Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира з даним позовом до ПАТ «Житомиргаз», в якому просила: зобов'язати ПАТ «Житомиргаз» відновити газопостачання до [ADDRESS] та укласти з нею договір про надання послуг з газопостачання природного газу, стягнути з ПАТ «Житомиргаз» на користь позивача заподіяну моральну шкоду в розмірі 25 тис. грн. В подальшому позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила зобов'язати ТОВ "Житомиргаз збут" відновити газопостачання до [ADDRESS] та укласти з нею договір про надання послуг з газопостачання природного газу, стягнути з ПАТ «Житомиргаз» на користь позивача заподіяну моральну шкоду в розмірі 25 тис. грн. (а.с. 57-60) Протокольною ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 23.03.2016 року за клопотанням представника позивача до розгляду справи у якості співвідповідача залучено ТОВ "Житомиргаз збут". Поданий позов обґрунтовувався тим, що позивач є власником [ADDRESS], який 01.06.2010 року працівниками ПАТ «Житомиргаз» від"єднано від газопостачання за самовільне підключення до газомережі та станом на 01.06.2010 року нараховані штрафні санкції в сумі 21837,53 грн. Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 13.01.2015 року, що набрало законної сили, ПАТ «Житомиргаз» відмовлено у задоволенні позову про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з постачання природнього газу у розмірі 21837,53 грн. за спливом строків позовної давності. Надалі позивач зверталася до ПАТ "Житомиргаз" з заявами про поновлення надання послуг з газопостачання, але у відновленні газопостачання було відмовлено. Посилаючись на те, що відповідач порушує права позивача як споживача та безпідставно не підключає газопостачання до її будинку, усуваючи допущених порушень, звернулася з даним позовом до суду. Крім того вказувала, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в суттєвих емоційних стражданнях, пов'язаних з відмовою відповідача у поновленні послуг з газопостачання, яку оцінила в розмірі 25 тис. грн. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просив їх задовольнити, з викладених у позові підстав. Представники відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що позивачу правомірно відмовлено у відновленні газопостачання у зв'язку із несплатою боргу за споживання природнього газу, у зв'язку з чим просили у задоволенні позову відмовити. Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] з 1992 року є власником частини [ADDRESS], згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2007 р. З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2010 року працівниками ПАТ "Житомиргаз" зафіксована самовільна врізка споживача [PERSON] до газопостачання від стояка у землі. Протоколом засідання комісїї ПАТ «Житомиргаз» №180 від 30.06.2010 року споживачу [PERSON] нараховані збитки за самовільне підключення до системи газопостачання у розмірі 16 485 грн. 26 коп. на підставі п. 2.1 Порядку відшкодування збитків, завданих газопостачальному або газорозподільному підприємству внаслідок порушення споживачем природного газу Правил надання населенню послуг з газопостачання, затвердженого постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 475 від 29.05.2003 року. У листопаді 2010 р. [PERSON] звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до ПАТ "Житомиргаз", в якому просила скасувати нараховану ПАТ "Житомиргаз" заборгованість в сумі 16 485 грн. 26 коп., зобов"язати ПАТ "Житомиргаз" відновити газопостачання до [ADDRESS] та стягнути з ПАТ "Житомиргаз" на її користь завдану моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн. Рішенням Корольовського суду м. Житомира від 17.10.2011 року у справі 2-1221/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 19.12.2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14.02.2015 року, у задоволені позову [PERSON] відмовлено за безпідставністю (а.с. 41-44). Споживач [PERSON] нараховану ПАТ «Житомиргаз» заборгованість за газопостачання не сплатила, у зв"язку з чим ПАТ «Житомиргаз» в серпні 2014 року звернувся до Корольвського суду м. Житомира з позовом про стягнення з [PERSON] боргу в судовому порядку. Рішення Корольовського суду м. Житомира від 13.01.2015 року в задоволенні позову ПАТ "Житомиргаз" до [PERSON] про стягнення боргу за газопостачання у розмірі 21 837,53 грн. відмовлено за спливом строку позовної давності (а.с. 12,13). Вказане судове рішення сторонами у справі не оскаржувалося та вступило в законну силу. Надалі 16.10.2015, 16.02.2016, 01.03.2016 [PERSON] звернулася до ПАТ «Житомиргаз» із заявами, в яких вказувала про придбання за власний рахунок газового лічильника та просила здійснити підключення її домоволодіння до газопостачання (а.с. 46, 62). Відповідно до листів-відповідей ПАТ «Житомиргаз» №7889/19 від 03.11.2015 р., №1742/19 від 24.03.2016 р. вбачається, що згідно даних ПАТ «Житомиргаз» за спожитий природній газ за адресою: [ADDRESS] рахується заборгованість та вказується, що відновлення газопостачання можливе лише за умови повної оплати споживачем боргу (а.с. 45, 76). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відтак судовими рішенням від 13.01.2015 року встановлено, що заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Житомиргаз» за споживання природнього газу у розмірі 21 837,53 грн. за період з 01.06.2007 р. по 30.06.2014 р. нарахована відповідно до вимог законодавства, її розмір був предметом спору між сторонами і був підтверджений як нарахований правомірно. При цьому у мотивувальній частині рішення суду вказується, що відповідач заборгованість протягом вказаного періоду і під час розгляду справи в суді за позовом визнала, від неї надійшла заява про застосування позовної давності, а тому суд саме з цієї підстави відмовив у задоволенні позовних вимог (а.с. 12). Звертаючись з даним позовом позивач посилалася на те, що ПАТ «Житомиргаз» протиправно відмовляє у відновленні газопостачання до її будинковолодіння за [ADDRESS], оскільки, на думку позивача, наявна за нею заборгованість перед ПАТ «Житомиргаз» за споживання природнього газу підлягає списанню у зв'язку із наявним рішенням Корольвського суду м. Житомира від 13.01.2015 року. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Порушене суб'єктивне цивільне право підлягає захисту, у спосіб визначений ст. 16 ЦК України, а також органами, що здійснюють примусовий захист порушеного права. За ч. 2 ст. 267 ЦК України заява про захист порушеного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності, але норма про позовну давність (загальну або спеціальну) застосовується судом тільки за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив же позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на захист свого порушеного цивільного права судом, водночас закінчення строку позовної давності само по собі не тягне за собою припинення самого суб'єктивного права, на відміну від закінчення присікального строку. Особливість присічних строків полягає у тому, що вони, визначаючи рамки суб'єктивного права (обов'язку) у часі, входять до його змісту як внутрішньо властива межа існування. Закінчення присічного строку тягне за собою припинення суб'єктивного права або обов'язку, що обмежений присічним строком. Таким чином, застосовування строку позовної давності не припиняє самого суб'єктивного права, однак унеможливлює примусове здійснення судом захисту порушеного суб'єктивного права громадян і юридичних осіб. З огляду на викладене суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що у зв'язку із наявністю рішення Корольвського суду м. Житомира від 13.01.2015 року, яким ПАТ «Житомиргаз» відмовлено у стягненні зі споживача [PERSON] заборгованості за споживання природнього газу у розмірі 21 837,53 грн. за спливом строків позовної давності, така заборгованість відсутня або підлягає списанню, оскільки суб'єктивне право ПАТ «Житомиргаз» не припинилося, однак лише у його судовому захисті було відмовлено. Відповідно до пункту 6 Правил № 2246 газопостачання на об'єкт та/або газові прилади і пристрої споживача припиняється у разі: проведення планово-профілактичного обслуговування та/або капітального ремонту систем газопостачання; ліквідації наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновних робіт; несвоєчасної та/або не в повному обсязі оплати послуг з газопостачання з урахуванням вимог пункту 19 цих Правил; самовільного використання газу споживачем; самовільного підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання; зривання або пошкодження пломб на запірних пристроях, засувках на вводі в будинок, пошкодження або зняття інвентарних заглушок тощо; порушення споживачем Правил безпеки систем газопостачання, що створює загрозу виникнення аварійної ситуації; подання споживачем письмової заяви про припинення газопостачання; відмови споживача від встановлення лічильника газу з ініціативи і за кошти газопостачального підприємства. Згідно із п. 9 вказаних Правил відновлення газопостачання здійснюється газорозподільним підприємством протягом двох робочих днів у містах та п'яти календарних днів у сільській місцевості після усунення порушень, сплати споживачем боргу та відшкодування збитків, завданих його неправомірними діями газопостачальному або газорозподільному підприємству. Відповідно до п. 19 Правил №2246 припинення газопостачання не звільняє споживача від обов'язку сплатити заборгованість за фактично отримані послуги з газопостачання. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] нараховані ПАТ «Житомиргаз» збитки за самовільне підключення до системи газопостачання не сплатила, що відповідно до п. 9 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 р. № 2246 є перешкодою для відновлення газопостачання, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. При цьому, беручи до уваги, що вимога позивача стосовно стягнення моральної шкоди є похідною від встановлення судом юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про відновлення газопостачання та враховуючи, що суд не знайшов достатніх правових підстав для задоволення основної вимоги, не підлягає задоволенню і похідна від неї вимога про відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed