Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

В листопаді 2016 року КП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №11" Житомирської міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору оренди транспортного засобу. Позовні вимоги мотивувало тим, що 28 грудня 2012 року між сторонами укладено договір оренди грузового автомобіля ГАЗ-53 А, державний номерний знак [NUMBER]. Даний автомобіль був потрібен позивачу для здійснення вивозу твердого побутового смітт з приватного сектору на території КП "ВЖРЕП №11" Житомирської міської ради, в звязку з цим в усному порядку погоджено, що спочатку договір оренди буде укладатись у простій письмовій формі, а згодом, при наявності у відповідача коштів, - посвідчуватиметься нотаріально. Проте, на неодноразові вимоги позивача, [PERSON] досі не забезпечив нотаріального посвідчення вказаного договору оренди, посилаючись на брак коштів. Разом з тим, [PERSON] умови договору щодо передачі обєкту оренди виконав повністю. Станом на дату подання даного позову, позивач належним чином виконує обовязки щодо сплати орендних платежів. Враховуючи, що відповідач тривалий час ухиляється від нотаріального посвідчення договору, КП "ВЖРЕП №11" Житомирської міської ради звернулося до суду з даним позовом та просить визнати договір оренди грузового автомобіля ГАЗ-53 А, державний номерний знак [NUMBER], від 28 грудня 2012 року, дійсним з моменту укладення, а також всі витрати, повязані з розглядом справи покласти на відповідача. Представник позивача [PERSON] не зявився, подав заяву про закінчення розгляду справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи [PERSON] не зявився, подав заяву, у якій просив провести розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права та припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 28 грудня 2012 року між [PERSON] та КП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №11" Житомирської міської ради укладено договір оренди грузового автомобіля (а.с.5), відповідно до умов якого [PERSON] передав позивачу в тимчасове користування транспортний засіб марки ГАЗ-53 А, державний номер [NUMBER], а останній прийняв в тимчасове користування транспортний засіб та сплачує орендодавцю орендну плату. Згідно п.2.1. вищевказаного договору, транспортний засіб передається в оренду за актом приймання-передачі. Відповідно до п. 5.1. договору, термін оренди до 27.12.2013 року. Пунктом 3.2. договору визначено, що розмір орендної плати складає 1200 гривень за місяць. Факт передачі вищевказаного автомобіля позивачу підтверджується актом приймання-передачі оренди легкового автомобіля від 28.12.2012 року, який є невід'ємною частиною договору оренди легкового автомобіля (а.с.6). Матеріалами справи встановлено, що позивач виконує умови договору, зокрема, щодо сплати орендної плати (а.с.10-13). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ 136453, судом встановлено, що власником автомобіля ГАЗ-53 А, державний номер [NUMBER], рік випуску 1979 є [PERSON] (а.с.7). ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначаються загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З матеріалів справи вбачається, що сторонами досягнуто згоди щодо умов договору, а також ними тривалий час виконувалися умови договору оренди транспортного засобу. Таким чином, суд приходить до висновку, що сторонами укладене спірний договір 28 грудня 2012 року. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ст. 640 ЦК України). Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз.2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України). Предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує. Сторони можуть домовитися про надання наймодавцем наймачеві комплексу послуг для забезпечення нормального використання транспортного засобу (ст. 798 ЦК України). Статтею 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Частиною 2 ст. 220 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Отже, з огляду на вищевказану норму закону, суд приходить до висновку про необхідність визнання договору оренди легкового автомобіля дійсним з моменту укладення. Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача КП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №11" Житомирської міської ради до [PERSON] про визнання дійсним договору оренди транспортного засобу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1378,00 грн. витрат на оплату судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved