Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], ТДВ СК "Альфа-Гарант", про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить (з урахуванням уточнених позовних вимог від 13.12.2018) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 18891 грн. 12 коп., з яких 15891 грн.12 коп. - сума шкоди за пошкодження автомобіля, а саме різниця між сумою завданої шкоди та сплаченого страховиком страхового відшкодування, 3 000 грн. сума компенсації за моральну шкоду, судові витрати у розмірі 2140 грн., з яких 640 грн. - витрати на судовий збір, 1500- витрати за роботу експерта. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] є власником автомобіля [NUMBER] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 01 березня 2017 року о 11:45 год. [PERSON], керуючи транспортним засобом марки Mitsubishi-Colt, д.н. [NUMBER] по вул. Полтавській м. Павлограда, Дніпропетровської області, на перехресті з вул. Степового Фронту, не надала дорогу транспортному засобу ВАЗ-21121, д.н.[NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить позивачу, в наслідок чого автомобілі виїхали за межі дороги та зіткнулись з стіною житлового будинку [ADDRESS], та транспортні засоби отримали механічні пошкодження. [PERSON] повідомила страхову компанію про ДТП, Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 027/3/17 від 09.03.2017 вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача становить 61011,34 грн. Відповідно до уточненого висновку експерта - автотоварознавця № 100/18 від 11.12.2018 матеріальний збиток, завданий автомобілю позивача, складає 50 490,91 грн. У зв'язку з тим, що страховиком обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності з боку [PERSON] виступає ТДВ СК "Альфа-Гарант", яку було належним чином повідомлено про ДТП, то страхова компанія сплатила позивачу страхову виплату в розмірі 34299,79 грн., але зазначеної суми не достатньо для відновлювального ремонту автомобіля, тому позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] різницю між сумою фактично завданої шкоди та сумою сплаченого страховиком страхового відшкодування в розмірі 15891 грн.12 коп. = 50490,91-34299,79. Окрім пошкоджень, завданих внаслідок ДТП, позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилася у душевних стражданнях, болю від образи, які визнав позивач у зв'язку з пошкодженням майна. Дана подія негативно вплинула на його самопочуття, так як відповідач відмовилась спілкуватись з приводу сприяння отримання ним страхового відшкодування, йому довелось пережити певні клопоти пов'язані з ремонтом автомобіля, відсутністю транспорту, моральну шкоду позивач оцінює у 3 000 грн., також просить стягнути судові витрати у розмірі 2140 грн., з яких 640 грн. - витрати на судовий збір, 1500- витрати за роботу експерта. Ухвалою від 21.08.2017 відкрито провадження по даній справі та призначено розгляд в судовому засіданні. Ухвалою від 05.12.2017 прийнято до розгляду уточнений позов [PERSON] в якому позивач ТДВ СК "Альфа-Гарант" зазначає в якості третьої особи, вимог до страхової не зазначає, та від первісних вимоги до ТДВ СК "Альфа-Гарант" не відмовляється, та не залишає їх без розгляду. 27.08.2018 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнає частково в сумі франшизи - 2000 грн., зазначає, що відповідно до її страхового полісу сума ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну складає 100 000 грн., позивач зазначає вартість матеріальної шкоди, заподіяної ДТП - 61011,34 грн., що не перевищує ліміт відповідальності страхової компанії, тому вважає, що підстав для задоволення позову не має. Крім того, зазначає що позивачем зі страховою укладена угода про розмір страхового відшкодування в сумі 34299,79 грн., де зазначено, що дана сума є остаточною і сторони не матимуть жодних фінансових або будь-яких інших претензій з приводу цієї суми, моральну шкоду вважає необґрунтованою. Ухвалами від 19.11.2018 за заявою представника позивача провадження в частині позовних вимог до ТДВ СК "Альфа-Гарант" - закрито, про справі призначена судова авто-товарознавча експертиза. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, дав пояснення відповідно до обставин викладених в позові та уточненому позові, зазначив, що позивачем відновлюваний ремонт автомобіля зроблено за власний кошт, але жодних доказів проведення відновлюваного ремонту (квитанції, рахунки тощо для підтвердження ПДВ) в позивача не має, та суду не надано, квитанції або іншого документа на підтвердження сплати послуг експерта в сумі 500 грн. в них також не має, та не надано суду. Уточнені позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в сумі франшизи - 2000 грн. дала пояснення відповідно до обставин викладених в відзиві на позовну заяву. Представник ТДВ СК "Альфа-Гарант" в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справу був повідомлений належним чином, надав суду письмові докази, заяву про розгляд справи без їх участі, та свою письмову позицію по суті справи, відповідно до якої зазначає, що ТДВ СК "Альфа-Гарант" виконала всі свої зобов'язання передбачені чинним законодавством у сфері страхування. Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Так судом встановлено, що 01 березня 2017 року о 11:45 год. [PERSON], керуючи транспортним засобом марки Mitsubishi-Colt, д.н. [NUMBER] по вул. Полтавській м. Павлограда, Дніпропетровської області, наближаючись до перехрестя з вул. Степового Фронту, не надала дорогу транспортному засобу ВАЗ-21121, д.н.[NUMBER], який наближався до перехрестя праворуч, під керуванням [PERSON], в наслідок чого автомобілі виїхали за межі дороги та зіткнулись з стіною житлового будинку [ADDRESS]. Постановою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.03.2017 року [PERSON] було визнано винною за ст. 124 КУпАП, притягнуто її до відповідальності та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Ця постанова є чинною та набрала законної сили 10.04.2017. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Власником автомобіля [NUMBER], є позивач, що вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 5). В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль позивача. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 027/3/17 від 09.03.2017 вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача становить 61011,34 грн. ( чи враховано експертом фізичний знос, ПДВ, ВТВ - не зазначено.) (а.с. 7-23) З висновку експерта - автотоварознавця № 100/18 від 11.12.2018, наданого на виконання ухвали суду, вбачається, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача становить 61011,34 грн., вартість матеріального збитку з ПДВ на матеріали та складові без врахування ВТВ, з врахуванням фізичного зносу, становить 50490,91 грн. Окремо розмір ПДВ не зазначено, знос складає - 10520,43 грн. (а.с. 182-195) Відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/7948953 від 09.06.2016 відповідач [PERSON] застрахувала свою цивільно-правову відповідальність в ТДВ СК "Альфа-Гарант", терміном дії з 09.06.2016 року по 08.06.2017 року. Відповідно до вищеназваного договору страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000,00 грн. Розмір франшизи становить 2000 гривень. (а.с. 79) Страхування як система захисту майнових інтересів фізичних, юридичних осіб та держави - необхідний елемент соціально-економічної системи суспільства. Страхування є інститутом гарантування поновлення майнових інтересів. Відповідно до положень ст.979 ЦК України, ст.16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), яким урегульовані правовідносини сторін, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/ або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Таким чином, 01 березня 2017 року, тобто під час дії договору страхування, стався страховий випадок, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. З урахуванням змісту ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування. Згідно п. 36.2 ст. 36 зазначеного закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Як зазначає ВСУ, аналізуючи судову практику розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. При цьому нерідко до виплати заявляється сума ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість (далі - ПДВ). Зазначена сума, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з'ясувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ. Статтею 32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено випадки, коли шкода не відшкодовується , а саме відповідно до цього закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: 32.7. шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. В Законі України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено порядок розрахунку шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика). Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). З огляду на викладене, різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, підлягає стягненню з винної особи (відповідача) оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією ВСУ, викладеною в постанові від 02.12.2015 року. Із положень ст. 1166 ЦК України вбачається, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується виною особою. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За загальним правилом та з огляду на положення ст.1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням викладених вище норм законодавства можливо зробити висновок, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди (в тому числі при укладенні угоди про страхове відшкодування), зокрема й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості (ВТВ), зносу та ПДВ (в разі його підтвердження) повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду, у загальному порядку. Обов'язок доведення наявності шкоди та її розміру закон покладає на позивача, а відсутність своєї вини у вчинені зазначеної шкоди покладається на відповідача. Відповідно до розрахунку вартості матеріального збитку № 128/17, ремонтної калькуляції, наданих ТДВ СК "Альфа-Гарант", вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, після ДТП 01.03.2017, станом на дату оцінки 25.06.2017 становить 45060,58 грн. (без врахування зносу, втв -0, ПДВ), вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу з ПДВ (втв-0) становить 33959,74 грн., вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу без врахування ПДВ (втв-0) становить 28299,78 грн. (а.с. 58-63) З розрахунку страхового відшкодування, затвердженого ТДВ СК "Альфа-Гарант" (а.с. 74), вбачається, що страховиком розраховано вартість матеріального збитку з урахуванням зносу, без ПДВ та ВТВ в розмірі 28 299,79 грн., виходячи з розрахунку вартості матеріального збитку № 128/17 та ремонтної калькуляції, франшиза зазначена 2 000 грн., тобто 28 299,79- 2000= 26 299,79 грн. При цьому, відповідно до іншого розрахунку страхового відшкодування, затвердженого ТДВ СК "Альфа-Гарант" (а.с. 73), страховиком затверджено вартість матеріального збитку (без ПДВ та ВТВ) як з урахуванням зносу, так і без врахування зносу, в одному розмірі - 36 299,79 грн., замість 26 299,79 грн. (яким чином визначена сума 36 299,79 грн., з наданих письмових доказів не вбачається). Відповідно до угоди про розмір страхового відшкодування від 29.09.2017 року, укладеної між ТДВ СК "Альфа-Гарант" та [PERSON], яка діяла як представник [PERSON], сторони досягли згоди, що сума матеріального збитку за страховим випадком, що стався 01.03.2017 складає 36299,79 грн., сума страхового відшкодування з урахуванням франшизи - 2000 грн., складає 34299,79 грн. Сторони підтверджують, що сума страхового відшкодування є остаточною і сторони не матимуть жодних фінансових або будь-яких інших претензій з приводу цієї суми. Сума страхового відшкодування в розмірі 34299,79 грн. (26299,79 грн.+8000 грн.) сплачена позивачу, що визнається сторонами та підтверджується матеріалами справи. Що включає себе сума 8000 грн., доплачена страховою, за наданих сторонами доказів встановити не можливо. Відповідно до висновку експерта - автотоварознавця № 100/18 від 11.12.2018, наданого на виконання ухвали суду, вбачається, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача становить 61011,34 грн., вартість матеріального збитку з ПДВ на матеріали та складові без врахування ВТВ, з врахуванням фізичного зносу, становить 50490,91 грн., що є більше ніж вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача в сумі 45060,58 грн., розрахована ТДВ СК "Альфа-Гарант" після ДТП 01.03.2017, станом на дату оцінки 25.06.2017, відповідно до розрахунку вартості матеріального збитку № 128/17 та ремонтної калькуляції. В даній справі відповідно до всіх висновків експертів та калькуляцій розмір втрати товарної вартості (ВТВ) даного КТЗ не застосовується. Сума ПДВ це витрати закладені в вартість товарів і послуг, і особа повинна довести здійснення таких витрат наданням документів про купівлю товарів, чи отримання послуг ремонту автомобіля у платника ПДВ. Відповідно до висновку експерта - автотоварознавця № 100/18 від 11.12.2018, наданого на виконання ухвали суду, вбачається, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача становить 61011,34 грн., вартість матеріального збитку з ПДВ на матеріали та складові без врахування ВТВ, з врахуванням фізичного зносу, становить 50490,91 грн. Окремо розмір ПДВ не зазначено, знос складає - 10520,43 грн. (а.с. 182-195) Таким чином, сума ПДВ 20% від 50490,91грн. складає 10098,18 грн. В частині підтвердження ПДВ позивачем та представником позивача зазначено, що ремонт автомобіля позивачем було зроблено, але жодних доказів (чеків, квитанцій, інше) про фактичне здійснення витрат на ремонт автомобіля, чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ, суду не надано, та представником позивача зазначено, що такі докази відсутні. Тому вимоги в частині стягнення ПДВ - задоволенню не підлягають, так як необґрунтовані та доказово не підтверджені жодним чином. З урахуванням вищезазначеного суд приводить наступний розрахунок суми шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Позивач просить стягнути з відповідача 15891 грн.12 коп. - суму шкоди за пошкодження автомобіля, а саме різницю між сумою фактично завданої шкоди та сплаченого страховиком страхового відшкодування, та зазначає 50490,91-34299,79 =15891,12 грн., що є помилковим, так як 50490,91 (сума матеріальної шкоди з урахуванням зносу)-34299,79 (сума страхової виплати)=16191,12 грн. При цьому сума фактичного розміру шкоди - 50490,91 грн. (сума матеріальної шкоди з урахуванням зносу), розрахована експертом відповідно до висновку експерта - автотоварознавця № 100/18 від 11.12.2018, як 61011,34 (вартість відновлювального ремонту) - 10520,43 (знос)=50490,91 грн. Таким чином, позовні вимоги позивача складаються з розміру шкоди (15891,12), а саме різниці між сумою фактично завданої шкоди (50490,91) та сплаченого страховиком страхового відшкодування (34299,79), яка розрахована з урахуванням (виключенням) зносу, тобто знос позивач не просить стягнути з відповідача. Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд не може вийти за межі заявлених позовних вимоги, та вирішувати питання про стягнення з винної особи суми зносу в розмірі 10520, 43 грн., так як з урахуванням уточнених позовних вимоги позивач просить стягнути з відповідача суму шкоди з виключенням з розрахунку суми зносу, тобто знос позивач не просить стягнути з відповідача. Таким чином, сума шкоди, яка підлягає відшкодуванню та включає франшизу в розмірі 2000 грн. складає 6092,94 грн. = 50490,91 грн. (сума фактично завданої шкоди з урахуванням зносу) -34299,79 грн. (сума сплаченого страхового відшкодування) - 10098,18 грн. (ПДВ). Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 3000 гривень, суд виходить з наступного. Аналізуючи доводи позивача щодо спричинення йому неправомірними діями відповідача моральної шкоди, суд дійшов висновку щодо наявності такої шкоди яка полягає у душевних стражданнях, болю від образи, складнощів, які позивач зазнав у зв'язку із пошкодженням майна (автомобіля). Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Так, п.п. 2,3 ч.2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та знищенням чи пошкодженням її майна. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватися вимоги розумності та справедливості. Отже розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв'язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди. За таких умов суд дійшов висновку, що глибині та силі страждань позивача буде відповідати сума у 1000 грн., яка і підлягає стягненню на його користь із відповідача. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у сумі матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 6092 (шість тисяч дев'яносто дві) грн. 94 коп., моральної шкоди в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем заявлено про стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору в розмірі 640 грн. та витрат за послуги експерта в сумі 1500 грн., проте надано письмові докази сплати позивачем судового збору в сумі 640 грн. (а.с. 1) та послуг експерта лише на суму 1000 грн. (а.с. 6), та представником позивача відповідно заяви згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України не заявлено, та зазначено, що інших доказів сплати послуг експерта позивач не має. Тобто, стягненню з відповідача підлягають судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1243 (одна тисяча двісті сорок три) грн. 20 коп.

Outcome: partial