Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулась до суду з позовною заявою до ПАТ «Комерційний банк «Надра», [PERSON], [PERSON], [PERSON], прокуратури Хмельницької області, Славутської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 травня 2002 року Шепетівською міжрайпрокуратурою проти неї було порушено кримінальну справу за ст.ст. 368 ч. 3, 27 п. 5 КК України. 28 червня 2002 року позивачку було притягнуто в якості обвинуваченої за ст.ст. 368 ч. 3, 27 п. 5 КК України. Вироком Славутського міського суду від 17.07.2003 року позивача було засуджено за ст.ст. 27 ч. 5, 368 ч. 3 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на три роки позбавлення волі з конфіскацією 1/4 частини майна, без позбавлення права займати посади в органах державної влади. На підставі ст. 75 КК України її звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на два роки. Крім того, вироком було постановлено передати в доход держави 28/100 частин магазину «Подолянка», що знаходиться у м. Шепетівка, як майно, що нажите злочинним шляхом. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 23 вересня 2003 року зазначений вирок залишений без змін. В березні 2004 року (під час розгляду даної кримінальної справи у Верховному Суді України) вирок Славутського міськрайонного суду від 17.07.2003р. було виконано в частині конфіскації 1/4 особистого майна, а також передано в доход держави 28/100 частин магазину «Подолянка», що знаходиться у м. Шепетівка по пр. Миру, 46, і який належав позивачу на праві приватної власності. 16.09.2004 року ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України вирок Славутського міського суду Хмельницької області від 17 липня 2003 року та ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 23 вересня 2003 року були скасовані, а справу направлено на новий судовий розгляд в суд першої інстанції. 1 жовтня 2007 року вироком Славутського міськрайонного суду року позивача за пред'явленим обвинуваченням було виправдано за не доведенням її участі у вчиненні злочину. 6 серпня 2008 року ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької області вказаний вирок Славутського міськрайонного суду був скасований, а матеріали кримінальної справи направлені в суд першої інстанції на новий судовий розгляд в іншому складі суду. 26 березня 2009 року ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області кримінальну справу направлено Шепетівському міжрайонному прокурору для проведення додаткового розслідування. 29 грудня 2009 року старшим слідчим Шепетівської міжрайпоркуратури молодшим радником юстиції [PERSON] було винесено постанову про закриття кримінальної справи, відповідно до якої кримінальну справу № 23\\0086 по обвинуваченню позивача у вчиненні злочину за п. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України закрито у звязку з недоведеністю участі у вчиненні злочину. 6 грудня 2011 року постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області було скасовано постанову слідчого Шепетівської міжрайонної прокуратури [PERSON] від 29 грудня 2009р. про закриття кримінальної справи, а кримінальну справу направлено Шепетівському міжрайонному прокурору для відновлення слідства та організації дальшого розслідування. 28 січня 2012 року, за наслідками проведеного додаткового досудового слідства, старшим слідчим Шепетівської міжрайонної прокуратури молодшим радником юстиції [PERSON] було винесено постанову про закриття кримінальної справи відносно позивача у зв'язку з недоведеністю участі у вчиненні злочину. У зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та незаконним засудженням позивачу завдано матеріальної шкоди. В березні 2004 року на виконання вироку Славутського міськрайонного суду від 17.07.2003р. було звернено в дохід держави, як майно, що нажите злочинним шляхом 28/100 частин магазину «Подолянка» загальною площею 280,9 м.кв, що знаходиться у м. Шепетівка по Пр. Миру, 46. Вказані приміщення належали позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу 28/100 частин приміщення магазину «Подолянка» від 6.03.2000р., посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Петровською Л.0., зареєстрованого в реєстрі за № 594. Як стало позивачу відомо з листа Шепетівського міськрайонного управління юстиції № 01-23-2 від 10.01.08р., виконавчий лист щодо передачі в дохід держави приміщень магазину був переданий виконавчою службою для виконання в Шепетівську об'єднану державну податкову інспекцію Хмельницької області. 25.03.2004 року БТІ м. Шепетівки на підставі вироку суду від 17.07.2003р. зареєструвало право власності на вказані приміщення за Шепетівською об'єднаною державною податковою інспекцією Хмельницької області. Таким чином, 28/100 частин магазину «Подолянка» загальною площею 280,9 м.кв вибули із її володіння проти її волі на підставі постановленого вироку Славутського міськрайонного суду від 17.07.2003р., який 16.09.2004 року було скасовано ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України. 5 квітня 2004 року Шепетівська об'єднана державна податкова інспекція через Брокерську контору ПП "Промтехресурс" уклала із [PERSON] договір № 5 купівлі - продажу нерухомого майна. Договір укладено в Шепетівській філії Хмельницької обласної товарної біржі. Згідно умов цього договору [PERSON] придбав у Шепетівької об'єднаної державної податкової інспекції 28/100 частин приміщень магазину "Подолянка" загальною площею 281м.кв. В подальшому, цей договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був, а лише був зареєстрований в Шепетівському бюро технічної інвентаризації в книзі № 1 за № 45, реєстраційний номер 5199560. 27.04.2007 року ВАТ КБ "Надра" за договором купівлі-продажу частки нежитлового приміщення придбало у [PERSON] 24/100 частки приміщення магазину "Подолянка", загальною площею 231 м.кв. Цією частиною приміщення ВАТ КБ "Надра" володіє до цього часу. 18.01.2010 року [PERSON] помер, а належні йому 4/100 частин приміщення магазину "Подолянка", загальною площею 49,9м.кв. прийняли у спадщину за ним [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 7.02.2008 року, після вступу в законну силу виправдувального вироку, позивач звернулася до Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області із заявою про повернення їй в натурі безпідставно звернених в доход держави 28/100 частин магазину "Подолянка", що знаходиться у м. Шепетівка по Пр. Миру, 46. В разі неможливості повернути в натурі, просила відшкодувати вартість майна в сумі 1340776грн. Листом від 11.02.2008 року № 1615/10 Шепетівська об'єднана державна податкова інспекція Хмельницької області повідомила, що її заява податковою інспекцією не задоволена. В 2013 році позивач зверталась в Шепетівський міськрайонний суд із позовом до прокуратури Хмельницької області, Шепетівської об'єднаної Державної податкової інспекції Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконним зверненням в доход держави 28/100 частин магазину "Подолянка". Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 22.10.2013р. у задоволенні позову було відмовлено на тій підставі, що позивачем не було вчинено дій по витребуванню майна в натурі. В травні 2014 року позивач звернулась до суду із новим позовом та просила зобов'язати ПАТ КБ "Надара" повернути в натурі (витребувати з чужого незаконного володіння) 24/100 частин приміщень магазину "Подолянка" з допоміжними приміщеннями, загальною площею 231 м.кв; [PERSON], [PERSON], [PERSON] - повернути в натурі (витребувати з чужого незаконного володіння) 4/100 частин приміщень магазину "Подолянка" з допоміжними приміщеннями, загальною площею 49,9м.кв, а всього: 28/100 частин приміщень магазину "Подолянка", загальною площею 280,9 м.кв, що розташовані в м. Шепетівка, проспект Миру, 46, які належали її на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 6.03.2000р. і які вироком Славутського міськрайонного суду від 17.07.2003р. були звернені в дохід держави. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2014 року в задоволенні позову було відмовлено на тій підставі, що позивачем обрано не правильний спосіб захисту своїх майнових прав. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 21.01.2015р. її апеляційну скаргу відхилено, а рішення Шепетівського міськрайонного суду від 27.10.2014 року залишено без змін. Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.07.2015 року рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.10.2014р. Та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 21.01.2015р. залишено без змін. У вересні місяці 2015 року, в порядку передбаченому Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", позивач звернулась до прокурора Хмельницької області із заявою про вирішення питання щодо відшкодування завданої її шкоди. Листом від 20.11.2015 року Шепетівський міжрайонний прокурор повідомив її про те, що у вказаному випадку законом не передбачено винесення прокуратурою постанови щодо визначення розміру відшкодованої шкоди (копія листа додається). 15.12.2015 року позивач звернулась до Шепетівської об'єднаної податкової інспекції ГУДФС у Хмельницькій області з вимогою вирішити питання про можливість повернення її в натурі або відшкодування вартості 28/100 частин приміщень магазину "Подолянка" з допоміжними приміщеннями (м. Шепетівка проспект Миру, 46), що належали її на праві приватної власності до виконання вироку суду і були передані безоплатно Шепетівській об'єднаній податковій інспекції. Листом № 103/2220 від 5.01.2016 року Шепетівська об'єднана податкова інспекція відмовила як у поверненні майна в натурі, так і у відшкодуванні завданих збитків в грошовому виразі. З огляду на таку незаконну відмову, позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Вважає, що повернення її незаконно звернених в дохід держави 28/100 частин магазину "Подолянка" в натурі в порядку передбаченому Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" є можливим (не зважаючи на те, що приміщення на цей час належать третім особам), оскільки вказане майно вибуло із володіння держави в особі Шепетівської ОДПІ внаслідок нікчемного правочину. Так, 25.03.2004 року БТІ м. Шепетівки на підставі вироку суду від 17.07.2003р. зареєструвало право власності на 28/100 частин магазину "Подолянка" загальною площею 280,9 м.кв. за Шепетівською об'єднаною державною податковою інспекцією Хмельницької області. Тобто, 25.03.2004р. вирок Славутського міськрайонного суду від 17.07.2003р було виконано в частині звернення майна в дохід держави. 5 квітня 2004 року Шепетівька об'єднана державна податкова інспекція через Брокерську контору ПП "Промтехресурс" уклала із [PERSON] договір № 5 купівлі - продажу нерухомого майна. Договір укладено в Шепетівській філії Хмельницької обласної товарної біржі. Згідно умов цього договору [PERSON] придбав у Шепетівької об'єднаної державної податкової інспекції 28/100 частин приміщень магазину "Подолянка" загальною площею 281 м.кв. В подальшому, цей договір купівлі - продажу нотаріально посвідчений не був, а лише був зареєстрований в Шепетівському бюро технічної інвентаризації в книзі № 1 за № 45, реєстраційний номер 5199560. Договір купівлі-продажу № 5 від 05.04.2004р., укладений Шепетівською об'єднаною державною податковою інспекцією та [PERSON] в Шепетівській філії Хмельницької обласної товарної біржі через Брокерську контору ПП "Промтехресурс" є недійсним за законом (нікчемним) і не створює юридичних наслідків, а тому, із врахуванням положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", 28/100 частин магазину "Подолянка" загальною площею 280,9 м.кв. можуть бути повернуті в натурі. Просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до договору купівлі-продажу № 5 від 5.04.2004р., укладеного Шепетівською об'єднаною державною податковою інспекцією та [PERSON] в Шепетівській філії Хмельницької обласної товарної біржі через Брокерську контору ПП "Промтехресурс", зареєстрованого в Шепетівському бюро технічної інвентаризації в книзі № 1 за № 45, реєстраційний номер 5199560, згідно якого [PERSON] придбав у Шепетівької об'єднаної державної податкової інспекції 28/100 частин приміщень магазину "Подолянка" загальною площею 281м.кв., що розташовані в м. Шепетівка, проспект Миру, 46. Витребувати на користь позивачки у Публічного Акціонерного Товариства "Комерційний банк "Надра" 24/100 частин приміщень магазину "Подолянка" з допоміжними приміщеннями, загальною площею 231 м.кв; [PERSON], [PERSON], [PERSON] 4/100 частин приміщень магазину "Подолянка" з допоміжними приміщеннями, загальною площею 49,9м.кв, а всього: 28/100 частин приміщень магазину "Подолянка", загальною площею 280,9 м.кв, що розташовані в м. Шепетівка, проспект Миру, 46, які належали позивачці на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2000р. і які вироком Славутського міськрайонного суду від 17.07.2003р. були звернені в дохід держави. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Комерційний банк «Надра» в судове засідання не зявився, подав письмові заперечення проти позову у яких просив відмовити у задоволенні позову. Відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судові засідання повторно не зявились, про поважні причини не явки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник прокуратури Хмельницької області в судове засідання зявилась, проти позову заперечувала. Представник Славутської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області в судове засідання зявився, проти задоволення позовних вимог заперечував. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.03.2004 року БТІ м. Шепетівки на підставі вироку Славутського міськрайонного суду від 17.07.2003 року зареєструвало право власності на 28/100 частин магазину "Подолянка" загальною площею 280,9 м.кв. за Шепетівською об'єднаною державною податковою інспекцією Хмельницької області. 05 квітня 2004 року Шепетівька об'єднана державна податкова інспекція через Брокерську контору ПП "Промтехресурс" уклала із [PERSON] договір № 5 купівлі - продажу нерухомого майна. Згідно умов цього договору [PERSON] придбав у Шепетівької об'єднаної державної податкової інспекції 28/100 частин приміщень магазину "Подолянка" загальною площею 281 м.кв. В подальшому, цей договір купівлі - продажу був зареєстрований в Шепетівському бюро технічної інвентаризації в книзі № 1 за № 45, реєстраційний номер 5199560. 27.04.2007 року ПАТ «Комерційний банк «Надра» за договором купівлі продажу частки нежитлового приміщення придбало у [PERSON], 24/100 частин приміщення магазину «Подолянка». 18.01.2010 року [PERSON], помер а належні йому частини приміщення магазину «Подолянка» прийняли у спадщину за ним [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивачка [PERSON], в позові вказує, що майно вибуло із володіння держави в особі Шепетівської ОДПІ внаслідок нікчемного правочину. Договір купівлі - продажу нотаріально посвідчений не був, а лише був зареєстрований в Шепетівському бюро технічної інвентаризації в книзі № 1 за № 45, реєстраційний номер 5199560. Договір купівлі-продажу № 5 від 05.04.2004р., укладений Шепетівською об'єднаною державною податковою інспекцією та [PERSON] в Шепетівській філії Хмельницької обласної товарної біржі через Брокерську контору ПП "Промтехресурс" є недійсним за законом (нікчемним) і не створює юридичних наслідків. Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Відповідно до п.24 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 9 листопада 2009 року (далі - Постанова № 9 від 09.11.2009р.) для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Узагальненням Верховного Суду України про Практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 24.11.2008р., визначено, що фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч. 5 ст. 203 ЦК, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно. При розгляді справ судді мають враховувати, що ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише про людське око, а інша - намагалася досягти правового результату, то такий правочин не визнається фіктивним. Необхідно враховувати, що саме по собі невиконання сторонами правочину не означає, що укладено фіктивний правочин. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача. Необхідно оцінювати докази та враховувати те, чи обговорювали сторони істотні умови, чи здійснювались нотаріальне посвідчення та державна реєстрація правочину тощо. Так, відповідно до Закону України «Про товарну біржу» (який діяв на момент укладення) ст.15 даного закону визначає, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Як вбачається із матеріалів справи укладений договір купівлі-продажу № 5 від 05.04.2004р., укладений Шепетівською об'єднаною державною податковою інспекцією та [PERSON] в Шепетівській філії Хмельницької обласної товарної біржі через Брокерську контору ПП "Промтехресурс" був спрямований на настання правових наслідків, а сторонами вчинялися дії по виконанню даного договору, сторони знали, що він буде виконаний, на момент підписання договору, сторони даного договору мали на меті перехід права власності на 28/100 частин приміщень магазину "Подолянка" загальною площею 281 м.кв, а тому суд не вбачається фіктивності укладеного договору купівлі-продажу № 5 від 05.04.2004 року. Разом з тим, судом встановлено, що після укладення вищевказаного договору 27.04.2007 року ПАТ «Комерційний банк «Надра» за договором купівлі продажу частки нежитлового приміщення придбало у [PERSON], 24/100 частин приміщення магазину «Подолянка». 18.01.2010 року [PERSON], помер а належні йому частини приміщення магазину «Подолянка» прийняли у спадщину за ним [PERSON], [PERSON], [PERSON], що не заперечувалось сторонами, та підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Так, з вищевикладеного вбачається, що при укладенні договору купівлі-продажу № 5 від 05.04.2004р., [PERSON], укладав даний договір з метою настання для себе відповідних правових наслідків, та мав на меті досягти певного правового результату, зокрема отримати у власність 28/100 частин приміщень магазину "Подолянка". Водночас, Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами наявності умислу в сторін вищевказаного правочину щодо укладення фіктивного правочину. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України\~засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 «Про судове рішення» викладені в рішенні висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності і повинні підтверджуватись достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Статтєю 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження фіктивності (недійсності) договору купівлі-продажу № 5 від 05.04.2004 року. Так, суд критично ставиться до позовних вимог позивачки, яка вказує що, майно вибуло із володіння держави в особі Шепетівської ОДПІ внаслідок нікчемного правочину. Договір купівлі - продажу нотаріально посвідчений не був, а лише був зареєстрований в Шепетівському бюро технічної інвентаризації в книзі № 1 за № 45, реєстраційний номер 5199560. Договір купівлі-продажу № 5 від 05.04.2004р., укладений Шепетівською об'єднаною державною податковою інспекцією та [PERSON] в Шепетівській філії Хмельницької обласної товарної біржі через Брокерську контору ПП "Промтехресурс" є недійсним за законом (нікчемним) і не створює юридичних наслідків, та що це є підставою для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до договору купівлі-продажу № 5 від 5.04.2004р., та витребування на користь позивачки у Публічного Акціонерного Товариства "Комерційний банк "Надра" 24/100 частин приміщень магазину "Подолянка" з допоміжними приміщеннями, загальною площею 231 м.кв; [PERSON], [PERSON], [PERSON] 4/100 частин приміщень магазину "Подолянка" з допоміжними приміщеннями, загальною площею 49,9м.кв, а всього: 28/100 частин приміщень магазину "Подолянка", загальною площею 280,9 м.кв, що розташовані в м. Шепетівка, проспект Миру, 46, які належали позивачці на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2000р. і які вироком Славутського міськрайонного суду від 17.07.2003р. були звернені в дохід держави. Слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 233, 234, 319, 334, 655, 657, 691 ЦК України з урахуванням Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 9 листопада 2009 року та Узагальнення Верховного Суду України про Практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 24.11.2008р., та

Outcome: dismissed