Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа - [PERSON] , про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач прийняла спадщину своєї матері, так як вчасно подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, проте позбавлена можливості оформити свої спадкові права на земельні ділянки, оскільки правовстановлюючі документи на них відсутні. У зв`язку з цим позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач та третя особа також подали до суду клопотання, в яких позовні вимоги визнали, просили розглянути справу за їх відсутності. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 08 січня 2020 року серії [NUMBER] (а.с. 4). Позивач є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 01 липня 1965 року серії [NUMBER] (а.с. 7), та копією виданого повторно свідоцтва про одруження від 11 грудня 2002 року серії [NUMBER] згідно з яким позивач після укладення шлюбу змінила дівоче прізвище " [PERSON] " на шлюбне прізвище " [PERSON] " (а.с. 7). При житті [PERSON] , а саме 10 січня 2008 року, склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Мельниківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Дудури С.В. та зареєстрований в книзі нотаріальних дій за № 2, відповідно до якого все своє майно заповіла позивачу (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,10 га, яка належала їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 02 серпня 2002 року серії ІІІ-ЧР № 052920 (а.с. 10), та складається з: - земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,952 га, кадастровий номер 7125186400:04:000:6318, розташована в адміністративних межах Мельниківської сільської ради Золотоніського (Чорнобаївського) району Черкаської області; - земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,1506 га, кадастровий номер 7125186400:05:000:6292, розташована в адміністративних межах Мельниківської сільської ради Золотоніського (Чорнобаївського) району Черкаської області. Згідно з довідкою Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 04 лютого 2020 року № 56, [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В господарстві проживала з дочкою [PERSON] (позивач), онуками [PERSON] та [PERSON] (відповідач та третя особа), та правнукою [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 02 квітня 2021 року (вих. № 97/01/16), що надійшов у відповідь на запит суду, після смерті [PERSON] подана заява про прийняття спадщини до нотаріальної контори від імені позивача. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 16 березня 2021 року (вих. № 67/02-16) позивачу повідомлено про відсутність у спадковій справі [PERSON] правовстановлюючих документів на спадкове майно, та роз`яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 15). Таким чином, позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на них. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом та звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки, оскільки правовстановлюючі документи на них відсутні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписом ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved