Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач 02.07.2019 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредиту у розмірі 38 036,00 грн. та понесені позивачем судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Позовні вимоги обгрунтувані тим, що 15 липня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Актабанк", укладено кредитний договір за № 0861832401/Т/972113, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 20 000 грн. 00 коп., а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором. 23.03.2018 року між ПАТ "Актабанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір № 2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до якого ПАТ "Актабанк" відступає шляхом продажу ТОВ "ФК "ЄАПБ" належні Банку, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку№1 цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку№ 1 до цього Договору. Внаслідок чого позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Відповідач зобов`язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, у звязку з чим заборгованість за кредитом становить 38036,00 грн., з яких 18334 - заборгованість за основним боргом; 3 грн. - заборгованість за процентами; 18699 грн. - заборгованість за комісією; 1000 грн. - штрафи, пені. Заочним рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 30.03.2020 задоволено позовні вимоги у повному обсязі, стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 38 036 грн та судові витрати у сумі 1921 грн. Ухвалою Попаснянського районного суду Луганської області від 23.11.2020 сксовано заочне рішення суду від 30.03.2020 та призначено розгляд справи по суті у порядку спрощеного позовного провадження, надано сторонам строк для подання заяв по суті. Відповідачкою подано відзив, у якому вона позов не визнала, пославшись на те, що позивачем не надано належні докази на підтвердження розміру боргу, на підтвердження отримання нею повідомлення про відступлення права вимоги або про розміщення повідомлення на сайті. Окрім того, є неправомірним нарахування банком комісії. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що заборгованість за кредитним договором виникла у боржника перед банком, право вимоги позивача підтверджується додактом №1 до договору №2 про відсутплення права вимоги від 23.03.2018 з належними підписами та печатками сторін договору, копією акту прийому-передачі прав вимоги до договору№2. Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував штрафнихсанкцій. Нарахування комісії за супроводження кредиту відповідає вимогам законодавства та умовам договору, підписаного сторонами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його присутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, підтримала відзив та просила відомити у задоволенні позовної заяви. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 липня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "АКТАБАНК" укладено Кредитний договір № 0861832401/Т/972113 на споживчі потреби, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 20 000,00 грн., а вона зобов`язалась повернути його у повному обсязі та сплатити проценти до 14.07.2016 року. (а.с.4-11). Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 0861832401/Т/972113 від 15 липня 2013 року становить 38036,00 грн., в тому числі: заборгованість за основною сумою боргу -18334,00 грн., за процентами - 3 грн., заборгованість за комісією 18699,00 грн., штрафи, пені -1000,00 грн. (а.с. 16). Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Заборгованість за основною сумою боргу у сумі 18334 грн та процентами сумі 3 грн нарахована відповідно до вимог закону та умов договору, розмір заборгованості підтверджено наданим позивачем розрахункомта не спростовано відповідачем. Разом з тим, суд вважає, що нарахування заборгованості по комісії у сумі 18699,00 грн є необґрунтованим. Пунктом 2.1.2.1 Кредитного договору передбачено, що за надання кредтиних коштів позичальник щомісячно сплачує комісію у розмірі 2,25% від суми кредиту вказаної в п.2.1 Договору, що складає 450,00 грн. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами другим та третім частини четвертоїстатті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмоїстатті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно достатті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність`відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьоїстатті 22 Закону України «Про захист прав споживачів`у взаємозв`язку з положеннями частини четвертоїстатті 42 Конституції України(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті1, статті11Закону України«Про захистправ споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертоїстатті 42 Конституції Українитреба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК Україниє обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, а також застосовується Верховним Судом, зокрема у постанові від 20.02.2019 у справі №666/4957/15-ц. Таким чином, нарахування заборгованості по комісії у сумі 18699,00 грн є необґрунтованим. Вирішуючи питання про стягнення штрафу, пені у розмірі 1000,00 грн. суд дійшов таких висновків. Відповідно дост. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції`на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, зокрема, громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно правового висновку Верховного Суду України від 13.03.2017 року у справі за № 6-2879цс16 при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, в якому міститься м.Попасна Попаснянського району Луганської області. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а тому вона є суб`єктом Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року, відносно якого, відповідно до ст. 2 вищезазначеного Закону, встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов`язань. Крім того, комерційним банкам Національним Банком України у листі за № 18-112/62138 від 27.10.2014 року були надані роз`яснення, згідно з якими банки зобов`язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Національний банк України наголошує на необхідності суворого і неухильного дотримання банками положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції`і повідомляє, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження нарахування банком штрафних санкцій у період до 14.04.2014. У відповіді на відзив позивач зазначив, що відомості про рух коштів за цим договором надати не може. Отже, враховуючи, що договір укладено 15.07.2013, строк дії до 14.07.2016, суд вважає необхідним застосувати наведені положення Закону щодо мораторію на стягнення неустойки, внаслідок чого позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафа, пені в сумі 1000,00 грн. задоволенню не підлягають. Таким чином, ПАТ «Актабанк» мав право вимоги заборгованості за кредитним договором на загальну суму 18337 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 18 334 грн, по відсотках - 3 грн. Відповідно до договору про відступлення права вимоги № 2 від 23 березня 2018 року ПАТ "Актабанк" відступає шляхом продажу ТОВ "ФК "ЄАПБ" належні Банку, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку№1 цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку№ 1 до цього Договору (а.с. 20-22). Згідно витягу з Додатку №1 договору про відступлення права вимоги № 2 від 23 березня 2018 року пердметом цього договору є, в тому числі право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачкою (а.с.22). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Отже, до позивача перейшло право вимоги за зазначеним кредитним договором. Посилання сторони відповідача у відзиві на те, що відповідачка не отримувала повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні не спростовують позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідачкою не надано доказів, що вона сплачувала заборгованість за кредитним договором первісному чи новому кредитору, оскільки неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 (справа №569/8962/16-ц). Таким чином, з боржника на користь нового кредитора підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у у сумі 18337 грн. Вирішуючи питання стосовно стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з оригіналом платіжного доручення №9771 від 20.06.2019 при подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1921,00 грн. Так як позовні вимоги задоволені частково в загальній сумі 18337,00 грн, то з відповідачки на користь позивача у відповідності до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню пропорційна частина судового збору, що становить 925,92 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial