Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Згідно позовної заяви, письмових та пояснень позивача в судовому засіданні, 30.01.1990 року виконавчим комітетом Нетішинської міської ради відповідачу [PERSON], який є його батьком, на склад сімї з семи чоловік: дружину [PERSON], синів [PERSON], [PERSON], [PERSON], дочок [PERSON], [PERSON] видано ордер №7258 на заняття житлового приміщення жилою площею 75,69 кв.м, яке складається з двох квартир №51 та №52 по пров.Миру, 14 в м.Нетішин Хмельницької області. 02.12.1999 року шлюб між відповідачем та його дружиною [PERSON] розірвано. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15.03.2002 року вищевказане житло було розподілено. Так, квартиру №51 виділено [PERSON] та його синам [PERSON] та [PERSON], а квартиру №52 - матері позивача [PERSON], сестрам [PERSON], [PERSON] та брату [PERSON] 19.10.2005 року відповідач без його та [PERSON] згоди зареєстрував в квартирі №51 відповідачку [PERSON] та її сина [PERSON] 05.05.2007 року [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб. Після поселення в квартиру вони почали чинити йому перешкоди в користуванні житлом, тому він був змушений проживати у своєї матері [PERSON] в квартирі №52, хоча сплачував свою частину комунальних послуг і за квартиру № 51. Через створення перешкод у користування житлом він і його брат [PERSON] 17.03.2010 року звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання місця реєстрації недійсним та встановлення порядку користування квартирою, який у звязку з добровільним вирішенням спору, ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26.07.2010 року залишено без розгляду. Згідно досягнутих домовленостей [PERSON] та [PERSON] зобовязалися провести обмін займаної ними двокімнатної квартири №51 на однокімнатну квартиру, а різницю вартості квартир розділити між ним [PERSON] та його братом [PERSON] Однак, відповідачі взяті на себе зобовязання не виконали та не зважаючи на досягнуту домовленість щодо обміну квартири, 20.05.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання позивача та [PERSON] такими, що втратили право на проживання в спірній квартирі. У відповідь [PERSON] подав зустрічний позов про вселення в житло. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16.12.2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 04.02.2016 року, в задоволенні вищезазначеного позову було відмовлено. Зустрічний позов [PERSON], [PERSON], що діє в інтересах [PERSON] задоволено. Вирішено вселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO] в квартиру [ADDRESS]. Зобовязано [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити [PERSON], [PERSON], та [PERSON] перешкод в користуванні квартирою №51 по вул.Миру, 14 в м.Нетішин Хмельницької області. Виконавчий лист виданий на підставі вищезазначеного рішення суду був предявлений до виконання, відкрито виконавче провадження і відповідачам надано строк для добровільного виконання рішення суду. 21.03.2016 року відповідачі звернулися до суду з заявою про відстрочку виконання рішення суду від 16.12.2015 року, в задоволенні якої їм було відмовлено. Однак і після цього вони чинили перешкоди позивачу в користуванні житлом - не пускали його в квартиру та не давали ключі від неї. Лише 31.05.2016 року рішення суду було виконано в примусовому порядку і надано йому ключі від вищезазначеної квартири. Однак через те, що виділена йому кімната потребує ремонту та вмеблювання, він на даний час не може там проживати. Позивач вважає, що таким чином, починаючи з 2010 року і до 31.05.2016 року відповідачі ні в добровільному, ні в примусовому порядку не усували перешкоди для його проживання за місцем реєстрації, чим завдали йому моральну шкоду розмір якої він оцінює в 3000 гривень. Так, він зазнав душевних страждань через факт усвідомлення порушення його конституційного права на житло. Через протиправні дії відповідачів він змушений був разом з малолітньою дочкою шукати притулку в квартирі своєї матері, в якій крім неї проживали і його сестри [PERSON] з дитиною інвалідом та [PERSON], брати [PERSON] та [PERSON], що безумовно принижувало його честь та гідність. Протягом всього часу проживання в квартирі матері, враховуючи кількість осіб та кімнат, йому постійно доводилося спати на підлозі. Через зайнятість ванної кімнати та вбиральні між ним та рідними часто виникали непорозуміння з приводу користування вказаними приміщеннями. Через велику кількість проживаючих в квартирі і повязані з цим незручності вони постійно сварилися. Вказане призводило до погіршення відносин з ним та рідними. За таких обставин, через протиправну поведінку відповідачів, порушення його права на житло він зазнав значних душевних переживань, постійно нервував. Крім того, він змушений тривалий час захищати свої права шляхом звернення до юристів, міліції, суду, виконавчої служби, витрачаючи при цьому свій особистий час та кошти, що ще збільшило обсяг завданої моральної шкоди. На підстав наведеного, позивач просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на його користь на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди кошти в сумі 3000 гривень, судовий збір в розмірі 551 гривень 20 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 2900 гривень Представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив їх задоволити. Крім того зазначив, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є розумним і справедливим, не направлений на його особисте збагачення, і лише частково може компенсувати душевні страждання, які він зазнав протягом останніх шести років. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що за рішенням суду від 15.03.2002 року йому та синам [PERSON], [PERSON] виділено двокімнатну квартиру №51, що знаходиться в буд.№ 14 по провул.Миру в м.Нетішин, однак жоден з синів в зазначеній квартирі не проживав. В 2010 році між ним, позивачем та [PERSON] було досягнуто домовленості про обмін зазначеної квартири на однокімнатну, а різницю вартості квартири він повинен був розділити між ними. Обмін квартири так і не було проведено, оскільки як доплата при обміні пропонувалася сума не більше 8000 доларів США, в той час як позивач хотів отримати при обміні доплату не менше 10000 доларів США. В період з 2010 по 2015 роки позивач в спірній квартирі не проживав та не звертався до нього з проханням вселитися, чи дати можливість користуватися нею, не просив надати ключі від вхідних дверей. З 31.05.2016 року, дати виконання рішення суду про вселення, в квартирі ні позивач, ні його дочка не проживають. За таких обставин, відповідач вважає, що жодними своїми діями він моральної шкоди позивачу не заподіяв. Відповідачка [PERSON] позов також не визнала. Зазначила, що обставини викладені позивачем в позовній заяві є неправдивими та підтримала пояснення відповідача [PERSON], який є її чоловіком. Крім того пояснила, що в квартиру №51, що знаходиться в буд.№ 14 по провул.Миру в м.Нетішин вселилася в 2005 році, а в 2007 році зареєструвала шлюб з [PERSON] На той час позивач та його брат [PERSON] в квартирі не проживали. Проти її заселення в житло позивач не заперечував, а навіть допомагав їм переносити речі. Між відповідачем та його синами було досягнуто згоди про обмін житла, однак останніх постійно не влаштовували умови обміну. Будь-яких перешкод в користуванні житлом ні вона, ні її чоловік позивачу не чинили, спроб вселитися в квартиру він не вчиняв, а тому його позов про відшкодування моральної шкоди є безпідставним. Представник відповідачів позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю та недоведеністю. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивач не довів, що в 2010 2015 роках він вживав заходи та намагався вселитися в квартиру, а відповідачі чинили йому в цьому перешкоди. Навпаки, він добровільно проживав в квартирі № 52 і не заперечував проти вселення в квартиру № 51 [PERSON] Після виконання рішення суду позивач в квартирі № 51 не проживає, хоча має від неї ключі. Представник також заначив, що обставини викладені в позові є вигаданими, позивач не зазначив та не довів, що відповідачі заподіяли йому моральну шкоду, якими саме протиправними діями і в чому така шкода полягає. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15.03.2002 року квартиру № 51 по пров.Миру 14 в м.Нетішин виділено [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Квартиру № 52 по пров.Миру в м.Нетішин виділено [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. ЖКО Нетішинського міськвиконкому зобовязано провести розподіл особових рахунків між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з ухвали Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26.07.2010 року, позовну заяву [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи без самостійних вимог: КП НМР «ЖКО», ВГІРФО Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області про визнання місця реєстрації недійсним та встановлення порядку користування квартирою і зустрічний позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи без самостійних вимог КП НМР «ЖКО», ВГІРФО Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, залишено без розгляду за заявами сторін, у звязку з добровільним вирішенням спору. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16.12.2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 04.02.2016 року, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання втратившими право користування житловим приміщенням відмовлено. Зустрічний позов [PERSON], [PERSON], що діє в інтересах [PERSON] задоволено. Вирішено вселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO] в квартиру [ADDRESS]. Зобовязано [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити [PERSON], [PERSON], та [PERSON], [INFO] перешкод в користуванні квартирою №51 по вул.Миру, 14 в м.Нетішин Хмельницької області. Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.05.2016 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/679/399/2015, виданого 22.02.2016 року Нетішинським міським судом Хмельницької області про вселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO] в квартиру [ADDRESS], закінчено. Згідно акту державного виконавця від 31.05.2016 року рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16.12.2015 року виконано. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 02.07.2016 року[ADDRESS], яка знаходиться за адресою: пров.Миру, 14, м.Нетішин Хмельницької області належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, вищевказане рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16.12.2015 року, яким встановлено той факт, що [PERSON] та [PERSON] чинили [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою №51, що знаходиться в будинку № 14 по провул.Миру в м.Нетішин, для суду, який розглядає дану справу, є обов'язковим, а вказані у ньому обставини доказуванню не підлягають. В судовому засіданні свідок [PERSON] - колишня дружина відповідача та матір позивача показала, що після розлучення з [PERSON] у 1999 році, за рішенням суду між ними було розділено квартири, в яких вони проживали разом з дітьми. Квартира №51 була виділена для неї, дочок [PERSON], [PERSON] та сина [PERSON], а відповідачу з синами [PERSON] та [PERSON] виділено квартиру № 52. Після розлучення відповідач розпочав влаштовувати своє особисте життя, часто приводив до квартири жінок, в звязку з чим проживання разом з ним дітей стало не можливим. В подальшому відповідач уклав шлюб з [PERSON], яка разом зі своїм сином заселилася в квартиру № 51. Після одруження відповідач не давав дітям ключі від квартири, замінив двері, а тому позивач та син [PERSON] змушені були проживати разом з нею. В 2010 році між [PERSON] та синами було досягнуто згоди про обмін квартири зі сплатою різниці вартості житла останнім. Однак домовленість так і не була виконана. Син [PERSON] змушений був звертатися до суду для захисту своїх прав на житло. Вся ця ситуація пригнічувала психічний стан позивача, він сварився з своєю дружиною, сестрами та братами. В свою чергу між нею та сином також виникали сварки, через його проживання в її квартирі, оскільки крім нього там на той час жили й інші діти та онуки. Проживання в квартирі значної кількості людей викликало незручності. Через постійні сварки [PERSON] випивав. Часто йому доводилось спати на підлозі на матраці. В позивача зіпсувалися стосунки з сестрою [PERSON], через те, що вона разом з дітьми приходила проживати до неї, як до матері. Після рішення суду, коли відповідач дав позивачу ключі від квартири, він заніс туди ліжка, однак там ще не проживає, оскільки кімната потребує ремонту. Свідок [PERSON] показав, що є братом позивача та сином відповідача [PERSON] Позивач в квартирі №51, що знаходиться в будинку № 14 по пров.Миру в м.Нетішин, яку за рішенням суду виділено в тому числі і йому, не проживав, оскільки відповідачі його до житла не пускали. В 2010 році він та позивач зверталися з цього приводу до суду, однак дійшли згоди з батьком про обмін квартири, в звязку з чим позовна заява була залишена без розгляду. В подальшому обмін квартири так і не було проведено, оскільки відповідача [PERSON] не влаштовували варіанти обміну. Відповідачі відмовлялися надавати позивачу ключі від квартири. З 2010 року позивач з дружиною та дитиною проживали в квартирі матері, де крім них жив також і він, їх сестра [PERSON] з трьома дітьми та брат [PERSON]. У звязку з цим позивачу часто доводилося сплати на підлозі. З приводу проживання [PERSON] з сімєю в квартирі матері між ним та рідними постійно виникали сварки та непорозуміння, під час яким мати відправляла його жити за місцем реєстрації. На даний час виконавчою службою виконано рішення суду про вселення його та позивача до спірної квартири, вони замінили серцевину і таким чином отримали ключі від квартири. Свідок [PERSON] - сестра позивача і дочка відповідача надала суду показання, аналогічні показанням [PERSON] та [PERSON] Крім того, зазначила, що у звязку з перешкодами в користуванні квартирою, які чинили відповідачі позивачу, він зазнав моральної шкоди, перебував у стресовому стані через неможливість користуватися власним житлом, в звязку з чим часто випивав. Проживаючи в квартирі матері він змушений був спати на підлозі, оскільки на той час разом з матірю там проживало девять чоловік. Згідно ч.1 ст.319, ч.1 ст.321, ст.391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно положень ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно розяснень, викладених в п.п.9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.2005 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. На осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню. Враховуючи наведене, судом встановлено, що спільними винними діями відповідачів тривалий час порушувалось право позивача на проживання в квартирі за місцем реєстрації, шляхом вчинення йому перешкод в цьому, що завдало йому моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню на користь позивача, суд враховує тривалість та характер порушення відповідачами законних прав позивача на житло, глибину та обсяг його душевних страждань та хвилювань, порушення звичного ритму життя, необхідність докладати зусилля для відновлення порушених прав, і з урахуванням засад розумності та справедливості оцінює її розмірі 700 гривень. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості та виходить з того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Згідно ч.1, п.2 ч.3 ст.79, ч.ч.1, 2 ст.84, ч.1 ст.88 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема: витрат на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з роз'яснень викладених в п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17.10.2014 року, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п.2 ч.3 ст.79, ст.ст.84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" з 01.01.2016 року мінімальний розмір заробітної плати становив 1378 гривень, з 01.05.2016 року - 1450 гривень, а 40% розміру мінімальної заробітної плати у відповідному періоді складало 551 гривню 20 копійок та 580 гривень. Як вбачається з договору про надання правової допомоги від 20.04.2016 року, акту прийомки виконаних робіт від 30.09.2016 року, позивач [PERSON] поніс витрати на отримання правової допомоги від фахівця в галузі права [PERSON] в сумі 3480 гривень, з яких: попереднє опрацювання матеріалів, законодавчої бази і судової практики 20.04.2016 року (1 год.) - 460 грн., підготовка процесуальних документів по справі (договір, заява про допуск, тощо) - 20.04.2016 року (1 год.) - 580 грн., підготовка позовної заяви 21.04.2016 року (2 год.) - 990 грн., надання правової допомоги під час розгляду справи в Нетішинському міському суді 14.07.2016 року (30 хв.) - 290 грн., 09.08.2016 року (1 год.) 580 грн., 30.09.2016 року (1 год.) 580 грн. При цьому, в підтвердження оплати вказаних витрат позивач [PERSON] надав приходний касовий ордер № 27/16 від 09.08.2016 року, згідно якого він сплатив [PERSON] кошти лише в сумі 2900 гривень і саме цю суму він просить стягнути з відповідачів. Згідно журналів судового засідання, представник позивача [PERSON] брав участь в судовому засіданні 14.07.2016 року - 57 хв., 09.08.2016 року 1 год. 07 хв., тому витрати на правову допомогу у вказаних судових засіданнях сплачено з дотриманням вимог Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Водночас, в акті прийомки виконаних робіт від 30.09.2016 року зазначено, що вартість послуги у виді підготовки процесуальних документів по справі, що надавалася фахівцем 20.04.2016 року (1 год.), становить 580 грн., однак це перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом. Отже розмір вказаної послуги повинен складати 551,20 грн. Враховуючи те, що при зверненні до суду позивач пред'явив позовні вимоги на суму 3000 грн., з яких судом задоволено 23,33%, тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі по 334,92 грн. з кожного (460 грн. + 551,20 грн. + 990 грн. + 290 грн. + 580) х23,33%):2) та судовий збір в розмірі по 64,30 грн. з кожного (551,20х23,33%):2).

Outcome: approved