Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, де просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями розташованого за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що він є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування зазначеного будинку, що в грудні 1997 року цей будинок був проданий йому КСП "Нива" в рахунок оплати праці. На даний час цього господарства не існує, а він (позивач) відкрито і добросовісно володіє понад 10 років нерухомим майном (будинком) і правомірність його володіння ніхто не оспорює, а тому на підставі ст.344 ЦК України і звернувся до суду за захистом свого особистого майнового права з даним позовом (а.с.2-3). В судовому засіданні позивач підтримав вищевикладені обставини та заявлені вимоги і просить позов задовільнити, а представник відповідача до суду не з"явився надіславши заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують (а.с.20). Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку задовольнити позов [PERSON], з таких підстав. Судом безспірно установлено, що право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями розташованого в [ADDRESS] не зареєстровано до цього часу (а.с.22), що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування зазначеного будинку (а.с.7), що в грудні 1997 року цей будинок фактично був проданий йому КСП "Нива" в рахунок оплати праці (а.с.6), що дотепер [PERSON] відкрито і добросовісно володіє понад 10 років цим будинком і правомірність його володіння ніхто не оспорює як це підтверджується довідками відповідача і даними Технічного паспорту на цей об"єкт нерухомого майна та оцінкою його ринкової вартості (а.с.8-9;1-12,13). Вищеназвані фактичні обставини визнані відповідачем в цьому судовому засіданні, а тому не потребують доказуванню за правилами ст.61 ч.1 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлене законом. Частиною 2 зазначеної статті визначено, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Вищенаведене свідчить про те, що позивач [PERSON] добросовісно заволодів шляхом фактичної покупки в колгоспі будинку в [ADDRESS], з моменту фактичного набуття права власності на цей будинок та до цього часу він добросовісно, відкрито, безперервно володіє і користується цим нерухомим майном. Частина 4 ст. 344 ЦК України вказує на те, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, а підстави набуття права власності визначені ст.328 ЦК України. За таких обставин, суд вважає законними та обгрунтованими позовні вимоги [PERSON], які слід задовольнити на підстави вищенаведених фактичних обставин та норм матеріального права у цих правовідносинах. На підставі викладеного та ст.ст. 328, 344 ЦК України,

Outcome: approved