Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати розмір часток у праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину житлового будинку та земельної ділянки, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Вимоги обґрунтовані тими обставинами, що позивач є дружиною та спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] Відповідачі та померлий [PERSON] є співвласниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0164 га. За заявою позивача відкрито спадкову справу, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, в зв'язку з невизначеністю часток учасників спільної сумісної власності. Позивач в судове засідання не з'явилась, представник позивача подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити та розглянути справу без його участі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, подали заяви в яких просили розглянути справу без їх участі проти позову не заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Комсомольської районної ради народних депутатів 08.02.2002 року та Державного акту на право приватної власності на землю від 13.08.1999 року, житловий будинок та земельна ділянка по [ADDRESS] належать [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивач (дружина померлого), [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (сини померлого) відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України. [PERSON] прийняла спадщину після померлого [PERSON], подавши відповідну заяву приватному нотаріусу Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовилися від спадщини після смерті [PERSON] на користь дружини спадкодавця [PERSON] Згідно постанови приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В. від 02.02.2016 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з прилеглими до нього будівлями та спорудами і земельну ділянку, що знаходяться в [ADDRESS] оскільки не можливо визначити склад спадкового майна, так як вищевказані житловий будинок та земельна ділянка належали на праві спільної сумісної власності спадкодавцю та іншим особам, визначення розміру часток між якими не проводилося. Для визнання права власності на частину житлового будинку та земельної ділянки в порядку спадкування позивачу необхідно встановити розмір часток співвласників. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" передбачено, що частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності. Згідно п. 224 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. №20/5 нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визнання) частки померлого у спільному майні. Згідно ст. 372 ЦК України майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Позивач, заявляючи вимогу про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, посилається на рівність часток. Визначаючись щодо даної позовної вимоги, суд враховує положення вказаних вище норм законодавства, а також ту обставину, що домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, протилежного судом не встановлено, а також те, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості в повній мірі розпоряджатися правом власності на вказане майно. Тому, з огляду на викладене, суд вважає, що позовна вимога про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] частині кожному з її співвласників, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], померлому [INFO] року, підлягає задоволенню. При цьому, суд враховує роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п.3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. При цьому, зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який має бажання прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до роз'яснень наданих у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі викладеного, суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину, а отже має право на спадкування і визнання за нею права власності на спадкове майно, що в свою чергу не порушить права інших осіб, а тому позов в цій частині вимог також підлягає задоволенню.

Outcome: approved