Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебував з 1973 року у трудових відносинах з відповідачем. 16.01.2017 року був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. При звільненні відповідач розрахунок з ним не провів та не сплатив належних при звільненні виплат. У зв'язку з наявною заборгованістю по заробітній платі вимушений був звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. 25.01.2017 року видано судовий наказ та стягнуто з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, яка утворилась з вересня 2016 року по січень 2017 року. До набрання вказаним судовим наказом законної сили (у зв'язку з подачею відповідачем заяви про його скасування), ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" здійснило з ним розрахунок лише 16.02.2017 року. Тому вважає, що відповідач на підставі ст. 117 КЗпП України має виплатити йому середній заробіток за весь час розрахунку при звільненні, починаючи з 17.01.2017 року. За таких обставин просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17.01.2017 року по 16.02.2017 року. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Гоч В.М., повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення, де зазначено, що тимчасові складнощі із строками виплати заробітної плати виникли з обставин, що не залежать від волевиявлення Товариства, зокрема, це втрата ринків збуту у РФ, несвоєчасні розрахунки за поставлену продукцію замовниками, постійна заборгованість держави з відшкодування ПДВ. Також вказав, що згідно наказу № 75 від 21.03.2014 р. на підприємстві встановлено режим неповного робочого дня, а саме триденний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у період з 23.07.1973 року по 16.01.2017 року перебував з ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" у трудових відносинах (а.с.3-4) 16.01.2017 року [PERSON] звільнено з посади токаря за власним бажанням у зв'язку з порушенням ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" законодавства про працю та умов колективного договору (несвоєчасна виплата заробітної плати) відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Зазначену правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України № 6-64 цс13 від 03.07.2013 р., та № 6-76цс14 від 02.07.2014 р., які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Судом встановлено, що в день звільнення [PERSON] ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" не виплатило належних позивачу сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Відповідно до п.п. 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" від 22.05.2017 року № 16-07/322 середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] складала 276,14 грн. (а.с.35). Відповідно до Наказу № 75 від 21.03.2014 р. у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» з 26.05.2014 року встановлено всім працівникам робочу неділю з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа (а.с. 36). Отже, затримка розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення даного рішення, складає період з 17.01.2017 року по 16.02.2017 року і становить 14 днів (січень 2017 року - 7 днів, лютий 2017 року - 7 днів). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.01.2017 року по 16.02.2017 року включно у сумі 3865,96 грн. (276,14 грн. х 14 днів). Оскільки позивач при подачі даного позову був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved