Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Наталія Дмитрівна про встановлення факту проживання однією сім'єю, зміну черговості одержання права на спадкування за законом та усунення особи від права на спадкування. Мотивуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що з 1994 року і до [INFO] він з [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, тобто перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов'язки як чоловік та жінка і не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.05.2015 року. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: квартира за адресою [ADDRESS], що належить спадкодавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26.09.2007 року. За життя спадкодавець не залишив заповіту. Окрім того, позивач вказує, що відсутні спадкоємці першої і третьої черги за законом. Спадкоємцем другої черги за законом є рідний брат спадкодавця - відповідач [PERSON] 06.08.2015 року він звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. з заявою про прийняття спадщини. Листом нотаріусом йому було повідомлено, що на підставі заяви заведено спадкову справу та для підтвердження факту проживання однією сім'єю слід надати рішення суду. Позивач зазначає, що [PERSON] у січні 2014 року перенесла операцію, неодноразово проходила курси хіміотерапії , знаходилася у безпорадному стані в зв'язку із проблемами зі здоров'ям і потребувала стороннього догляду. Він (позивач) протягом всього часу до моменту її смерті піклувався про неї, купував ліки за свій рахунок, оплачував комунальні платежі та особисто поніс витрати на її поховання. Відповідач [PERSON] під час хвороби спадкодавця [PERSON] ухилявся від надання їй допомоги, кошти на придбання ліків не надавав, не приймав участі в догляді за хворою, не цікавився її здоров'ям, не надавав допомоги по догляду, коли [PERSON] потребувала сторонньої допомоги та догляду, не відвідував її, усвідомлюючи необхідність надання невідкладної допомоги та підтримки, зволікав своїми обов'язками, передбаченими законом, не приймав участі в похованні своєї сестри. З посиланням на викладене, позивач просить суд ухвалити рішення, яким: встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з червня 1994 року до [INFO] (день смерті); визнати за [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом, право на спадкування зазначеного майна спадкодавця [PERSON] у другій черзі; усунути [PERSON] спадкоємця другої черги за законом від права на спадкування майна спадкодавця [PERSON] померлої [INFO] за законом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові. Надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Зокрема вказав, що проживав з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу більше 20-ти років, вели спільне господарство, придбали спільно техніку до помешкання, робили поточний ремонт помешкання, були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов'язки як чоловік та жінка. З того часу як [PERSON] захворіла, він був при ній, надавав допомогу по догляду, купував ліки за свій рахунок, оплачував комунальні платежі та особисто поніс витрати на її поховання. Вказав, що рідні [PERSON] не надавали допомоги по догляду, коли [PERSON] потребувала сторонньої допомоги та догляду. Він особисто здійснював догляд за [PERSON], декілька разів [PERSON] у лікарні відвідала її племінниця. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові. Вказав, що [PERSON] перебував з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах понад 20-ть років, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки як чоловік та жінка. Зокрема вказав, що позивач підтримував [PERSON] в період її хвороби, купував ліки за свій рахунок, оплачував комунальні платежі та доглядав за нею до дня її смерті.Вказав, що відповідач особисто не виконав свого обов'язку перед сестрою у скрутний дня неї час і тому має бути усунутим від спадкування. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав. Вказав, що пояснення позивача не відповідають дійсності, зокрема вказав, що позивач робив в квартирі тільки "косметичний" ремонт, він придбав у квартиру деякі речі. Вказав, що з 1994 року [PERSON] з [PERSON] проживали спільно, спільно придбали диван у квартиру, проживали як подружжя , відвідували гостей. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав частково. Не заперечив, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю та те , що позивач має право на спадкування за законом, однак заперечив проти задоволення вимоги про усунення [PERSON] від права на спадкування, оскільки позивачем не доведено факт ухилення [PERSON] від надання допомоги спадкодавцеві. Вказав, що позивач не довів , що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання, а відтак просив суд відмовити у задоволенні вимоги про усунення [PERSON] від права на спадкування майна спадкодавця [PERSON] за недоведеністю. В подальшому на адресу суду надійшли письмові заперечення від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] відповідно до яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання за [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом, право на спадкування зазначеного майна спадкодавця [PERSON] у другій черзі та усунення [PERSON] спадкоємця другої черги за законом від права на спадкування майна спадкодавця [PERSON] померлої [INFO] за законом. Вказав, що обставина матеріального забезпечення позивачем [PERSON] в справі є недоведеною. Третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Наталія Дмитрівна в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена неодноразово і належним чином, заяв та пояснень до суду не направила. Враховуючи те, що усі спадкоємці за законом , як особи, які мають відповідати за позовом, не були залучені до участі у справі, тому суд, враховуючи право [PERSON], на доступ до правосуддя, за власною ініціативою на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 02 листопада 2017 року, залучено [PERSON] у якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Представник третьої особи [PERSON] , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання за [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом, право на спадкування зазначеного майна спадкодавця [PERSON] у другій черзі та усунення [PERSON] спадкоємця другої черги за законом від права на спадкування майна спадкодавця [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, заперечення представника відповідача та відповідача,представника третьої особи [PERSON] , покази свідків, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. На підтвердження вимог встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу та на підтвердження обставин догляду за [PERSON] до дня її смерті, позивач посилається на покази свідків. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] та підтвердила, що він з [PERSON] проживали разом однією сім'єю тривалий час, близько 20 років, вели спільне господарство, спільно купляли речи. Вказала, що останні роки життя [PERSON] хворіла і тільки [PERSON] доглядав за нею та забезпечував ліками [PERSON] під час її хвороби до дня її смерті. [PERSON] отримала належний догляд від [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON], проживає по [ADDRESS]. Вказала, що [PERSON] . та [PERSON] з 1994 року проживали спільно однією сім'єю. Підтверджує спільне проживання сторін, наявність у них взаємних прав та обов'язків, а також ведення ними спільного побуту. Вказала , що спільно проводили поточні ремонти помешкання. Коли [PERSON] важко захворіла та перебувала в лікарні, тільки [PERSON] доглядав за нею та забезпечував її медичними препаратами та всім необхідним. Позивач супроводжував [PERSON] до лікарні на процедури. Вказала, що останній рік життя [PERSON] вона відповідача по справі не бачила, щоб він відвідував [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що є сусідкою [PERSON] та підтвердила, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю близько 20 років, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки як чоловік та жінка. Вказала, що [PERSON] доглядав та забезпечував ліками [PERSON] під час її хвороби, чого не може сказати про відповідача [PERSON], оскільки ні разу його не бачила. Зазначила, що [PERSON] забезпечив [PERSON] і догляд і медичне лікування. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що перебуває з позивачем у дружніх стосунках. Підтвердив, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю близько 20 років. Вказав, що [PERSON] доглядав та забезпечував ліками [PERSON] під час її хвороби. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.05.2015 року, про що складено актовий запис № 541. Судом встановлено, що з 1994 року і до [INFO] [PERSON] з [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки як чоловік та жінка. Доказів того, що у період спільного проживання без реєстрації шлюбу позивач або відповідач перебували у будь-якому іншому шлюбі не надано. Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без укладення шлюбу, існування спільного побуту, наявність у них взаємних прав та обов'язків, притаманних подружжю, підтверджуються також і поясненнями самого позивача наданими в судовому засіданні, які відповідно до положень ст.57 ЦПК України є доказом у справі. Законодавцем встановлено, що "сім'я" на відміну від "шлюбу" є проживання осіб, пов'язаних спільним побутом та у яких є взаємні права та обов'язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім'ї не існує спеціального порядку реєстрації. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст.12 Конвенції встановлено і право на шлюб. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно із п.1 ч.5 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. В даному випадку питання про встановлення факту проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу розглядається у позовному провадженні, оскільки вирішення цього питання пов'язано із необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, зокрема встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу необхідно позивачеві для підтвердження права на спадкування. Виходячи з наведених норм, кожна людина має право на сімейне життя при цьому, укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов'язковою умовою для створення сім'ї. Сім'я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. І хоча проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя, але між особами, які проживають однією сім'єю без шлюбу виникають певні сімейні права та сімейні обов'язки, як і в деяких випадках прирівнюються до прав та обов'язків подружжя. Стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950р. та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.1986 р. у справі «Джонсон проти Ірландії», яке є джерелом права в Україні, поважний суд визначив, що поняття сім'я виходить за межі формальних відносин та встановлених законом угод, тобто не обмежується виключно стосунками, заснованими на шлюбі, і може включати інші «родинні» зв'язки, коли сторони живуть спільно поза шлюбом. Згідно положень ч.2 та ч.4 ст.3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно із частиною першою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. За положеннями частини першої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Звертаючись до суду, позивач просить встановити факт проживання чоловіка і жінки без укладення шлюбу за період з 1994року. Інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений Сімейним кодексом України в редакції, яка набрала чинності з 01.01.2004р., а тому такий факт може бути встановлений судом лише з моменту набрання чинності зазначеної норми закону, тобто з 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки до 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України, який визнавав тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадського стану, тому встановлення факту проживання однією сім'єю можливо лише з 01 січня 2004 року. З огляду на викладене, відсутні правові підстави для встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без укладення шлюбу за період з 1994р. до 01.01.2004р. Враховуючи обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, суд вважає доведеним в ході розгляду справи факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01.01.2004р. до [INFO], існування у них усталених відносин, в зв'язку з чим позов в цій частині підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.05.2015 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема до складу якої входить квартира [ADDRESS] , яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 26.09.2007 року видане виконкомом Ужгородської міської ради. Статтями 1216 та 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За своє життя спадкодавець заповіту не склав, а тому відповідно до ст. 1233 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Судом встановлено, що у померлої [PERSON] спадкоємці першої черги відсутні. Вирішуючи по суті вимоги позивача [PERSON], про зміну черговості одержання права на спадкування та усунення від права на спадкування , суд прийшов до наступних висновків. Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Як встановлено судом із заявами про прийняття спадщини за померлою [PERSON] окрім [PERSON] звернулися [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується даними в листі приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Наталія Дмитрівна від 14.01.2016р. № 6/02-14, долученим до матеріалів справи. Черги спадкоємців за законом визначені статтями 1261-1265 ЦК України, зокрема, згідно статті 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Cпадкоємцями другої черги за померлою [PERSON] за законом являються рідний брат [PERSON], а також її племінник [PERSON] Позивач [PERSON], як спадкоємець четвертої черги за законом, звернувся до суду з вимогою усунути від права на спадкування за законом одного спадкоємця за законом другої черги з наявних двох спадкоємців цієї черги, а також визнати за ним право на спадкування зазначеного майна у другій черзі. Виходячи з даних вимог, вбачається спір про право на спадщину між спадкоємцем четвертої черги за законом та двома спадкоємцями другої черги за законом. Сторонами, згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України, у цивільному процесі є позивач та відповідач, тобто сторони - це особи, між якими виник спір про право, який є предметом розгляду та вирішення судом. Позивачем не було заявлено вимоги до усіх спадкоємців попередньої черги спадкоємців за законом. Таким чином, вбачається, що даний спір не може бути вирішений за відсутності вимог до усіх спадкоємців другої черги. Заміна неналежного відповідача або залучення співвідповідача, згідно ст. 33 ЦПК України, можлива лише за клопотанням позивача, у зв'язку з чим судом, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, було доведенодо відома позивача його право звернутися до суду з клопотанням про залучення до участі у справі, в якості співвідповідача, другого спадкоємця за законом другої черги [PERSON], однак таких клопотань від сторони позивача до кінця розгляду справи не надійшло. Враховуючи те, що усі спадкоємці за законом другої черги, як особи, які мають відповідати за позовом, не були залучені до участі у справі, тому суд, враховуючи право [PERSON], на доступ до правосуддя, за даних обставин позбавлений можливості вирішувати його права та обов'язки щодо спадщини яка відкрилась за [PERSON] у спорі з іншими спадкоємцями на цю спадщину та давати оцінку доказам, наданих сторонам на підтвердження своїх вимог та заперечень. Залучення судом за власною ініціативою другого спадкоємця за законом другої черги [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не надає підстав для оцінки обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, оскільки обсяг прав третьої особи істотно менший за обсяг прав відповідача, що позбавляє [PERSON], можливості належним чином захищати свої права. З огляду на викладене відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині усунення від права на спадкування за законом [PERSON], а також визнання за позивачем право на спадкування зазначеного майна у другій черзі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 243,60 грн. за вимогу про встановлення факту проживання однією сім'єю. Враховуючи, що позов в частині встановлення факту підлягає задоволенню, судові витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, на користь позивача.

Outcome: partial