Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання правочину удаваним, переведення прав покупця та визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Інша 1/2 частина квартири належала її колишньому чоловікові - [PERSON], який без виділу належної йому частини квартири в натурі продав [PERSON] - батьку [PERSON], який успадкував спірну половину квартири після смерті [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 24 травня 2008. Квартира двокімнатна, розташована на сьомому поверсі багатоквартирного будинку, загальною площею 72,4 кв.м., жилі кімнати площею 16,8 кв.м. та 26,9 кв.м. не є ізольованими. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.02.2010, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 25.08.2010, відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири від 03.07.2007. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.02.2010., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 25.08.2010, задоволено позов [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення в квартиру [ADDRESS] зобов'язання надати ключі від вхідних дверей, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою. Відповідач постійно провокував конфліктні ситуації, періодично здійснював «візити» до позивачки, під час яких вів себе агресивно. В червні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про виділення частки із майна, що є у спільній частковій власності шляхом стягнення грошової компенсації вартості належної йому 1/2 частини квартири в розмірі 187048 грн. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.10.201 відмовлено в задоволенні позову. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 05.12.2013 рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.06.2014 у справі №6-240св14 справа повернута на новий розгляд. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.03.2015 позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з позивачки грошову компенсацію вартості належної йому 1/2 частини квартири у розмірі 191000 грн., як половину вартості всієї квартири, яку було оцінено в розмірі 374096 грн. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 09.04.2015 апеляційну скаргу першого заступника прокурора м. Черкаси Овчаренка С, який представляв інтереси позивачки, відхилено, рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23.09.2015 справа повернута на новий розгляд. Під час розгляду справи за позовом [PERSON] про стягнення компенсації за належну йому частку квартири у сумі 191000 грн., останній дарує вказану частину спірної квартири [PERSON], сторонній йому людині, на підставі спірного договору дарування. Таким чином, відповідач розуміючи, що не досяг бажаного йому результату, оскільки судова оціночно-будівельна експертиза встановить реальну ринкову вартість саме тієї частки квартири, за яку підлягає сплаті грошова компенсація, відчужив свою частку [PERSON] з наступним оформленням правочину як договору дарування. Пунктом 3 спірного договору дарування сторони оцінили дар в сумі 100358 грн. Таким чином, у сторін правочину дарування при його укладенні були наявні всі істотні умови для вчинення договору купівлі-продажу спірного майна, такі як предмет і вартість. Вважає укладений договір дарування частини квартири від 16.02.2016 удаваним та таким, що приховує договір купівлі-продажу.Просить суд визнати правочин удаваним, перевести права покупця на [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, що належала [PERSON] . У судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Амеліна О.С. позов підтримали та просили його задовольнити. Суду пояснили, що позивачка постійно проживає у спірній квартирі, являється власником ? її частини, спір з відповідачем стосовно користування і розпоряджання даною квартирою існує кілька років, тому з метою вирішення спору на свою користь відповідач [PERSON] відчужив свою частку квартири [PERSON] у формі договору дарування, хоча фактично це був договір купівлі - продажу, оскільки істотні умови договору підпадають під ознаки останнього, а саме: оплатність договору, яка була здійснена на основі проведеної оцінки частини квартири в межах іншої цивільної справи. Представник позивача просила визнати договір дарування удаваним правочином, перевести на позивачку права покупця, в рахунок оплати вартості 1/2 частини спірної квартири передати [PERSON] грошові кошти в сумі 68280 грн., внесених на депозитний рахунок судової адміністрації, стягнувши з позивачки на користь [PERSON] решту вартості спірної частини квартири в сумі 32078 грн. та визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину спірної квартири. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, суду пояснив, що він, як власник 1/2 частини спірної квартири, розпорядився належним йому майном та подарував його [PERSON], яка перебувала у скрутному життєвому становищі та не мала іншого житла. Не заперечував той факт, що між ним та позивачкою тривалий час існували судові спори з приводу користування та розпорядження спірною квартирою, та з метою припинення постійних конфліктних ситуацій і судових спорів з позивачкою подарував свою частку квартири [PERSON] Будь-яких грошових коштів від останньої не отримував, так як договір дарування є безполатним і ніяких інших угод, ніж була укладена, вони не мали наміру укладати. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, оскільки спірну частину квартири вона набула на підставі договору дарування, іншого житла немає, є інвалідом ІІІ групи, ніяких грошових коштів [PERSON] не передавала, оскільки кошти, які вона отримала від продажу належної їй 38/100 частин квартири [ADDRESS] використала для вирішення сімейних проблем. Суду пояснила, що після смерті невістки [PERSON], яка померла [INFO], вона взяла на себе всі витарти по похованню та намагається отримати опікунства над онуком, який перебуває у дитячому будинку. [PERSON] подарував їй частину квартири, оскільки вона опинилася у тяжкому життєвому становищі. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, ввжає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що ? частина квартири [ADDRESS], що в м. Черкаси належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 15.03.2002. [PERSON] набув право власності на ? частину квартири [ADDRESS], що в м. Черкаси на підставі свідоцтва про право на спадщину. Спірна квартира була первісно набута на підставі свідоцтва про право власності від 15.03.2002 в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] Після розірвання шлюбу [PERSON] продав ? частину за договором купівлі - продажу від 03.07.2007 батьку відповідача [PERSON] - [PERSON], [PERSON] переважним правом купівлі даної частки не скористалася. Після смерті [PERSON] його син - відповідач [PERSON] успадкував ? частину квартири [ADDRESS], що в м. Черкаси. [PERSON] подарував ? частину квартири [ADDRESS], що в м. Черкаси [PERSON], що підтверджується договором дарування від 16.02.2016, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №53642362. Згідно з ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ст. 235 ЦК України, за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсними", за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. З Узагальнень судової практики Верховним Судом України від 24.11.2008 "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вбачається, що удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Суб'єкт, який вимагає визнання правочину недійсним як укладеного з метою приховати інший правочин, повинен довести, що правочин укладений з такою метою. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину та надати відповідне підтвердження. Отже, при вирішенні спору про визнання правочину удаваним, необхідно встановлення того, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладення правочину, що на його думку є удаваним, спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, а саме відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. За таких обставин, для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати докази, а суду - встановити, що обидві сторони діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховати іншу волю учасників угоди. Частиною 4 статті 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не погоджується з доводами позивача та його представника щодо удаваності договору дарування ? частини квартири [ADDRESS], що в м. Черкаси, укладеного між [PERSON] та [PERSON], оскільки жодного доказу, який підтверджував, що сторони насправді мали на меті укладання договору купівлі-продажу зазначеної квартири, позивачем та його представником суду надано не було. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. А тому можливо зробити висновок, що договір дарування є дійсним, укладеним, а сторони під час його укладення досягли згоди про всі його істотні умови. Посилання позивача, на те що в п. 3 договору дарування від 16.02.2016 зазначена ціна ? частини квартири, тому укладений договір є договором купівлі - продажу, є лише припущенням і не підтверджується належними доказами. Крім того, в договорі не вказано, що обдарована [PERSON] передає чи зобов'язана передати [PERSON] вказану суму коштів і що ці кошти є платою за передачу права власності на частину квартири. Згідно з ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналізуючи наведене, вбачаєтьтся, що суду не надано належних, об"єктивних та переконливих доказів того, що договір дарування є удваним правочином. Крім того, обов'язковою умовою припинення права власності шляхом сплати компенсації за частину належну відповідачеві [PERSON] є внесення на рахунок суду суми в тому розмірі, в якому оцінено вартість ? частини квартири. Проте, особисто позивачкою внесено на рахунок судової адміністарції 51 000 грн. Грошові кошти в сумі 17280 грн. внесені на депозитний рахунок [PERSON], який не є стороною по справі та відсутні будь-які докази того, що дана особа уповноважена на вчинення будь-яких дій щодо даного спору. Крім того, самою позивачкою зазначається, що вартість спірної частини квартири визначено в розмірі 100358 грн., але дана сума грошових коштів на депозитний рахунок позивачкою не внесена. Невнесення вказаної суми на депозитний рахунок є підставою для відмови в позові. При цьому, внесені кошти підлягають поверненню особам, які їх внесли на рахунок. З урахуванням вищевказаного, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого об"єктивного підтвердження, є не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed