Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 19.10.2007 року Закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк", та - [PERSON], уклали кредитний договір № 490049993. Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», 19.08.2009 року, було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк». Відповідно до умов вищевказаного Договору, Позивач зобов'язується надати [PERSON] кредит у сумі 30 413,42 (тридцять тисяч чотириста тринадцять доларів США 42 центи). Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Отже ЗАТ «Альфа-Банк» мав законні підстави для кредитування в іноземній валюті. Відповідно до умов Договору, [PERSON] зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши [PERSON], кредит у сумі 30413,42 (тридцять тисяч чотириста тринадцять доларів США 42 центи), що підтверджується випискою з особового рахунку Відповідача. У порушення умов Договору, [PERSON], свої зобов'язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 19.04.2013 року має прострочену заборгованість за кредитом - 15 667,61 (п'ятнадцять тисяч шістсот шістдесят сім доларів США 61 цент) дол. США, що за курсом НБУ станом на 19.04.2013 року складає - 125 231,21 (сто двадцять п'ять тисяч двісті тридцять одна гривня 21 копійка) грн., за відсотками - 63 74,87 (шість тисяч триста сімдесят чотири долари США 87 центів) дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 50 954,32 (п'ятдесят тисяч дев'ятсот п'ятдесят чотири гривні 32 копійки) грн., що підтверджується довідкою про розрахунок заборгованості та розрахунком заборгованості. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та умов Договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Договору, [PERSON] зобов'язана сплатити Позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 550 Цивільного кодексу України Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому було нараховано неустойку. Станом на 19.04.2013 року розмір неустойки становить - пеня - 179 096,71 (сто сімдесят дев'ять тисяч дев'яносто шість доларів США 71 цент) дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 1 431 519,97 (один мільйон чотириста тридцять одна тисяча п'ятсот дев'ятнадцять гривень 97 копійок) грн. Проте, з огляду на принцип розумності та справедливості, ПАТ «Альфа-Банк» як клієнто -орієнтовний Банк, користуючись своїми процесуальними правами в прохальній частині своєї позовної заяви зменшує позовні вимоги щодо нарахованої згідно з умовами Кредитного договору пені, та просить суд стягнути з Відповідача 11% (одинадцять відсотків) від нарахованої пені. На дату розрахунку заборгованості за кредитним договором 490049993 від 19.10.2007 сума пені в розмірі 11 % у доларовому еквіваленті становить 19, 700,64 (дев'ятнадцять тисяч сімсот дол. США 64 центи), за курсом НБУ станом на 19.04.2013 складає - 157467,20 (сто п'ятдесят сім тисяч чотириста шістдесят сім грн. 20 коп.). Також 19.10.2007 року Закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк", та фізична особа - громадянин України [PERSON] - Відповідач, уклали Договір Поруки № 490049993-П. Відповідно до умов Договору поруки Відповідач як поручитель поручається за виконання Позичальником обов'язків, які виникли на підставі Договору. Ст. 553 Цивільного кодексу України зазначає, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Також в ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання Третьою особою будь-яких обов'язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, Позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення Кредиту за Договором. На виконання умов Договору Відповідачу та Третій особі було направлено Вимоги про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви Вимоги не виконані. Згідно Договору Поруки № 490049993 - П, Поручитель та Боржник відповідають перед Банком за порушення обов'язків, що виникли на підставі основного Договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник. Таким чином, зважаючи на невиконання Третьою особою зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, Позивач вправі вимагати стягнення з Поручителя заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за невиконання умов договору. Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Просить стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», 01001, м. Київ, вулиця Десятинна, 4/6, МФО 300346, п/р №37396000000004 заборгованість - 333 652,73 (триста тридцять три тисячі шістсот п'ятдесят дві грн. 73 коп.), а саме: - за кредитом - 125 231,21 (сто двадцять п'ять тисяч двісті тридцять одна гривня 21 копійка)грн.; - по відсотках - 50 954,32 (п'ятдесят тисяч дев'ятсот п'ятдесят чотири гривні 32 копійки)грн.; - пеня - 157 467,20 (сто п'ятдесят сім тисяч чотириста шістдесят сім грн. 20 коп.) грн. Стягнути з Відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», 01001, м. Київ, вулиця Десятинна, 4/6, МФО 300346, п/р №37396000000004 - витрати по сплаті судового збору у сумі - 3 336,53 грн. Позивач під час розгляду справи збільшив позовні вимоги та просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного Акціонерне Товариство "Альфа-Банк", заборгованість - 4 143 731,91 грн., а саме: - за кредитом -203 312,28 грн.; - по відсотках - 97 731,56 грн.; - по пені - 3842 688,07 грн. Та судові витрати. Представник позивача Царицанська К.В. до початку судового засідання надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі просить справу розглянути без присутності представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів. Представник відповідача [PERSON] до початку судового засідання надав суду заяву в якій просить суд справу розглянути без його участі та без участі відповідача. Просить застосувати позовну давність щодо стягнення неустойки та основного боргу зазначеного в позовних вимогах. Третя особа в судове засідання не з?явилася. Вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В матеріалах справи є кредитний договір №490049993 від 19.07.2007 року на підставі якого Закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк", надав [PERSON] кредит у сумі 30 413,42 (тридцять тисяч чотириста тринадцять доларів США 42 центи), плата за користування кредитом 12% річних для придбання транспортного засобу, дата остаточного повернення кредиту 19.10.2013 року. (а.с7-19). Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг міститься в Додатку №1 до договору від 19.10.2007 року, що міститься на а.с.17-19. Факт отримання кредитних коштів [PERSON]. Анатоліївною у розмірі 30413,42 доларів США, в гривневому еквіваленті сума складає 153587,77 грн. підтверджується випискою по особовому рахунку [PERSON]. (а.с. 31-32). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. При цьому згідно зі ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи Їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст.5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за №730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до п.5.3. "Положення про порядок видачі банками банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій", затвердженого постановою Правління НБУ від 17.07.2001 року № 275, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій. Згідно п.2.3. цього положення за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України. Відповідно до положень ч.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 року № 15-93 Національним Банком України видаються генеральні ліцензії комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Відповідно до ст.2 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", власниками валютних цінностей (іноземної валюти) можуть бути як нерезиденти так і резиденти. Згідно з ч.3 ст.533 ЦК України, на території України допускається також використання іноземної валюти, а також платіжних документів при здійсненні розрахунків за зобов"язаннями, в порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до п.4 ст.7 Закону України "Про національний банк України" від 20.05.1999 року № 679-ХІУ однією з функцій, яку виконує Національний банк є встановлення для банків правил проведення банківських операцій. Згідно ч.1 ст.44 Закону 679-ХІУ, Національний банк є уповноваженою державною установою при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютного контролю і до компетенції якого відповідно до п.1 ч.2 ст.44 Закону України №679-ХІУ належить видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій. При цьому слід зазначити, що жодному із нормативних актів Національного банку України не встановлено ні обмежень ні заборон щодо права банків надавати кредити в іноземній валюті позичальникам. На а.с. 51-54 міститься Банківська ліцензія № 61, видана Національним банком України Закритому акціонерному товариству "Альфа-Банк" 03 грудня 2001 року на право здійснювати банківські операції визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність". Також є копія Дозволу № 61-4 виданий Національним банком України 25 червня 2007 року Закритому акціонерному товариству "Альфа-Банк" на право здійснення операцій визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність згідно з додатком до дозволу. Таким чином, станом на 19.10.2007 року (дату укладання кредитного договору) ЗАТ "Альфа-Банк " правомірно здійснював свою діяльність щодо здійснення операцій з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії №61 від 03.12.2001 року та письмового дозволу з додатком № 61-4 від 25 червня 2007 року. Згідно договору поруки №490049993-П від 19.10.2007 року [PERSON] - поручитель поручається за виконання боржником [PERSON] обов'язків, що виникли на підставі основного договору. (а.с. 20-21). Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З розрахунку заборгованості на а.с.110-111 вбачається факт невиконання відповідачем умов кредитного договору та наявність заборгованості за кредитом, відсотками, комісіями та штрафних санкцій станом на 11.09.2014 року в загальному розмірі 4 143 731,91 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом - 203 312,28 грн.; - заборгованість по відсотках - 97 731,56 грн.; - заборгованість по пені - 3842 688,07 грн. Рішенням постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Громадський Фінансовий Союз» від 26 травня 2010 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі: за кредитом 188456,73 грн., за нарахованими процентами - 6203,09 грн., по пені - 35325,85 грн. (а.с.83-84). Отже, факт невиконання відповідачем умов кредитного договору доведений і розмір заборгованості за кредитним договором є встановленим. Сам відповідач факту його перебування у договірних правовідносинах з позивачем не оспорював, як не оспорював і факт наявності у нього заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим дані факти є встановленими згідно ч.1 ст.61 ЦПК України. Однак представник відповідач заявив, що позивачем пропущена позовна давність. Так, у відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У ч.5 ст.261 ЦК України зазначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає причини пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту, про що зазначено в ч.5 ст.267 ЦК України. Кредитний договір укладений 19.10.2007 року, згідно з розрахунку заборгованості за кредитом останнє погашення заборгованості було здійснене 19.11.2011 року. Позивач звернувся до суду із даним позовом 01 квітня 2013 року, тобто позивач пред'явив позов без пропуску трирічного строку і права позивача мають бути захищені. Згідно з ч.4 ст.599 ЦК України порука припиняється після закінчення строку встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов"язання не пред"явить вимоги до поручителя . Якщо строк основного зобов"язання не встановлений або встановлений моментом пред"явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред"явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як роз"яснено у п.24 Постанови №5 Пленуму Вищого Сеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року відповідно до ч.4 ст.559 порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настання. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто, з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Оскільки позичальник [PERSON] не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, поручитель [PERSON] несе з нею таку саму відповідальність перед банком, таким чином позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] підлягають задоволенню. Що стосується вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] то дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позов пред'явлено позивачем до [PERSON], а [PERSON] за первісними вимогами виступає у справі як третя особа. Відповідного клопотання про залучення [PERSON] як співвідповідача від позивача до суду при уточнені позовних вимог не надходило, тому вважати останню відповідачем суд не може. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленими. На підставі ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь ПАТ „Альфа-Банк" документально підтверджені платіжним дорученням судові витрати в розмірі 3336,53 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved