Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на ? частину нерухомого майна - домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, а відповідач звернувся з зустрічним позовом про визнання за ним права власності на ? частину зазначеного нерухомого майна в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] в порядку спадкування за правом представлення у зв'язку зі смертю його батька - [PERSON], який помер [INFO] року. Ухвалою від 30 грудня 2015 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним, об'єднавши їх в одне провадження. На обґрунтування своїх вимог позивач за первісним позовом посилалася на те, що [PERSON], яка померла [INFO] року є її матір'ю, якій належить домоволодіння [ADDRESS]. Після смерті матері відкрилася спадщина на вказане майно, яку вона, як спадкоємець першої черги прийняла шляхом подачі заяви до нотаріальної контори в шестимісячний строк. Крім неї, спадщину також прийняв онук померлої - [PERSON] за правом представлення, оскільки його батько - [PERSON] помер та був сином [PERSON] Позивачка посилається на те, що після смерті матері було встановлено, що вона за життя не зареєструвала договір купівлі-продажу нерухомого спадкового майна в БТІ, у зв'язку з чим постановою державного нотаріуса від 05 грудня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. На підставі зазначеного, [PERSON] просить визнати за нею право власності на ? частину спадкового майна. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання за ним права власності на ? частину спадкового майна після смерті [PERSON] На обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він є онуком померлої [PERSON] та відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України спадкує за правом представлення ту частку спадщини, яка належала б за законом його батькові - [PERSON], який помер [INFO] року, тобто до смерті своєї матері. Відповідач посилається на те, що після смерті [PERSON] спадщину прийняв він, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не заявив про відмову від неї, а також спадщину прийняла його тітка - [PERSON], а постановою державного нотаріуса від 05 грудня 2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що спадкодавець за життя не зареєструвала договір купівлі-продажу нерухомого спадкового майна в БТІ. На підставі зазначеного, [PERSON] просить визнати за ним право власності на ? частину спадкового майна. Позивач [PERSON], яка про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином через свого представника - [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 07 жовтня 2015 року, в судове засідання 29 березня 2016 року не з'явилася, причини неявки не повідомила, а від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с.189). Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи через свого представника [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 30 грудня 2015 року, в судове засідання 29 березня 2016 року не з'явився, причини неявки не повідомив, а від представника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а.с.190). Представник відповідача - територіальної громади Ленінського району м. Дніпропетровська в особі Ленінської районної ради у місті Дніпропетровську, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 29 березня 2016 року не з'явився, причини неявки не повідомив. Представники третіх осіб - другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції, ТОВ «Абріс», які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання 29 березня 2016 року не з'явилися, згідно листів просили здійснювати розгляд справи за відсутності їхніх представників. Третя особа - [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання 29 березня 2016 року не з'явилася, згідно листа просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Ленінським рай бюро ЗАГС м. Дніпропетровська батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14), а [PERSON] у зв'язку з укладанням шлюбу змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] від 13 серпня 1977 року (а.с.14). Також судом під час розгляду справи було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб 12 червня 1946 року (а.с.161-162), а розірвали його 07 липня 1987 року (а.с.177-178). Крім того, судом було встановлено, що крім доньки [PERSON], подружжя [PERSON] та [PERSON] мали сина [PERSON] (а.с.192), який помер [INFO] року (а.с.66) та який є батьком [PERSON] (а.с.67). Також судом було встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року (а.с.13), а [PERSON] помер [INFO] року (а.с.174-175). Таким чином під час розгляду справи було встановлено, що спадкоємцями померлих [PERSON] та [PERSON] є позивачка, як їхня донька та відповідач за правом представлення згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України, відповідно до якої внуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, оскільки його батько був сином померлих (а.с.192) та помер в 2014 році. Судом встановлено, що позивачка згідно зі ст.1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги, оскільки є донькою померлої, прийняла спадщину згідно зі ст. 1269 ЦК України, у зв'язку з чим 07 жовтня 2015 року звернулася до другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.89), де була відкрита спадкова справа №867/2015 (а.с.93,89-105, 118-136). Також судом було встановлено, що відповідач прийняв спадщину як онук померлої, шляхом подання до другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с.130). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме - домоволодіння [ADDRESS], яке було придбано нею 12 червня 1987 року на підставі договору купівлі-продажу (а.с.6-7), який не було зареєстровано відповідно до вимог ст. 227 ЦК УРСР в Новомар?янської сільській раді. Згідно положень ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Статтею 128 ЦК УРСР, яка діяла на момент укладання договору купівлі-продажу, було передбачено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором, а пунктом 7 договору купівлі-продажу житлового будинку передбачено, що договір підлягає реєстрації за місцем знаходження будинку у Новомар?янській сільській раді (а.с.7). Таким чином [PERSON] не зареєструвала своє право власності на нерухоме майно відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час придбання майна у власність, у зв'язку з чим постановою державного нотаріуса від 05 грудня 2015 року позивачці та відповідачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.15,65). Судом враховується те, що всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель", і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних). У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року,Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26,Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права, а тому суд приходить до висновку про те, що спадкове майно належало спадкодавцю [PERSON] та може бути успадковане її спадкоємцями, оскільки відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Оскільки матеріалами справи підтверджено, що спадкодавець [PERSON] укладала договір купівлі-продажу будинку (а.с.6-7), який був нотаріально посвідчений відповідно до вимог ЦК УРСР, набула права власності на житловий будинок, то її спадкоємці мають право на спадкування такого майна та на визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину. Згідно ст. 88 ЦПК України, в разі задоволення позову, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved