Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

31.05.2021 року до суду надійшла вищевказана позовна заява, якою позивач просить визнати виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №5331 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 04.02.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінпром Маркет", який придбав право вимоги заборгованості за кредитним договором позивачки перед ТОВ "Інфінанс" за період з 29.11.2018р. до 04.02.2021р. в розмірі 26137,5грн. таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вчинений приватним нотаріусом виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, оскільки заборгованість не є безспірною, вона не була повідомлена про наявність та розмір заборгованості, про звернення кредитором до нотаріуса, а наданий розрахунок заборгованості не є належним доказом розміру боргу. При цьому Позивач посилається на порушення при вчиненні виконавчого напису положень ст.87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5. Ухвалою суду від 04.06.2021р. було відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.06.2021р. задоволено заяву позивачки про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі вищевказаного виконавчого документу - виконавчого напису, заборонено вчиняти будь-які дії щодо виконання цього виконавчого напису. 01.07.2021 року на адресу суду надійшла заява від третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. на виконання ухвали суду про витребування доказів від 04.06.2021р., - надано копії матеріалів, на підставі яких здійснено виконавчий напис. 23.07.2021 року на адресу суду надійшла заява від третьої особи - начальника Болградського РВ ДВС Південного МУ Міністерства юстиції (м.Одеса), на виконання ухвали суду про витребування доказів від 05.07.2021р., надано копію матеріалів виконавчого провадження. 18.08.2021 року від відповідача надійшла заява, якою визнано позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягаю виконання, а також стягнення на користь позивача 50 % сплаченого судового збору Також відповідачем надано заяву про врегулювання спору за участю судді, в задоволенні якою ухвалою суду від 04.10.2021 року відмовлено. В підготовче судове засідання, призначене на 04.10.2021 року, сторони та треті особи, будучи повідомленими належним чином, - не прибули, відповідач заяви про розгляд позову без його присутності суду не надавав, представник третьої особи - Болградський районний відділ державної виконавчої служби Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надав заяву про розгляд справи без його участі. Позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, просить розглянути справу за його відсутності, про що надав письмову заяву. Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 04.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №5331, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінпром Маркет" заборгованості в розмірі 26137,5 грн. З наданих цим нотаріусом письмових доказів вбачається, що вищевказаний виконавчий напис вчинено на підставі наступного: - договору фінансового кредиту №0637829028 від 11.12.2017 року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] , який має просту письмову форму та не підписаний [PERSON] , за умовами якого [PERSON] отримала кредит у виді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (грошима) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців щ дня підписання договору з остаточним терміном повернення не пізніше 11.12.2020р.; - договору факторингу №250121ФК від 25.01.2021 року, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступає право вимогу до боржників, зазначених в реєстрі, зокрема [PERSON] - на суму 26087,50 грн.; - вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань від 26.01.2021 року від ТОВ "Фінпром Маркет" на ім`я [PERSON] ; - повідомлення про відступлення права грошової вимоги від 26.01.2021 року від ТОВ "Фінпром Маркет" на ім`я [PERSON] ; - виписки з рахунку [PERSON] із визначенням суми заборгованості за період з 29.11.2018р. до 04.02.2021р. Вищевказаний виконавчий напис було пред`явлено для примусового виконання до Болградського РВ ДВС Південного МУ Міністерства юстиції (м.Одеса), де було відкрито виконавче провадження №65412282. Таким чином, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису для стягнення заборгованності з підстав, що випливають з кредитних правовідносин. Частиною першою статті 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. В абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року N20/5 вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року N1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі N 6-887цс17. Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі N 305/2082/14-ц (провадження N 14-557цс19). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано; визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Усупереч наведеному, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 04.02.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 договору фінансового кредиту №0637829028 від 11.12.2017 року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] , має просту письмову форму та не підписаний [PERSON] , тобто є неукладений в наданій нотаріусом редакції, оскільки в позовній заяві [PERSON] підтверджує укладання кредитного договору та отримання кредиту в сумі 5000,00 гривень, однак, вказує, що з текстом договору не ознайомлена. Договір факторингу №250121ФК від 25.01.2021 року, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступає право вимогу до боржників, зазначених в реєстрі, зокрема [PERSON] на суму 26087,50 грн. має просту письмову форму. При цьому відсутні у матеріалах справи та не надані нотаріусом докази наявності у ТОВ «Фінансова компанія управління активами» права вимоги до [PERSON] на суму 26087,50 грн. Також відсутні докази надсилання та отримання позивачем повідомлення про відступлення права грошової вимоги від 26.01.2021 року та вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань від 26.01.2021 року. Відтак, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Крім того, представником відповідача вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню визнано у повному обсязі. Відповідно до ст.206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.1 ст.81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При подачу позову позивачем було сплачено загалом 1816 гривень судового збору. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 908гривень сплаченого судового збору, а також позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету 908 гривень сплаченого нею судового збору.

Outcome: approved