Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка. Позивач і відповідач, який є братом позивача, прийняли спадщину своєї матері, оскільки на момент смерті проживали разом з нею. Позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права на вказане спадкове майно, оскільки правовстановлюючий документ на нього відсутній. Крім того, між сторонами існує спір щодо часток кожного у спадковому майні. У зв`язку з цим позивач просила визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки в порядку спадкування. Відповідач подав до Чорнобаївського районного суду Черкаської області зустрічний позов до позивача про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки в порядку спадкування. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначив, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема земельна ділянка. Відповідач прийняв спадщину своєї матері, оскільки на момент її смерті проживав разом з нею. Крім того, спадщину прийняла його сестра, яка є позивачем за первісним позовом. У зв`язку з тим, що остання заявила до нього позовні вимог, відповідач також просив визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки в порядку спадкування. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 5 квітня 2021 року зустрічний позов прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала до суду заяву, в якій просила слухати справу без її участі, підтримала первісний позов повністю, просила його задовольнити, проти зустрічного позову не заперечувала. Відповідач подав до суду заяву, в якій первісний позов визнав, наполягав на задоволенні зустрічного позову та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 6 листопада 2017 року серії [NUMBER] (а.с. 4). Позивач і відповідач є дітьми [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження від 27 вересня 1974 року серії [NUMBER] і від 14 липня 1989 року серії [NUMBER] (а.с. 8). Згідно з довідкою виконкому Чорнобаївської селищної ради Черкаської області від 17 лютого 2021 року № 432, виданої на підставі погосподарської книги № 6 (особовий рахунок № [NUMBER] ), [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала разом із дочкою (позивач) і сином (відповідач) (а.с. 5). Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку від 15 березня 2005 року серії [NUMBER] [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8242 га, розташована в адміністративних межах Чорнобаївської селищної ради Черкаської області (а.с. 11). З інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку вбачається, що вказана земельна ділянка має кадастровий номер 7125155100:05:000:0364 (а.с. 12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить зазначена земельна ділянка. Згідно з листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 26 березня 2021 року вих. № 82/01-16 (а.с. 35), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 19), після смерті [PERSON] заяв про прийняття спадщини та відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавалися Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 2 березня 2021 року вих. № 54/02-16 позивачу повідомлено, що в силу вимог пп. 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, є неможливим у разі відсутності правовстановлюючих документів, а також роз`яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 14). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1 і 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що сторони, як спадкоємці першої черги, прийняли спадщину, оскільки на момент смерті [PERSON] постійно проживали з нею. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України, право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання позовів відповідачами за первісним та зустрічним позовами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на визнання позовів відповідачами за первісним та зустрічним позовами, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачами за первісним та зустрічним позовами право власності на Ѕ частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved