Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом (а.с.1-13,105) до ТОВ «Авто-Просто», ТОВ «АТ СЕРВІС» в якому (з урахуванням уточнень) просить суд: -визнати недійсним, з моменту укладення, Договір №723567 від 08 березня 2017 року з Додатком №1 та №2 укладений між [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО»; -стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 10925,58 грн.; -визнати недійсним, з моменту укладення, договір №723567 від 08 березня 2017 року укладеним між [PERSON] та ТОВ «АТ СЕРВІС»; -стягнути з ТОВ «АТ СЕРВІС» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 14864,04 грн.; -стягнути з ТОВ «АТ СЕРВІС» на користь [PERSON] грошові кошти сплачені на користь ТОВ «АТ СЕРВІС» за договором №723567 у розмірі 25789,62 грн., інфляційні витрати у розмірі 3533,17 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 08 березня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО» був укладений договір №723567, предметом якого є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об'єднання грошових коштів учасників через систему Авто Так. Метою укладення договору було придбано автомобіль марки Chevrolet Cruze вартістю 412890,00 грн. 09 березня 2017 позивач, за пропозицією ТОВ «АТ СЕРВІС» сплатив винагороду у сумі 14864,04 грн. на рахунок ТОВ «АТ СЕРВІС». Позивач посилається на те, що в договорі та додатках до нього не вказані підприємства з якими відповідач уклав договір на постачання автомобіля, виробник, імпортер також інші основні характеристики автомобіля та кінцевий термін дії самого Договору. Позивач вважає, що вказаний Договір був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, він отримав не чітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваного Договору, дії Відповідача є забороненими та підпадають під дію ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки Законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача. Він зазначає, що при умові належного роз'яснення йому усіх умов та наслідків даного Договору, Позивач не погодився б на його укладення. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «АТ СЕРВІС» в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.134), надав суду відзив на позов (а.с.135-136) в якому просив справу розглянути за його відсутності в задоволені позову просив відмовити з тих підстав, що позивач уклав з ТОВ «АТ СЕРВІС» договір Доручення, відповідно до якого перерахував на рахунок свого Повіреного суму, що відповідає розмірі винагороди ТОВ «АВТО ПРОСТО» за Договором про адміністрування. В свою чергу Повірений зобов'язався перерахувати винагороду на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» після формування групи, повідомлення позивачу дати її створення та номер групи в системі АвтоТак. 30 березня 2017 року позивача було включено до групи №1263 та надано порядковий номер у групі - 3, про що ТОВ «АВТО ПРОСТО» повідомило ТОВ «АТ СЕРВІС», а у ТОВ «АТ СЕРВІС» виник обов'язок щодо перерахування коштів на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО» на виконання договору доручення укладеного з позивачем. 30 березня 2017 року ТОВ «АТ СЕРВІС» отримало повідомлення про формування групи та перерахувало кошти в сумі 14 864,04 грн. на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО» виконавши таким чином у мови договору доручення №723567 у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «АВТО ПРОСТО» в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.134), надав заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності (а.с.122). 28 лютого 2018 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» надало суду відзив на позов (а.с.42-98) в якому просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що оспорюваний договір та додатки до нього містять детальний опис послуг, що надаються ТОВ «АВТО ПРОСТО». Позивачу до підписання договору надавалась вичерпна інформація по послуги що надаються ТОВ «АВТО ПРОСТО». Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 березня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО» був укладений договір №723567, предметом якого є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об'єднання грошових коштів учасників через систему Авто Так (а.с.20-24). Метою укладення договору було придбання автомобіля марки Chevrolet Cruze вартістю 412890,00 грн., що підтверджується додатками №1 та №2 до договору №723567 (а.с.25). Згідно квитанції №62 від 09 березня 2017 року (а.с.28) [PERSON] перерахував на рахунок ТОВ «АТ СЕРВІС» грошові кошти у розмірі 14 864,04 грн., призначення платежу - оплата винагороди по договору доручення №723567 від 08 березня 2017 року. Згідно квитанції №204 від 06.04.2017 р. (а.с.28), [PERSON] перерахував ТОВ «АВТО ПРОСТО» грошові кошти у розмірі 5496,94 грн. Згідно квитанції №6 від 26.05.2017 р. (а.с.28), [PERSON] перерахував ТОВ «АВТО ПРОСТО» грошові кошти у розмірі 5428,64 грн., призначення платежу - за послуги придбання автомобіля. Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно із ст. 6, ч. 2 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. П.7 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Із Договору вбачається, що зобов'язання відповідача зводяться до організації та створення умов для придбання автомобілів учасниками системи, здійснення адміністративних процедур. Разом з тим, згідно ст. 4 цієї Угоди учасник зобов'язується виконувати зобов'язання, передбачені Угодою, в порядку та строки, визначені угодою; статтею 5 визначено, що угода діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених угодою. Позивач на виконання умов угоди, сплатив відповідачу вступний внесок, сплачував щомісячні внески, а всього в загальному розмірі - 25789,62 грн., однак права на отримання автомобіля не отримав. Таким чином, здійснені позивачем виплати не створюють для відповідача будь-яких обов'язків. Останній покладає на учасників системи придбання автомобілів в групах їх витрати, не вкладаючи при цьому власних коштів, що робить таку діяльність пірамідальною схемою, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів такої системи, а не за рахунок продажу або споживання продукції та зазначений вид підприємницької практики - нечесний, такий що вводить споживача в оману, включену в умови самої угоди. Ч.ч.1,2,3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачають, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Згідно ч.4 ст.18 цього Закону перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно до ч.ч.5,6,8 ст. 18 цього Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути визнано недійсним. У разі коли визнання положення недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Статтею 19 Закону України "Про захист прав споживачів" заборонено нечесну підприємницьку практику, яка включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, стосовно основних характеристик продукції, таких як: її наявність, специфікація та ціна або спосіб розрахунку ціни чи наявність знижок або інших цінових переваг. Згідно ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману: пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Відповідно до ч. 6 ст. 19 цього Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідачі створили складну багатоступінчату, двозначну, незрозумілу для споживача схему визначення одного лише права на отримання автомобіля через механізми: сплати повних внесків, цілих чистих або половинних чистих внесків, накопичення внесків, пропозиції авансових внесків. Покликаючись на збереження конфіденційного характеру пропозиції, у статті 5 відповідач ТОВ «АВТО ПРОСТО» зобов'язує учасника системи надсилати свою пропозицію у закритому конверті, в якому учасник має продублювати свої індивідуальні дані та зазначити кількість вже сплачених авансових внесків (за наявності) та авансових внесків, що пропонуються до сплати у випадку перемоги пропозиції учасника. І лише, якщо ця пропозиція перемагає, учасник має сплатити кількість запропонованих і ще не сплачених авансових внесків, нарахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент проведення асигнаційного акту. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" зазначена підприємницька практика є такою, що вводить в оману, оскільки під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Також угодою передбачено, що право на отримання автомобіля учасником системи за результатами розподілу фонду групи, є підставою для придбання за рахунок фонду групи автомобіля для учасника системи. Таким чином, відповідач ТОВ «АВТО ПРОСТО» формує групу учасників системи, надалі створює фонд цієї групи за рахунок чистих щомісячних платежів, сплачених учасниками групи, тобто за кошти учасників системи, а потім один раз на місяць розподіляє фонд групи між учасниками системи, але право на купівлю автомобіля отримують не всі учасники системи, а тільки ті, які зробили найбільшу кількість авансових чистих щомісячних платежів та задекларували найбільшу кількість чистих щомісячних внесків. Отже, розподіл фонду групи проходить по пірамідальній схемі, що порушує вимоги ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", коли один учасник системи за свої власні кошти без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику системи. При цьому, саме одержання права на отримання автомобіля, що передається у власність учаснику системи, до його повної оплати є "компенсацією" за рахунок коштів інших учасників системи, залучених до умови діяльності програми "Авто Просто". Тому, відповідно до ч. 6 ст. 19 цього Закону угода, вчинена з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсною. При цьому, відповідач створив складну багатоступінчату, двозначну, незрозумілу для споживача схему визначення одного лише права на отримання автомобіля через механізми: сплати повних внесків, цілих чистих або половинних чистих внесків, накопичення внесків, пропозиції авансових внесків. Таким чином, відповідач формує групу учасників системи, надалі створює фонд цієї групи за рахунок чистих щомісячних платежів, сплачених учасниками групи, тобто за кошти учасників системи, а потім один раз на місяць розподіляє фонд групи між учасниками системи, але право на купівлю автомобіля отримують не всі учасники системи, а тільки ті, які зробили найбільшу кількість авансових чистих щомісячних платежів та задекларували найбільшу кількість чистих щомісячних внесків. Отже, розподіл фонду групи проходить по пірамідальній схемі, що порушує вимоги ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", коли один учасник системи за свої власні кошти без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику системи. При цьому, саме одержання права на отримання автомобіля, що передається у власність учаснику системи, до його повної оплати є "компенсацією" за рахунок коштів інших учасників системи, залучених до умови діяльності програми "Авто Так". Тому, відповідно до ч.6 ст.19 цього Закону угода, вчинена з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсною. Не ґрунтується на вимогах закону твердження відповідача про дотримання положень ст.627 ЦК України щодо свободи договору, оскільки у цій правовій нормі міститься застереження, що сторони є вільними в укладенні договору за умови урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п'ятою, шостою ст. 203 ЦК України. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що угода №0321729 від 29.07.2010 року суперечить положенням Закону України "Про захист прав споживачів" внаслідок здійснення ТОВ "АВТО ПРОСТО" нечесної підприємницької практики і є такою, що містить несправедливі умови, а тому підлягає визнанню недійсною із застосуванням правових наслідків недійсності правочину. Позивач просить стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» інфляційні витрати у розмірі 3 533,17 грн. Ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Враховуючи, що предметом оспорюваного договору було надання послуг, і відповідач на себе не брав грошового зобов'язання, то суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з ТОВ «АВТО ПРОСТО» інфляційних витрат на користь позивача не підлягає задоволенню. П.1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачає, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач не надав суду доказів того, що він поніс витрати на професійну правничу допомогу, а тому позов в частині стягнення з ТОВ «АВТО ПРОСТО» 2500,0 грн. не підлягає задоволенню. Позивач, відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, то відповідно до 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial