Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просила суд усунути перешкоди у користуванні майном - квартирою №41 в будинку №17 по проспекту Героїв в м. Дніпрі шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №41 в будинку №17 по пр. Героїву м. Дніпро та зняття з реєстраційного обліку за цією адресою, виселення з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування вимог зазначила, що вона з 14 червня 2016 є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі укладених 13 червня 2014 року з [PERSON] договору позики та договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку [PERSON] належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS]. У зв'язку із невиконанням відповідачем за договором позики зобов'язань, утворилась заборгованість, тому у [PERSON] на підставі договору іпотеки виникло право на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. 14 червня 2016 року вона, як іпотекодержатель, в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку" в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, набула право власності на предмет іпотеки. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано приватним нотаріусом [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру №61649442 від 16 червня 2016 року. Як власник вона не може реалізувати своє право володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач без законних на те підстав чинить перешкоди у користуванні квартирою, добровільно її не звільняє та не знімається з реєстрації за цією адресою. Тому просить позовні вимоги задовольнити. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги задовольнити, згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернулась, а також не скористалась правом надання заперечень проти позову. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, проти задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] не заперечував, інші позовні вимоги просив вирішити на розсуд суду, згідно вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази\~ у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 13 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів (а.с. 10). З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики грошових коштів, 13 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку [PERSON] належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] (а.с. 11 14, 16). У зв'язку із невиконанням відповідачем взятих на себе за договором позики грошових зобов'язань, утворилась заборгованість [PERSON] перед [PERSON], тому у [PERSON] на підставі договору іпотеки виникло право задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У разі невиконання позичальником умов договору позики до нього згідно договору іпотеки застосовуються певні способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, відповідно до п.п. 5.3 п. 5 договору іпотеки за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: 5.3.1. за рішенням суду про звернення стягнення у встановленому законодавством порядку або про набуття у власність предмету іпотеки. 5.3.2. у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Сторони дійшли згоди, що підтвердженням безспірності заборгованості позичальника перед іпотекодержателем та документом, що встановлює прострочення виконання зобов'язань за договором позики грошових коштів є розрахунок заборгованості, складений і засвідчений іпотекодержателем. Згідно із п. 5.4. договору звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися у позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Іпотекодержатель зобов'язаний не менш ніж за 30 календарних днів до прийняття предмету іпотеку у власність письмово повідомити іпотекодавця про своє рішення. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження в договорі, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. 14 червня 2016 року позивач, як іпотекодержатель, в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку" задовольнила забезпечену іпотекою вимогу до [PERSON] одним з передбачених договором іпотеки (п. 5.4) способом звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом передачі (набуття) іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки - [ADDRESS] (а.с. 15). Право власності [PERSON] на [ADDRESS], зареєстровано приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №61649442 від 16 червня 2016 року. Правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки - [ADDRESS], відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» стало відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Набувши прав власності на квартиру, в даний час позивач не може реалізувати в повному обсязі своє право володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідачка без законних на те підстав чинить мені та моїй малолітній доньці перешкоди у користуванні квартирою та добровільно не звільняє квартиру та не знімається з реєстрації за цією адресою. Відповідно до п. 5.9 ст. 5 договору іпотеки на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника предмета іпотеки іпотекодавець зобовязаний добровільно звільнити приміщення, що є предметом іпотеки, протягом мясця з дня отримання такої вимоги. В цей строк іпотекодавець зобовязаний передати іпотеко держателю або новому власнику предмета іпотеки ключі від нерухомого майна, що є предметом іпотеки, інші технічні засоби доступу до цього приміщення (включаючи коди охоронних сигналізацій, коди доступу тощо). 05 липня 2016 року позивач цінним листом зі зворотнім повідомленням звернулась до [PERSON] з письмовою пропозицією-вимогою про добровільне звільнення квартири та зняття з реєстраційного обліку (а.с. 19). Вищезазначену вимогу було направлено поштою цінним листом 06 липня 2016 року, що підтверджується фіскальним чеком, яка була отримана [PERSON] 11 липня 2016 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 20). Як зазначає позивач, на момент її звернення з цим позовом до суду, відповідачкою не виконана вимога позивача про звільнення спірної квартири в добровільному порядку та зняття з реєстраційного обліку. Відповідач не знялася з реєстраційного обліку та у вказаній квартирі досі значиться зареєстрованою, що підтверджується довідкою №23561 від 16 серпня 2016 року, виданою Єдиним абонентським відділом Соборного району КП "Міські комунальні платежі" (а.с. 17). Згідно цієї довідки, [PERSON] та її малолітня донька [PERSON], [INFO], також зареєстровані у спірній квартирі. Отже, відповідачка добровільно не бажає звільнити квартиру та знятися з реєстраційного обліку, чим порушує право позивача на користування та розпоряджання своєю власністю. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений прав а власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Право користування спірним майном Відповідача припинилось в звязку з припиненням його права власності на спірне житло. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Також згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 2 статті 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Крім того, статтею 391 ЦК України проголошено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 55 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведені вище норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстраційного обліку може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість останніх в частині усунення перешкод позивачу у користуванні квартирою №41 в будинку №17 по проспекту Героїв в м. Дніпрі шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаною квартирою та виселення [PERSON] з вказаного жилого приміщення. Щодо позовних вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], суд дійшов висновку, що в цій частині позову позивачу слід відмовити, оскільки зняття з реєстраційного обліку є способом виконання задоволеної судом вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю. Дана вимога, про зняття з реєстраційного обліку заявлена передчасно та надлишково, оскільки уповноважений на це орган не відмовляв позивачу у здійсненні вказаної дії та не був залучений стороною до справи. Крім того, розгляд позовної вимоги про зобовязання зняти з реєстраційного обліку здійснюється судом, за наявності такого спору, з урахуванням спеціального статусу відповідача, як суб'єкта владних повноважень, в порядку адміністративного судочинства. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені ним при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору на суму 1102,42 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial