Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОСТІ ЗАЙМИ" звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 180820-090900 від 20.08.2018 року у розмірі 57\~775,21 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування\~заявленого позову\~позивач посилався\~на те,\~що 20.08.2018 року між ТОВ "ПРОСТІ ЗАЙМИ" та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансових послуг № 180820-090900 на суму 3 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 51,00 грн. за кожен день такого користування строком на 30 календарних днів. ТОВ "ПРОСТІ ЗАЙМИ" є фінансовою установою та здійснює діяльність щодо надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Товариство свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів виконало повністю, кошти за кредитним договором в сумі 3 000,00 грн. було передало відповідачу, про що було складено видатковий касовий ордер від 20.08.2018 року. Згідно з кредитним договором, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 3 000,00 грн. та сплатити проценти у розмірі 1 530,00 грн. у строк 30 днів до 18.09.2018 року, а також у разі виникнення заборгованості, сплатити неустойку у вигляді пені згідно кредитного договору. Відповідач свої обов`язки за кредитним договором не виконав та станом на 19.05.2021 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 57\~775, 21 грн., яка складається з наступного: 3\~000,00 грн. сума кредиту; 50\~204,00 грн. проценти за користування кредитом; 1\~500,00 грн. пеня; 801,27 грн. індекс інфляції за весь період прострочення; 2\~269,94 грн. - три проценти річних від простроченої суми, яку просить стягнути з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст.\~274\~ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2021 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» є юридичною особою та зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження НКФУ № 3601 від 29 серпня 2017 року. Основним видом діяльності ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» є кредитування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (копія) та статуту (копія). 20.08.2018 року відповідач [PERSON] звернувся до ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до кредитного договору. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит на особисті потреби в розмірі 3 000,00\~грн.\~строком на\~30\~днів до\~18.09.2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 51,00 грн. за кожен день користування кредитом. Відповідно до умов договору при виникненні заборгованості [PERSON] зобов`язався сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3% за кожен день користування у межах встановленого строку та пеню у розмірі 3,64% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день 5,02%, на 30-й день 7,67%. Згідно копії видаткового касового ордера від 20.08.2018 року ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» відповідачу передано кошти у розмірі 3 000,00 грн., згідно кредитного договору № 180820-090900 від 20.08.2018 року, про що зроблено відповідний підпис одержувачем [PERSON] . Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та не повернув позику у встановлений термін, у зв`язку з чим станом на 19.05.2021 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 57\~775,21 грн. (згідно розрахунку позивача), яка складається з наступного: 3\~000,00 грн. сума кредиту; 50\~204,00 грн. проценти за користування кредитом; 1\~500,00 грн. пеня; 801,27 грн. індекс інфляції за весь період прострочення; 2\~269,94 грн. - три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або\~законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, індекс інфляції за весь період прострочення складає 801,27 грн. та три проценти річних від простроченої суми 2\~269,94 грн. Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 30.03.2018 року у справі №918/344/17: формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 25 травня 2016 року у справі №6-157цс16, від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов договору. За таких обставин, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати підлягаю розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved