Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач СТ "Строитель" звернувся до суду з позовом до [PERSON] та Михайлівської сільської Ради, в якому вимагає визнати недійсним та скасувати рішення сільради № 27 від 14.03.2000 року щодо приватизації [PERSON] земельної ділянки, розташованої на території садового товариства, та визнати недійсним державний акт про право власності на цю земельну ділянку. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, у 2000 році [PERSON], правонаступником якого є відповідачка [PERSON], отримав у власність (приватизував) земельну ділянку площею 0,1008 га, розташовану на території СТ "Строитель". При цьому, за твердженням позивача, до складу цієї земельної ділянки незаконно увійшла частина ділянки загального користування товариства, що призначалася під господарський двір, що унеможливило її використання із зазначеною метою; при приватизації земельної ділянки [PERSON] її межі із суміжними землекористувачами не узгоджував. Крім того, як зазначив позивач, [PERSON] на момент приватизації земельної ділянки був відсутній у списках членів садівничого товариства. Враховуючи наведене, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні представник позивача Мозговий В.А. підтримав позов, просить його задовольнити, врахувавши те, що [PERSON] на момент приватизації земельної ділянки не був у списках членів товариства, а сама земельна ділянка не відповідає плану території, оскільки була захоплена частина господарського двору, у зв'язку з чим товариство позбавлене можливості використовувати цей двір за призначенням. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, пояснивши, що її батько приватизував земельну ділянку згідно вимог діючого законодавства, і претензій від суміжних землекористувачів щодо її меж ніколи не було; її батько та вона сама є членами садового товариства, у батька була відповідна членська книжка, також вони регулярно сплачували платежі як члени товариства; просить у позові відмовити. Крім того, відповідачкою подана заява про застосування позовної давності до вимог позивачка, оскільки рішення про приватизацію земельної ділянки було прийнято більше 3-х років тому. Представник Михайлівської сільської Ради як співвідповідача у справі у судове засідання не з'явився, про дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, підстав для задоволення позову не знаходить. Так, відповідачка [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1008 га,цільове призначення - ведення садівництва, яка розташована на території Михайлівської сільської Ради у садівничому товаристві "Строитель". Зазначену земельну ділянку відповідачка отримала у спадщину після смерті батька [PERSON] (а.с.27-29). Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що при приватизації земельної ділянки [PERSON] не були погоджені її межі із позивачем, представник останнього послався на положення "Інструкції про порядок складання та видачі державних актів про право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою і договору оренди землі" № 43 від 04.06.1999 року, якою передбачалося складення узгоджувального акту щодо меж земельної ділянки. Проте, згідно діючого на той час Земельного Кодексу України в ред.1991 року, відсутність такого акту та неузгодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами не перешкоджало її приватизації; згідно ст.ст.107, 108 зазначеного Кодексу, такий спір мав розглядатися погоджувальною комісією або у судовому порядку, його наявність не зупиняла процедури отримання земельної ділянки у власність. Крім того, стверджуючи, що земельна ділянка відповідачки захопила частину господарського двору - ділянки спільного користування, позивач не надав суду ніяких доказів того, що це дійсно має місце. З поданих доказів вбачається, що існуючі межі земельної ділянки відповідачки та порядок суміжного землекористування існує вже близько 15-ти років, і увесь цей час ніяких претензій з боку позивача не викликав. Викликають сумніви і твердження позивача про те, що [PERSON], а потім відповідачка як його правонаступник самовільно захопили земельну ділянку на території товариства. З поданих доказів вбачається, що [PERSON], а потім [PERSON] протягом 15-ти років відкрито володіли спірною земельною ділянкою, ніяких зауважень з боку садового товариства це не викликало, більше того, представник позивача визнав у судовому засіданні, що увесь цей час вказані особи несли певні обов'язки як члени товариства, сплачували відповідні грошові внески згідно його статуту. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, проаналізувавши подані йому докази, вважає, що у даній справі позивач не довів обґрунтованість своїх вимог, а тому у задоволенні позову має бути відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed