Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

17.03.2009 року прокурор Львівського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України в особі державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій"звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] в котрій просить суд зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні державним підприємством Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" земельною ділянкою загальною площею 583,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 124 шляхом демонтажу приміщення ангару загальною площею 360, 6 м.кв. та зобовязати [PERSON] звільнити самовільну зайняту земельну ділянку державного підпри- ємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" загаль- ною площею 583, 1 м. кв., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 134. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в ході проведення перевірки дотримання посадовими особами ДП МОУ «ЛЗЗК» вимог земельного законодавства при наданні Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ТІВІС» на підставі договору від 01.10.2007 року в користування виробничої площадки площею 583,1кв.м. за адресою: м.Львів, вул. Шевченка, 134, яка належить даному підприємству встановлено, що 01.10.2007 року між ТзОВ «НВП «ТІВІС» та ДП МОУ «ЛЗЗК» було укладено договір, згідно якого ДП МОУ «ЛЗЗК» передає , а ТзОВ «НВП «ТІВІС» приймає в тимчасове користування для своїх виробничих потреб виробничу площадку площею 583,1кв.м., яка знаходиться у володінні ДП МОУ «ЛЗЗК» за адресою м.Львів, вул. Шевченка, 134. Згідно п. 2.1 передача виробничої площадки в користування не спричиняє передачу ТзОВ «НВП «ТІВІС» права власності на вказану площадку. Власником виробничої площадки залишається ДП МОУ «ЛЗЗК», а ТзОВ «НВП «ТІВІС» користується нею протягом терміну дії договору. Відповідно до п. 2.3 виробнича площадка вважається поверненою ДП МОУ «ЛЗЗК» з моменту підписання договору та акту приймання-передачі, який є невідємною частиною договору. Пунктом 4.3 договору передбачено, що у разі припинення дії договору ТзОВ «НВП «ТІВІС» зобовязується повернути ДП МОУ «ЛЗЗК» виробничу площадку в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі її в користування, з врахуванням фізичного зносу. Згідно п. 10.1 вищевказаний договір діяв з 01 жовтня 2007 року по 29 лютого 2008 року. Відповідно до п. 10.5.3 ТзОВ «НВП «ТІВІС» зобов'язувався здати виробничу площадку ДП МОУ «ЛЗЗК» за актом здачі приймання з дня підписання якого користування вважається припиненим. Пунктом 10.6 передбачено, що у випадку звільнення ТзОВ «НВП «ТІВІС» виробничої площадки без повідомлення про це ДП МОУ «ЛЗЗК, останній має праве залишити під заставу майно ТзОВ «НВП «ТІВІС» до повного погашення заборгованості по оплаті, згідно виставлених рахунків аж до передачі виробничої площадки ДП МОУ «ЛЗЗК» по акту здачі-приймання. Плата продовжується виставлятись ТзОВ «НВП «ТІВІС» до передачі виробничої площадки ДП МОУ «ЛЗЗК» по акту здачі-приймання і ТзОВ «НВП «ТІВІС» повинен її сплатити до передачі виробничої площадки по акту здачі-приймання. Відповідно до п. 10.10 якщо новий договір не укладений протягом терміну, встановленого даним договором або якщо жодна із сторін не направить іншій стороні пропозицій про його укладення дія договору припиняється внаслідок: закінчення терміну дії на який він був укладений: банкрутства ТзОВ «НВП «ТІВІС»; за згодою сторін; на підставі рішення суду. 17 березня 2008 року після закінчення терміну дії вказаного договору, а також, у звязку із з тим, що новий договір не укладався і жодна із сторін не направила іншій стороні пропозицій про укладення договору, ДП МОУ «ЛЗЗК» направив на адресу ТзОВ «НВП «ТІВІС» попередження з проханням звільнити виробничу площадку у звязку з закінченням терміну дії договору, проте, на жодне із вказаних попереджень ТзОВ «НВП «ТІВІС» не вчиняв будь-які дії по звільненню спірної виробничої площадки, а також не направляв на адресу ДП МОУ «ЛЗЗК» відповідей на вищезазначені попередження. Пізніше встановлено, що на вищевказаній виробничій площадці розташований ангар загальною площею 360,5 м.кв., що зареєстрований в обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі ОКП ЛОР «БТІ га ЕО») по вул. Кирилівській, 5 у м. Львові. Проте, вищевказаний ангар знаходиться на земельній ділянці ДП МОУ «ЛЗЗК», яке користується вказаною землею на підставі державного акту на право постійного користування землею, що відведена ДП МОУ «ЛЗЗК» відповідно до ухвали 3-ї сесії 3-го скликання Львівської міської ради від 24 грудня 1998 року №308. Тобто, ангар загальною площею 360.5 м.кв., хоча зареєстрований за адресою: [INFO]. 5, проте він знаходиться не за вказаним місцем реєстрації, а за адресою: м. Львів, вул. Шевченка. 134 (адреса земельної ділянки ДП МОУ «ЛЗЗК»). Пізніше встановлено, що 07 липня 2008 року відповідно до договору купівлі- продажу, укладеного між ТзОВ «НВП «ТІВІС» та гр. [PERSON], остання купила у ТзОВ «НВП «ТІВІС» приміщення ангару, який зареєстрований у [INFO]. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №19514613 від 14 липня 2008 року, виданого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» вищевказаний ангар загальною площею 360,6кв.м., зареєстрований на праві приватної власності за гр. [PERSON]І, та за адресою: м. Львів, вул. Кирилівська, 5. 17 лютого 2009 року господарський суд Львівської області своїм рішенням по справі №2/20 встановив, що на даний час гр. [PERSON] займає земельну ділянку площею 583,1кв.м. ДП МОУ «ЛЗЗК», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул.Шевченка, 134, шляхом розміщення на ній ангару загальною площею 360,6кв.м., який зареєстрований зовсім по іншій адресі, а саме - м. Львів, вул. Кирилівська, 5, однак згідно повідомлення ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» вих. №9673 від 19 листопада 2008 року державна реєстрація прав власності на ангар площею 365кв.м. за адресою м.Львів, вул. Шевченка, 134 не здійснювалася. Самовільне використання гр. [PERSON] вищевказаної земельної ділянки ДП МОУ «ЛЗЗК», призводить до порушення майнових інтересів Збройних Сил України та встановленого законом порядку сплати земельного податку та орендної плати і тому змушений звернутися до суду за відновленням порушених прав. У судовому засіданні прокурор Гальчинський С.О. позовну заяву підтримав в повному обсязі зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 01.01.2017 року /а.с.237/ позовну заяву підтримав повністю. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в останнє судове засідання не прибула, хоча належним чином була повідомлена про дату та час судового засідання, що стверджується рекомендо- ваними повідомленнями з відміткою про вручення, що повернулися на адресу суду та долучені до матеріалів справи /а.с.252-255/, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, прокурор та представник позивача не заперечували про розгляд справи у відсутності відповідача розгляду справи, вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів Заслухавши пояснення прокурора, представника позивача, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. На підставі п.2 ст.20 Закону України «Про прокуратуру» при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право звертатися до суду із заявами про захист прав і законних інтересів держави. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та може звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Способом захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання судом цього права. Державні підприємства, установи, організації МО України є складовою Збройних Сил України. Основні фонди, обігові кошти установ є державною власністю, належать до сфери управління МО України. Керівник підприємства несе повну відповідальність за стан та діяльність підприємства, ефективне використання закріпленого за управлінням державного майна, витрачання грошових коштів, контроль за виконанням договірних зобов'язань. Державне підприємство Міністерства оборони «Львівський завод збірних конструкцій» є структурним підрозділом органу державної виконавчої влади - Міністерства оборони України. Майно ДП МОУ «ЛЗЗК» є державною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління. Судом встановлено, що Державне підприємство Міністерства оборони «Львівський завод збірних конструкцій» - є структурним підрозділом органу державної виконавчої влади - Міністерства оборони України. Майно Державного підприємства Міністерства оборони України «ЛЗЗК» є державною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління. Військовою прокуратурою Львівського гарнізону в ході проведення перевірки дотримання посадовими особами ДП МОУ «ЛЗЗК» вимог земельного законодавства при наданні ТзОВ «НВП «ТІВІС» в користування виробничої площадки площею 583,1 кв.м. за адресою м.Львів, вул.Шевченка, 134 було встановлено, що 01 жовтня 2007 року між ТзОВ «НВП «ТІВІС» та ДП МОУ «ЛЗЗК» було укладено договір № 181-п. Згідно із п. 1.1 вищевказаного договору ДП МОУ «ЛЗЗК» передає, а ТзОВ «НВП «ТІВІС» приймає в тимчасове користування для своїх виробничих потреб виробничу площадку, площею 583,1 кв.м., яка знаходиться у володінні ДП МОУ «ЛЗЗК» за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 134. Згідно п. 2.1 передача виробничої площадки в користування не спричиняє передачу ТзОВ «НВП «ТІВІС» права власності на вказану площадку. Власником виробничої площадки залишається ДП МОУ «ЛЗЗК», а ТзОВ «НВП «ТІВІС» користується нею протягом терміну дії договору./а.с.7-9/. 01 жовтня 2007 року між ДП МОУ «ЛЗЗК» та ТзОВ «НВП «ТІВІС» був підписаний акт прийому-передачі виробничої площадки./а.с.11/. Згідно п. 3.1 договору плата за послуги по користуванню виробничою площадкою визначається в протоколі узгодження плати за надані послуги і за перший місяць користування становить 145.78 грн. Пунктом 4.3 договору передбачено, що у разі припинення дії договору ТзОВ «НВП «ТІВІС» зобовязується повернути ДП МОУ «ЛЗЗК» виробничу площадку в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі її в користування, з врахуванням фізичного зносу. Згідно п.10.1 вищевказаний договір діяв з 01 жовтня 2007 по 29 лютого 2008 року. Відповідно до п. 10.5.3 ТзОВ «НВП «ТІВІС» зобов'язувався здати виробничу площадку ДП МОУ «ЛЗЗК» за актом здачі приймання з дня підписання якого користування вважається припиненим. Пунктом 10.6 передбачено, що у випадку звільнення ТзОВ «НВП «ТІВІС» виробничої площадки без повідомлення про це ДІЇ МОУ «ЛЗЗК, останній має праве залишити під заставу майно ТзОВ «НВП «ТІВІС» до повного погашення заборгованості по оплаті, згідно виставлених рахунків аж до передачі виробничої площадки ДП МОУ «ЛЗЗК» по акту здачі-приймання. Плата продовжується виставлятись ТзОВ «НВП «ТІВІС» до передачі виробничої площадки ДП МОУ «ЛЗЗК» згідно акту здачі-приймання і ТзОВ «НВП «ТІВІС» повинен її сплатити до передачі виробничої площадки по акту здачі-приймання. Відповідно до п.10.10 якщо новий договір не укладений протягом терміну, встановленого даним договором або якщо жодна із сторін не направить іншій стороні пропозицій про його укладення дія договору припиняється внаслідок: закінчення терміну дії на який він був укладений: банкрутства ТзОВ «НВП «ТІВІС»; за згодою сторін; на підставі рішення суду. 17 березня 2008 року за вих. №232. після закінчення терміну дії вказаного договору, а також, у звязку із з тим, що новий договір не укладався і жодна із сторін не направила іншій стороні пропозицій про укладення договору, ДП МОУ «ЛЗЗК» направив на адресу ТзОВ «НВП «ТІВІС» попередження з проханням звільнити виробничу площадку у звязку із закінченням терміну дії договору згідно п. 10.1 договору./а.с.13/. Судом встановлено, що на вказаній виробничій площадці, а саме: на земельній ділянці ДП МОУ «ЛЗЗК», якою користується на підставі державного акту на право постійного користування землею та ухвали 3-ї сесії 3-го скликання Львівської міської ради від 24 грудня 1998 року №308 /а.с.27-30/, розташований ангар загальною площею 360,5кв.м., що згідно витягу №19514613 з реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.07.2008 року зареєстрований в обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» по вул. Кирилівській, 5 у м. Львові власником якого є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON]Я за реєстровим номером 4957 /а.с.24-26/. У відповідності до ст. 77 Земельного Кодексу України, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про використання земель оборони» військові частини, установи, військові навчальні заклади, підприємства та організації Збройних Сил України за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування, проте всупереч вищевказаним положенням на землях оборони, розташованих по вул. Шевченка, 134 у м. Львові розташований ангар площею 360,6 кв.м., який був зареєстрований ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» як нерухоме майно. Постановою колегії суддів Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2015 року визнано протиправними дії обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» щодо реєстрації ангару площею 360,6 кв.м. по вул. Кирилівській,5 (колишня назва вул. Бічна Моринецька, 5) у м.Львові як обєкту нерухомого майна з видачею реєстраційного посвідчення від 19.11.1996 року №793 та скасовано реєстраційне посвідчення від 19.11.2016 року №793, яким обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєструвало право приватної власності на приміщення ангару загальною площею 360,6 кв.м. що на вул. Кирилівській,5 (колишня назва Бічна Моринецька,5) у м.Львові, як на обєкт нерухомого майна, оскільки договір №51 від 20.11.1995 року, на підставі якого здійснилася державна реєстрація складу із збірних металевих конструкцій, не відноситься до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація об'єктів нерухомого майна /а.с. 259-264/. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України). Частиною 1 ст. 124 Земельного кодексу України передбачено, що Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (ч. 1 статті 125 Земельного кодексу України). У відповідності до ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України ) Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. У звязку з задоволенням позову підлягають до стягнення з відповідача судові витрати у справі.

Outcome: approved