Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» - звернувся в суд з позовом до державного нотаріуса Ємільчинської державної нотаріальної контори Житомирської області [PERSON] про визнання безпідставною відмови нотаріуса у видачі дублікату правовстановлюючого документу та зобов'язання до вчинення дії. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 21.06.2009 року задоволений позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішення набрало законної сили 07.07.2010 року. За цим судовим рішенням позивачу надано право продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], для задоволення вимог за кредитним договором № ZRXWGA00004249 від 21.02.2008 року. Позивач є іпотекодержателем зазначеного предмету іпотеки, власником квартири є [PERSON] Для продажу квартири позивачу необхідний правовстановлюючий документ. Таким документом є договір купівлі-продажу від 02.06.2006 року, посвідчений державним нотаріусом Ємільчинської державної нотаріальної контори Житомирської області [PERSON]. Враховуючи, що позивач не був стороною зазначеного договору купівлі-продажу, даний документ відсутній у позивача. Без наявності цього документу позивач не може укласти договір купівлі-продажу, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» угоди про відчуження, що підлягають реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. 11.11.2014 року позивач звернувся в Ємільчинську державну нотаріальну контору з заявою про видачу дублікату договору купівлі-продажу від 02.06.2006 року. Державний нотаріус [PERSON] відмовив у вчиненні цієї нотаріальної дії, посилаючись на вимоги ст. 53 Закону України «Про нотаріат» та п. 1.1 глави 22 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Позивач не погоджується з відмовою у видачі дублікату правовстановлюючого документу, оскільки на сьогоднішній день є судове рішення від 21.06.2009 року. Згідно цього рішення банку надані усі права, що необхідні для продажу квартири, яка перебуває в іпотеці. Якщо у банку немає правовстановлюючого документу на це майно з причини його втрати іпотекодавцем, то логічно що в банку виникає право на отримання дублікату такого документу. Ці права випливають із резолютивної частини рішення: «в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZRXWGA00004249 від 21.02.2008 року в розмірі 11825,83 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 07.04.2010 року становить 93719,70 грн., звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № ZRXWGA00004249 від 21.02.2008 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням «ПриватБанку» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу. Позивач вважає, що існуюча колізія між статтею 53 Закону України "Про нотаріат" і статтею 38 Закон України "Про іпотеку" має вирішуватися на підставі положень пункту 2 Розділу VI "Прикінцеві положення" Закону України "Про іпотеку": "Законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечать цьому Закону". Закон України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року № 898-ІУ набрав чинності 01.01.2004 року. Закон України "Про нотаріат" від 02.09.1993 року набрав чинності 01.01.1994 року. Враховуючи зазначені правила вирішення існуючої колізії законів, стаття 53 Закону України "Про нотаріат" не підлягає застосуванню у разі, якщо за дублікатом документу звернувся іпотекодержатель. Підстави відмови нотаріуса або посадової особи у вчиненні нотаріальних дій визначаються ст. 49 Закону України "Про нотаріат" (в редакції Закону N 614-VI від 01.10.2008). Відповідно до положень ст. 49 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених Законом України "Про нотаріат". Зазначений перелік підстав є вичерпним і встановлюється Законом України "Про нотаріат". На думку позивача, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дії з підстав, що дублікат видається у разі втрати або зіпсування документа на ім'я осіб за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії, а позивач не входить до числа таких осіб та не є стороною договору купівлі-продажу, не передбачена Законом України "Про нотаріат". Отже відмова державного нотаріуса у видачі дублікату правовстановлюючого документу - є незаконною. Статтею 50 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти ". Тому позивач просить суд постановити рішення яким визнати незаконною відмову Державного нотаріуса Ємільчинської державної нотаріальної контори Житомирської області у вчиненні нотаріальної дії з підстави неоднозначного розуміння рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 21.06.2009 року у цивільній справі № 2291/10 р.; зобов'язати державного нотаріуса Ємільчинської державної нотаріальної контори [PERSON] видати ПАТ КБ «ПриватБанк» дублікат договору купівлі-продажу від 02.06.2006 року; встановити право та наявність повноважень ПАТ КБ «ПриватБанк» на реєстрацію від імені [PERSON] у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дубліката договору купівлі - продажу від 02.06.2006 року; судові витрати покласти на відповідача. Державний нотаріус Ємільчинської державної нотаріальної контори [PERSON] направив до суду заперечення проти позову зі змісту якого слідує, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про нотаріат», правовою основою діяльності нотаріату в Україні є Конституція України, Закон України «Про нотаріат», та інші законодавчі акти України. Стаття 7 Закону України «Про нотаріат» передбачає: що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Нотаріуси у встановленому порядку в межах своєї компетенції вирішують питання, що випливають з норм міжнародного права, а також укладених Україною міждержавних угод». Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 8 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна таємниця - сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов'язки. Довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою такі довідки видаються спадкоємцям померлого. У разі визнання особи безвісно відсутньою опікун, призначений для охорони майна безвісно відсутнього, має право отримувати довідки про вчинені нотаріальні дії, якщо це необхідно для збереження майна, над яким встановлена опіка. Стаття 53 ЗУ «Про нотаріат» «Видача дубліката нотаріально посвідченого документа» передбачає, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. (частина перша статті 53 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 01.10.2008 р. N 614-VI) Видача дубліката втраченого або зіпсованого документа здійснюється державним нотаріальним архівом. До передачі в архів примірників документів, посвідчених або виданих нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, дублікат втраченого або зіпсованого документа видається відповідно нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання. (частина друга статті 53 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 01.10.2008 р. N 614-VI) Державний нотаріальний архів чи державна нотаріальна контора видають також дублікати заповітів, які надійшли на зберігання від посадових осіб, зазначених у статті 40 цього Закону. Відповідно до ч. 1 глави 22 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. В позовній заяві позивач посилається на наступне твердження, «якщо у банка немає правовстановлюючого документу на це майно з причин його втрати іпотекодавцем, то логічно що в банку виникає право на отримання дублікату такого документу і це право випливає із регулятивної частини заочного рішення Ємільчинського районного суду від 21.06.2009 року». Механізм та порядок отримання дублікату вищевказаного договору купівлі - продажу квартири державним нотаріусом було неодноразово роз'яснено представникам банку, як у 3013 році так і 2014 році. Першою підставою згідно якої ПАТ КБ «ПриватБанк» не може бути видано дублікат договору купівлі-продажу є відсутність Банку в переліку осіб зазначених в ч 5 ст. 8 Закону України «По нотаріат». Другою підставою є відсутність в матеріалах справи інформації щодо втрати або зіпсування документа, що є однією із підстав для нотаріуса, але не виключною підставою, для видачі дублікату документа. В матеріалах позову відсутня інформація щодо попереднього звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до власника нерухомого майна, [PERSON] з вимогою передати оригінал договору купівлі - продажу квартири від 02.06.2006 року, реєстровий № 884, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно та технічний паспорт на квартиру, а тому як наслідок відсутня інформація чи є оригінали вказаних документів на сьогоднішній день, втрачені чи зіпсовані та чи готовий власник передати їх ПАТ КБ «ПриватБанк». Тому твердження ПАТ КБ «ПриватБанк» «Якщо у банка немає правовстановлюючого документу на це майно з причин його втрати іпотекодавцем, то логічно що в банку виникає право на отримання дублікату такого документу» є не обґрунтованим та таким що не спирається на матеріали позову. Що стосується існуючої колізії між ст. 53 Закону України «Про нотаріат» і ст. 38 Закону України «Про іпотеку», то посилання позивача на переважну силу норм Закону України «Про іпотеку» над нормами Закону України «Про нотаріат» і твердження позивача, що ст. 53 Закону України «Про нотаріат» не підлягає застосуванню у разі, якщо за дублікатом документу звернувся іпотекодержатель, в даному випадку є необґрунтованим, оскільки до статей Закону України «Про нотаріат», що регулюють вказані правовідносини, неодноразово вносились зміни вже після набрання чинності Закону України «Про іпотеку», тому висновок про перевагу одних норм над іншими без конкретного аналізу цих норм є передчасною та необгрунтованою. Посилання позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» на незаконність відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії з підстав неоднозначного розуміння рішення суду в цивільній справі не відповідає дійсному, оскільки, як було зазначено в попередніх роз'яснення позивачу від 16.11.2013 року за вих. № 840/01-16, від 10.12.2013 року за вих. № 948/01-16 та в роз'ясненні від 19.11.2014 року за вих. № 1071/01-16, по-перше - Ємільчинська державна нотаріальна контора Житомирської області не в праві видати дублікат вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не являється особою, за дорученням якої або щодо якої вчинялася вищевказана нотаріальна дія, не була стороною вищевказаного правочину, тобто, в даному випадку відмови здійснювалися на підставі п. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат»; по-друге, представнику позивача роз'яснювалося, що у резулятивній частині вищевказаного заочного рішенні суду не конкретизовані повноваження ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідні для здійснення продажу, а саме, що стосується в отриманні ПАТ КБ «ПриватБанк» дублікату договору купівлі-продажу квартири, і рекомендації нотаріуса Банку по зверненню із заявою до суду для отримання судового рішення про отримання дублікату правовстановлюючого документу, як вказано у позові, у роз'ясненні від 19.11.2014 року за вих. № 1071/01-16, взагалі відсутні. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial