Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

ТОВ "Олімп"звернулося до Кам'янського районного суду з позовом до [PERSON], ТОВ СП "Нібулон", третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- реєстраційна служба Камянського районного управління юстиції Черкаської області, про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації права оренди. В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що ТОВ "Олімп" є орендарем і використовує земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,87 га з кадастровим номером [NUMBER], що розташована на території Лузанівської сільської ради Камянського району Черкаської області, і належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Право оренди набуто на підставі договору оренди землі від 29.07. 2006 року, укладеного між ПП СТАРЛАЙТ-АГРО, правонаступником якого згідно статуту є ТОВ "Олімп", та власником земельної ділянки [PERSON] на 10 років, державна реєстрація якого була здійснена 29.08.2006 року за [NUMBER]. Після подання [PERSON] позову до Камянського районного суду Черкаської області з приводу визнання вищевказаного Договору оренди землі від 2006 року недійсним та витребування земельної ділянки, Камянський районний суд 27 червня 2012 року виніс рішення, яким лише частково задовольнив вимоги, витребувавши від Позивача земельну ділянку. Проте договір від 2006 року недійсним не визнав. Позивач оскаржив вищевказане рішення Кам'янського районного суду в апеляційному порядку, по якому Апеляційний суд Черкаської області 18 лмпня 2013 року рішення Кам'янського районного суду від 27.06.2012 року скасував, в задоволені позовних вимог [PERSON] відмовив. 10 вересня 2012 року на вказану вище земельну ділянку був укладений ще один договір оренди землі між [PERSON] та ТОВ СП «Нібулон», державну реєстрацію права оренди по якому було здійснено 28 листопада 2013 року. Представник позивача Білоголовий Я.О. у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, заперечень щодо позову суду не надав. 2 Представник ТОВ СП "Нібулон" у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, заяви про слухання справи за своєї відсутності та заперечень щодо позову суду не надав. Представник третьої особи - реєстраційної служби Камянського районного управління юстиції Черкаської області також в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи провести без їхнього представника. Суд ухвалив слухати справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходчи з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку площею 2,87 га., яка розташована на території Лузанівської сільської ради Камянського району Черкаської області. Між [PERSON] та позивачем 29 липня 2006 року укладено договір оренди земельної ділянки, державна реєстрація якого була здійснена 29 серпня 2006 року, згідно якого відповідач передав земельну ділянку в користування на 10 років позивачу. Після подання [PERSON] позову до Кам'янського районного суду Черкаської області з приводу визнання вищевказаного Договору оренди землі від 2006 року недійсним та витребування земельної ділянки, Кам'янський районний суд 27 червня 2012 року виніс рішення, яким лише частково задовольнив вимоги, витребувавши від Позивача земельну ділянку. 10 вересня 2012 року [PERSON] уклав договір оренди землі по цій же земельній ділянці площею 2,87 га з ТОВ СП «Нібулон», державну реєстрацію права оренди по якому було здійснено 28 листопада 2013 року. Позивач оскаржив вищевказане рішення Кам'янського районного суду в апеляційному порядку, апеляційний суд Черкаської області 27 червня 2012 року рішення Кам'янського районного суду від 27.06.2012 року скасував, в задоволені позовних вимог [PERSON] відмовив. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 і 6 ст. 203 ЦК України. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-99ц13 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України, рішення якого є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй 3 діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, Верховний Суд України зазначає, що оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Враховуючи те, що 10 вересня 2012 року в момент укладення договору оренди земельної ділянки загальною площею 2,87 га, кадастровий номер [NUMBER] між [PERSON] та ТОВ СП ''Нібулон'', сторонами не додержані вимоги ч. 1 ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину суперечить ЦК України та Закону України ''Про оренду землі'', суд приходить до висновку про його недійсність. Тому, також підлягає скасуванню рішення про державну реєстрацію права оренди, яке було прийняте 28 листопада 2013 року з індексним номером 8436410 реєстраційною службою Кам'янського районного управління юстиції. Крім того, про незаконність спірного договору оренди земельної ділянки від 10 вересня 2012 року свідчить саме по собі його укладення відповідачами під час дії нерозірваного чи невизнаного недійсним у встановленому порядку договору оренди цієї ж земельної ділянки, укладеного раніше з іншим орендарем на строк до 2016 року. На підставі ст. ст. 15, 203, 215, 216 ЦК України, ст. ст. 4-6, 13, 15-17, 24, 25, 27, 30-32, 35 ЗУ ''Про оренду землі'',

Outcome: approved