Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія"про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільнені в загальному розмірі 146 139.99 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він з 26 липня 2017року по 03 січня 2019року перебував у трудових відносинах з ТзОВ "Інвестиційна компанія", працюючи на посаді головного енергетика. 03 січня 2019року він був звільнений з товариства за ч. 3 ст. 38 КЗпП України на підставі заяви про звільнення, у зв`язку з порушенням ст.115 КзпП щодо строків виплати заробітної плати. Відповідно до розрахунку заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, ТзОВ "Інвестиційна компанія" заборгувало позивачеві заробітну плату за лютий -квітень , липень -грудень 2018р.в сумі 128 868.86грн., компенсацію за 34 дні невикористаної відпустки 16338.74грн. , а також вихідну допомогу при звільненні в сумі 952.39грн., а всього 146139.99грн., які позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку. Відповідно до ст.117 КЗпП України разом з невиплаченою заробітною платою позивач просить стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 31 698.24 грн. за 28 рабочих днів ( 7 днів у грудні та 21 день в січні). У зв"язку з тим, що підприємство в добровільному порядку не відшкодувало заборгованість по заробітній платі, позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнив суму заборгованості з заробітної плати, яка, на його думку, підлягає стягненню та просив стягнути на його користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 146 139 .99 грн. і відшкодування за весь період затримки виплати заробітної плати , починаючи з 04.01.2019р. по день розгляду справи, за 104 робочих дня із розрахунку 946.48 грн. за 1 робочий день, всього 98433.92 грн. Відповідач в судове засідання представника не надіслали, про час та місце розгляду справи неодноразово належним чином були повідомлені, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових викликів. Однак, від представника відповідача надійшла до суду письмова заява про зупинення провадження по цивільній справі до прийняття рішення по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за заявою компанії. В заяві представник відповідача посилався на те, що посадовими особами ТОВ "Інвестиційна компанія" були допущені правопорушення, в тому числі в нарахуванні заробітної плати, з приводу чого підприємство звернулося до правоохоронних органів із заявою про порушення кримінального провадження. Зазначене повідомлення було внесено до ЄРДР за № 12019250300000078 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст.190 КК України. Ухвалою суду від 09.04.2019р. в задоволенні заяви представника відповідача про зупинення провадження по даній справі було відмовлено, про що було повідомлено відповідача. Відзив на позовну заяву відповідачем не надано, заяви про розгляд справи без їх участі не надіслано. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був призначений на посаду головного енергетика в ТзОВ "Інвестиційна компанія" з 26.07.2017року , про що свідчить копія наказу №23/07-17 від 23.07.2017року. Згідно наказу від 28.12.2018року, №74/1-к вбачається, що [PERSON] звільнено з посади головного енергетика згідно поданої заяви з 03.01.2019року ,згідно ст.38 п.3 КзпП України "У зв"язку з порушенням ст.115 КзпП щодо строків виплати заробітноїплати , а саме -затримкою її виплати". Відповідно до довідки ТзОВ "Інвестиційна компанія" № 5 від 23.01.2019р.- станом на 03.01.2019р. перед [PERSON] рахується борг по заробітній платі в сумі 146139.99 грн., в тому числі компенсація за невикористану відпустку 16338.74 грн., яка на даний час за поясненнями позивача не сплачена. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Позивач [PERSON] стверджує, що має заборгованість по заробітній платі за лютий-квітень та липень-грудень 2018р. та компенсацію за невикористану відпустку, яку нарахували в січні 2019р. Згідно довідки ТзОВ "Інвестиційна компанія" № 2/7 від 23.01.2019р. [PERSON] була нарахована заробітна плата : лютий 2018р. - 6894.62 грн.; березень- 6956.29 грн.; квітень - 6956.29 грн.; липень - 24845.00 грн.; серпень - 24845.00 грн.; вересень - 24845.00 грн.; жовтень- 24966.51 грн.; листопад- 24845.00 грн.; грудень - 14907.00 грн.; січень 2019р.- 21479.67 грн. Всього нараховано заробітної плати за вказаний період на загальну суму 181540.38 грн., яка у разі утримання податку буде складати 146139.99 грн. Позивач в судовому засіданні пояснив, що заяву про звільнення з посади він подав 19 грудня 2018р. і з цього часу він припинив виходити на роботу. Однак, наказом по підприємству, його звільнили з 03.01.2019р., тому він просив компенсацію за затримку виплати заробітної плати рахувати з моменту подачі заяви про звільнення. В процесі розгляду справи, позивач надав суду уточнений розрахунок по заборгованості і змінив свою думку, щодо періоду виплати компенсації, тому просив компенсацію рахувати з моменту його офіційного звільнення, починаючи з 04.01.2019р. Аналізуючи досліджені докази по справі, а саме довідки про розмір заборгованості по заробітній платі, суд приходить до висновку, що підприємство визнало свій борг перед позивачем по невиплаченій заробітній платі на суму 146139.99 грн., надавши позивачеві зазначені довідки. Статтею 47 КзпП передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку i провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП. Повний розрахунок означає виплату працівникові: - заробітної плати, що йому належить (ураховуючи день звільнення, оскільки він є останнім робочим днем); - грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки, якщо працівник має на неї право; - вихідної допомоги (ст. 44 КЗпП) у певних випадках. Виплата всіх сум від підприємства, установи, організації, що належать працівникові під час звільнення, провадиться в день його звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то такі суми мають бути виплачені не пізніше від наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові під час звільнення, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою цих сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до п.3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки про середню заробітну плату №6 від 23.01.2019року , видану ТзОВ "Інвестиційна компанія", вбачається, що загальний заробіток за два останні місяці роботи складає 39752.00 гривень (24845.00гривень + 14907.00 гривень = 39752.00гривень). Середньоденний заробіток за два останні місяці складає 946.48 гривень (39752.00гривень : 42 календарних дні = 946.48 гривень). Беручи до уваги, що на момент видачі наказу про звільнення, а саме з 03.01.2019р. позивач не працював, суд вважає, що сума відшкодування за весь час затримки розрахунку повинна рахуватися з моменту пред"явлення ним вимоги про розрахунок. Вимога позивачем, згідно довідок про розмір заборгованості, була пред"явлена 23.01.2019р. Таким чином, суд вважає, що відшкодування за весь час затримки виплати заборгованості по заробітній платі, здійсненої з вини підприємства, необхідно рахувати з 23 січня 2019р. Згідно наданих довідок підприємством про розмір заборгованості, підприємство визнало свою вину у несвоєчасній виплаті заробітної плати. За таких обставин, враховуючи, що починаючи з 23.01.2019р. затримка виплати заборгованості по заробітній платі склала 92 дні, помножуючи їх на одноденний заробіток, який складає 946.48 грн., загальний розмір заробітку за весь час затримки по день винесення рішення суду буде складати 87076.16 грн. З пояснень позивача вбачається, що в січні 2019р. він не працював на підприємстві, але згідно довідки про заборгованість по заробітній платі, позивачеві нараховано в січні 2019р. 21479.67 грн., які позивач вважає компенсацією за невикористану відпустку, а відповідач підтверджує дану суму у виданій довідці, яка теж підлягає відшкодуванню і врахована судом при визначені загальної суми заборгованості по заробітній платі. Отже, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати в загальному розмірі 181540.38 грн. з урахуванням компенсації за невикористану відпустку та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.01.2018 р. по 05.06.2019 р. в розмірі 87076.16 грн. Розмір заборгованості визначений без утримання податку й інших обов`язкових платежів. Справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 2686 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved