Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Відповідач [PERSON] , який викликався в судове засідання в порядку встановленому ЦПК України, в судове засідання не з`явився та надіслав до суду заяву у якій визнав позов частково та просить дати дозвіл на розділення залишку заборгованості за графіком виплат у зв`язку із скрутним фінансовим становищем та неможливістю виплатити весь борг одразу. Суд розцінює таку заяву як заяву про розстрочку виконання рішення суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В поданому до суду клопотанні представник позивача просить розглянути справу без участі представника позивача. Судом встановлено, що між ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК" та відповідачем [PERSON] 16 березня 2015 року був укладений кредитний договір, який складається з заяви позичальника, пам`ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, на виконання якого позивач відкрив відповідачу рахунок із встановленим кредитним лімітом. Згідно даного договору відповідач отримав кредит. Вказані обставини стверджуються копією анкети-заяви [PERSON] , випискою по рахунку [PERSON] станом на 07.10.2020 року. У анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, зазначено, що відповідач ознайомлений та згоден з Умовами надання банківських послуг та Тарифами банку, а також надав згоду про те, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов`язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов`язання. Згідно даного договору відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати відповідні платежі за цим договором. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки „Універсальна, 30 днів пільгового періоду", яка підписана відповідачем, сторонами було визначено, що сплата відсотків здійснюється щомісяця до 25 числа місця наступного за звітним. Розмір щомісячних платежів визначено сторонами як 7% від заборгованості. Базова відсоткова ставка в місяць визначена як 3%. Процентна ставка в місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування визначена в сумі 4,5%. Кредитний ліміт визначений з 19.06.2017 року в розмірі 15000 гривень. З 06.07.2018 року кредитний ліміт збільшений до 25000 гривень. Вказані обставини стверджуються копією анкети - заяви, довідкою про умови кредитування з використанням кредитки „Універсальна, 30 днів пільгового періоду", які підписані відповідачем, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] . Згідно розрахунку наданого позивачем, у зв`язку з порушенням [PERSON] зобов`язань за вказаним договором виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 50000 гривень 83 копійки. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, щодо оплати частки боргу у встановлений договором строк та не повернув позивачу основний борг в сумі 50000 гривень 83 копійки. Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов`язань за цим договором, порушив свої зобов`язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовну заяву акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості слід задовольнити повністю і з відповідача слід стягнути на користь позивача борг в сумі 50000 гривень 83 копійки. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 2102 гривні в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору. Вказані вище обставини стверджуються взаємним зв`язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду слід задовольнити. Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 435 ЦПК України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня його ухвалення. Відтак, підставою для відстрочення виконання рішення суду є конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 „Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин. Відповідно до ч.4 ст.435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує у тому числі стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Згідно із роз`ясненнями у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). З наведених норм вбачається, що суд може відстрочити чи розстрочити виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Враховуючи наведене, фінансовий стан відповідача по справі, наявність у нього на утримання малолітньої доньки, введений на території України карантин, суд вважає, що заява про розстрочення виконання рішення суду підлягає задоволенню. Згідно ч.5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Суд вважає, що виконання рішення суду слід розстрочити на 10 місяців. Згідно до пункту 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи викладене вище, на підставі ч.1 ст.61 Конституції України, ст. ст. 509,525,526, 549,550,551,553, 554,610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved