Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог послалась на те, що 22 квітня 2008 року між нею та відповідачем був укладений кредитний договір № K3YWGK15006766, за умовами якого банк надав, а [PERSON] отримала у кредит грошові кошти у сумі 142 692,00 грн. у вигляді не поновлюваної лінії зі сплатою 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, 2% від суми видного кредиту в момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми за резервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 7.2 договору, строком повернення кредитних коштів до 22 квітня 2028 року. На початку 2009 року, здійснюючи черговий платіж за кредитом, [PERSON] дізналась про підвищення в односторонньому порядку відповідачем відсоткової ставки за вказаних кредитом. Такі дії банку позивач вважає незаконними, тому [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд визнати незаконними дії ПАТ КБ "Приватбанк" з підвищення відсоткової ставки за кредитним договором № K3YWGK15006766 від 22 квітня 2008 року, укладеним між [PERSON] та ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк", з 01 січня 2009 року; здійснити перерахунок заборгованості за вказаних кредитним договором, виходячи із відсоткової ставки 16,08%, за період з 01 січня 2009 року по 01 червня 2014 року та зарахувати різницю сплачених сум за кредитом в погашення основної суми боргу; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. (а. с. 2-6, 41-45). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі, також заявила клопотання про поновлення строку позовної давності, посилаючись на тривалу хворобу дорогої позивачці людини, а також хвороби самої позивачки (а. с. 71-73). Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила суд у задоволенні позову відмовити, посилалась на те, що підвищення відсоткової ставки відбулось у відповідності та на підставі діючого законодавства України та укладеного між сторонами договору, а також просила суд застосувати строк позовної давності до даного спору у зв'язку з його пропуском позивачем (а. с. 52-53, 85-89). Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом були встановлені наступні факти: Судом встановлено, що 22 квітня 2008 року між [PERSON] та відповідачем був укладений кредитний договір № K3YWGK15006766, за умовами якого банк надав, а [PERSON] отримала у кредит грошові кошти у сумі 142 692,00 грн. у вигляді не поновлюваної лінії зі сплатою 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, 2% від суми видного кредиту в момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми за резервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 7.2 договору, строком повернення кредитних коштів до 22 квітня 2028 року (а. с. 11-16). Також судом було встановлено, що на відповідну заяву [PERSON] від 17 березня 2009 року відповідач листом за вих.. № 30.1.0.0/2 - 090317/1270 від 13 квітня 2009 року повідомив, що відповідно до умов укладеного 22 квітня 2008 року між сторонами договору банк дійсно збільшив відсоткову ставку за кредитним договором з 01 січня 2009 року (а. с. 26), про що повідомив позичальника [PERSON] листом № 20.1.3.2/6-34119 від 31 грудня 2008 року, що вбачається з реєстру № 143 ір від 09 січня 2009 року (а. с. 55-56). Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Статтею 256 ЦК України визначено поняття строку позовної давності, згідно з яким строк позовної давності - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України строк загальної позовної давності становить 3 роки. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача щодо визнання незаконною підвищення відсоткової ставки за укладеним між сторонами 22 квітня 2008 року кредитним договором № K3YWGK15006766, та застосування наслідків недійсності правочину - приймаючи до уваги, що даний кредитний договір був укладений 22 квітня 2008 року, підвищення відсоткової ставки за ним відбулось з 01 січня 2009 року, про що позивач, як вона стверджує у позовній заяві та її представник у судовому засіданні, дізналась у квітні 2009 року, а до суду за захистом своїх прав [PERSON] звернулась у липні 2014 року, суд дійшов висновку, що позивачем був пропущений трирічний строк для звернення до суду з даною позовною заявою, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Приймаючи таке рішення суд враховує докази, надані стороною позивача в обґрунтування поважності причин пропуску звернення до суду з даним позовом, проте приймаючи до уваги тривалий термін не прийняття жодних дій щодо захисту своїх (як вважає сама позивачка порушених) прав, а саме: 5 років та майже 3 місяця, суд приходить до висновку щодо відсутності поважності причин пропуску позовної давності за даним спором та вважає за необхідне відмовити в його поновленні. Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат по даній цивільній справі між сторонами та враховуючи результат розгляду справи, суд вважає, що витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом - не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed