Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~У травні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вимогою до [PERSON] , в якій просив суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації позивача, поширену відповідачем, шляхом викладення в Інтернеті статті з образами щодо нього та військового комісаріату де він працює, стягнути з відповідача на його користь 25000 грн. моральної шкоди. На обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 27 квітня 2018 року йому стало відомо про поширення відповідачем шляхом викладення в мережі Інтернет недостовірної інформації про нього такого змісту: Вся сволота, кому я, [PERSON] заважаю, вирішили в черговий раз мене здихатися. Ця особа, що на фото ліворуч, [PERSON] , і є працівником військового комісаріату Монастирищенського району сьогодні намагалась вручити мені чергову повістку!!! Наш військкомат виконує приватні замовлення..., чим порушив честь, гідність та ділову репутацію позивача. Вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо нього, відповідачем завдано шкоди його немайновим інтересам, порушено його честь, гідність та ділову репутацію. В зв`язку з порушенням його прав, він має право на відшкодування моральної шкоди, яку визначає в розмірі 25000 грн. Відповідач свої заперечення проти позову виклав у поданому 27.07.2018 відзиві, в якому зазначив, що на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook відносно працівника військового комісаріату [PERSON] він навів інформацію про те, що ця особа, що на фото ліворуч ( [PERSON] ) є працівником військового комісаріату Монастирищенського району та намагався вручити йому чергову повістку. Після констатації даного факту розділовий знак «.». Далі він виклав інформацію стосовно чергової дати проходження медичної комісії та іншої інформації, яка вказана в його військовому квитку та його бачення ситуації, яка склалася між ним та Монастирищенським районним військкоматом, яка є оціночним судженням. Вважає, що в публікації на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook, ним не було викладено інформації яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Також, позивач зазначив, що його честь і гідність, ділову репутацію порушують наведене відповідачем в інформації слово "сволота" та вислів про виконання райвійськкоматом приватних замовлень, які він сприймає на власну адресу, оскільки працює в військкоматі. За вимогою про стягнення моральної шкоди пояснив, що внаслідок публікації відповідача в мережі Інтернет негативної інформації стосовно нього в нього значно погіршився стан здоров`я, він декілька разів лікувався в лікарні, змінилося відношення до нього оточуючих. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову заперечили повністю і пояснили, що дійсно на створеній відповідачем сторінці веб - ресурсу Facebook розміщено інформацію про спробу позивача вручити йому повістку з викликом про явку до районного військового комісаріату. Проте, викладене відповідає дійсності і жодних прав позивача не порушує. Вжите в повідомленні слово "сволота" і вислів про виконання райвійськкоматом приватних замовлень є судженням відповідача, оскільки така думка у нього склалась зважаючи на відмову [PERSON] ознайомити його з документами, які стали підставою для призову. Вважає, що позивач не надав суду доказів про спричинення йому моральної шкоди та відповідно її розмір. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України\~ від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ " Про судоустрій і статус суддів", районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Заслухавши сторони та представника відповідача, перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази у справі, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. На підтвердження обставин викладених в позовній заяві, позивач надав суду виготовлену друкованим способом на паперовому носії інформацію наступного змісту: [PERSON] друзі, процес триває!!! Та вся сволота кому я, [PERSON] заважаю, вирішили в черговий раз мене здихатися!!! Ця особа, що на фото ліворуч ( [PERSON] ) і є працівником військового комісаріату Монастирищенського району сьогодні намагався вручити мені чергову повістку!!! Повідомив, що мені потрібно зявитися у військкомат для уточнення особистих даних, для призначення команди, для проходження медичної комісії!!! Але шановні друзі це все лажа!!! Ще 24.11.2016 у мій військовий квиток вклеєне розпорядження, де зазначено: № команди. У військовому квитку зазначена дата наступного медогляду, а це 28 липня 2019 року, а ще для уточнення особистих даних!!! Я був у військкоматі 2 неділі тому і до мене не було жодних принензій чи питань!!! А тепер ми робимо висновки!!! Наш військкомат виконує приватні замовлення від [PERSON] !!! [PERSON] вже особисто підписував повістки на мою адресу у минулому році (2017, я вже повідомляв про це). Але не зрослося, бо я поскажився до військової прокуратури !!! А тепер по замовленню вже сам військкомат готовий мене зіслати будь куди, щоб я тільки не заважав [PERSON] панувати в нашому місті !!! Дорогі друзі, я повідомляю вам, що не збираюся миритися зі свавіллям міського голови [PERSON] . Не збираюся потрапляти у ДТП, інші неприємні ситуації, не буду покінчувати життя самогубством і т.д., і т.п. Я буду боротися зі свавіллям у нашому місті!!! Відео про спробу вручити повістку додам завтра!!! Разом ми сила!!!. Відомості про джерело інформації та веб адресу ресурсу у наданій паперовій копії відсутні. Доказів того, що інформація поширена саме відповідачем шляхом розміщення на створеній сторінці в соціальній мережі Facebook суду не надано. Проте, ураховуючи, що ці обставини визнає відповідач, вони згідно з вимогами частини 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У зв`язку з визнанням сторонами, суд визнає доведеною ту обставину, що позивач є працівником [INFO] . [INFO] військовому комісару [INFO] надійшов для виконання наряд на призов сержантського, старшинського і рядового складу запасу при мобілізації в команду [NUMBER] (а.с.9). Повісткою [PERSON] викликався до [INFO] на 26.04.2018 в кабінет №6 для уточнення облікових даних, проходження медичної комісії. Доказів вручення повістки суду не надано ( а.с. 11). Отже, суд приходить висновку, що судовим розглядом факт поширення відповідачем інформації про спробу вручити йому повістку, яка зобов`язує його з`явитись до Монастирищенського районного військового комісаріату, доведений. Згідно зі \~ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Відповідно до\~ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 10\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. \~ \~ \~ \~Згідно зі\~ст.\~1 Закону України «Про інформацію»\~під інформацією цей Закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. За положеннями статей 297, 299 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. За \~змістом \~частин 1,2\~ ст.\~30\~ Закону\~ України\~ Про\~інформацію ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначає, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Пунктом 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, - тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона \~\~зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи текст поширеної інформації суд приходить до висновку, що у ньому не наведено прямих недостовірних відомостей, а він викладений у формі загальної інформації про подію, яка відбувалась, та містить суб`єктивні судження автора, у тому числі і про позивача як працівника районного військового комісаріату. При цьому фактичні твердження стосовно позивача не є такими, що порушують його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки у них відсутня неправдива інформація. Крім іншого, викладаючи повідомлення, відповідач дав критичну оцінку події вручення повістки і навів свої критичні судження щодо неї, що не може тлумачитись як таке, що містить фактичні дані, оскільки є припущенням відповідача, не стосується особи позивача і не висловлене у брутальній, принизливій чи непристойній формі. Не підтверджено жодним належним і допустимим засобом доказування твердження позивача про порушення його особистих немайнових прав. Відповідно до\~ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Пленумом Верховного Суду України в п. 3\~постанови № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~звернуто увагу на те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивачем не доведено, що в зв`язку з обставинами на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, відбулись зміни в його житті, що виразились у вигляді переживань, погіршення його психологічного стану, втратою можливості вести звичайний для нього спосіб життя. Виходячи з вказаних норм та висновку суду про недоведеність перед судом факту поширення відомостей про позивача, які принижують його честь, гідність або ділову репутацію, суд вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди, яка є похідною від основної вимоги, також не підлягає задоволенню. Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.\~\~\~\~ Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої у разі відмови в задоволенні позову право на відшкодування судових витрат позивач немає. \~ \~ \~ \~На підставі\~викладеного та\~

Outcome: dismissed