Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в зв`язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин, посилаючись на ст. ст. 316, 317,319, 321, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 72, 177 ЖК України, ст. ст. 4,5, 175 ЦПК України, просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Так, вимоги позивача мотивовані тим, що 19 жовтня 1993 року на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] вона отримала право власності на квартиру [ADDRESS] , де і мешкає одна по теперішній час. В її квартирі зареєстрований відповідач з 2012 року, але в цій квартирі ніколи не проживав, а був тільки зареєстрований, де він знаходиться в теперішній час їй не відомо, тому вона і вимушена звернутися з позовом до суду. 20 вересня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду провадження по вказаній справі було відкрито та вона призначена до підготовчого судового розгляду. 18 жовтня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. В судове засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, з проханням задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує . Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України повідомлявся належним чином, також і через оголошення на сайті судової влади, причина неявки суду невідома. Зі згоди позивача, про що свідчить заява позивача, суд ухвалою від 05 лютого 2019 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно на підставі свідоцтва про право власності від 19 жовтня 1993 року позивач є власником квартири [ADDRESS] , де і мешкає одна по теперішній час. /л.с. 3/ Згідно акту перевірки житлових умов проживання заявника, від 12 вересня 2019 року, складеного ОСББ "Альбатрос" та довідкою з місця проживання, складеною головою ОСББ "Альбатрос", [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , проживає одна, є пенсіонеркою. При обстежені квартири виявлено, що вона в цій квартирі мешкає сама, сторонніх осіб не виявлено. [PERSON] в квартирі не мешкає /л.с. 4-5/ Позивач у своїх позовних вимогах вказує, що відповідач, не проживає в її квартирі без поважних причин та ніколи в ній не проживав, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих його речей в квартирі не має і взагалі нею не цікавиться. Правовий режим який регулює ці правовідносини системно входить до Глави 2 ЖК України і регулює порядок визнання наймача, або членів його сім`ї такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок їх відсутності понад встановлені строки. За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Відсутність відповідача за місцем реєстрації достовірно підтверджено актом обстеження умов проживання заявника від 12 вересня 2019 року, з якого можливо встановити тривалість відсутності наймача за місцем реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У ч.2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на квартиру [ADDRESS] , ту обставину, що відповідач не проживають в ньому з часу реєстрації, з 2012 року, що станом на день винесення рішення перевищує встановлені чинним законодавством строки відсутності проживання наймача, втратив інтерес до вказаної житлової площі, а також те що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в зв`язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин. На підставі викладеного та

Outcome: approved