пізніше 14 січня 2004 року, зі сплатою за користування коштами 31% річних, внесення з 21 по 25 число кожного місяця щомісячного платежу за користування кредитом в розмірі 265,82 грн. (п.п.1.1, 1.2, , 3.1, 3.2, 3.3). Відповідач, отримавши кошти на оплату вартості комп'ютера - 2713,99 грн., що підтверджується випискою по рахунку банку (а.с.41-62), зобов'язалася належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) до 14 січня 2004 року, сплатити проценти за його користування, винагороди та комісії відповідно до умов договору (п.п.2.2). За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки відповідно до ст. ст.1048, 1056-1 цього Кодексу України. Суд за браком доказів підтвердження відповідачем виконання зобов'язання за правилами ст. 545 ЦК України дійшов висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем (а.с.10-11), які з огляду на не спростовану вірогідність відомостей про сплачені позивачу суми виключають добросовісність відповідача, що останньою не заперечувалось та не спростовано. Оскільки іншого не доведено, суд дійшов висновку, що відповідач в порушення ст.ст. 526, 530, 1049, 1054, 10561 ЦК України не сплачувала тіло кредиту, останній раз сплативши кошти по кредиту 22 квітня 2013 року, з порушенням ст. 529 ЦК України відступила від умов про частину, виконуваного обов'язку, і строків виконання, у зв'язку з чим станом на 02 лютого 2015 року прострочила виконання згідно з ст. 612 цього Кодексу щодо повернення позивачу частини кредиту на суму 2576,70 грн., нарахованих відсотків в сумі 3175,34 грн. Разом з тим, за розгляду справи встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2014 року позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором DNС0R003241652 станом на 01 липня 2013 року в розмірі 6479,57 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 2576,70 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 3702,87 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за період з 01 липня 2012 року по 01 липня 2013 року - 200,00 грн., стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" в сумі 398,84 грн.; в решті вимог про стягнення пені відмовлено (а.с.6-9). Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Таким, чином, з вирахуванням стягнутої за рішенням суду суми боргу за вказаним договором, а також наведеного позивачем детального розрахунку боргу, з відповідача на користь позивача підлягаю стягненню сума боргу за період з 01 липня 2013 року по 02 лютого 2015 року за тілом кредиту - 0,0 грн., за процентами - 0,00 грн., за пенею, виходячи з річного строку позовної давності згідно ст. 258 ЦК України за період з 02 лютого 2014 року по 02 лютого 2015 року, згідно з розрахунком позивача (а.с.10-11), який узгоджується з випискою по рахунку (а.с.41-62) - 3868,14 грн. та в решті вимог позивача про стягнення пені за період з січня 2003 року по 02 лютого 2014 року належить відмовити, зважаючи на строк позовної давності в один рік та на те, що вимоги про стягнення пені з січня 2003 року по 01 липня 2013 року вже розглянуті в судовому порядку з ухваленням апеляційним судом Дніпропетровської області 19 лютого 2014 року рішення, а відтак, повторному розгляду та вирішенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial