Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

26.04.2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 22.08.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір. Відповідно укладеного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємцем померлого [PERSON] є відповідач [PERSON] .. Позичальник зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на дату смерті мав заборгованість в сумі 6349,18 грн., яка складається з 6349,18 грн. - заборгованість за кредитом. Позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату заборгованості, однак, заборгованість не сплачена. Тому, просить стягнути з відповідача вказану заборгованість. Відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, згідно якого зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на день смерті позичальника його заборгованість перед позивачем становила 6349,18 грн. Позивачем була направлена претензія кредитора до Апостоліської державної нотаріальної контори та 30.10.2014 року було отримано лист-відповідь про те, що із заявою про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців не звертався. Відповідач вважає, що судом не може бути прийнятий до уваги висновок позивача, що спадкоємцем в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] , оскільки сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме він є спадкоємцем та прийняв після померлого спадщину. Вважає, що позивачем не доведено факт прийняття відповідачем майна спадкодавця та вартість даного майна для задоволення вимог кредитора. Оскільки позивачем не було доведено факту проживання на час смерті відповідача з спадкодавцем, передачі відповідачу як спадкодавцю в натурі спадкового майна чи наявність спадкового майна на яке претендує спадкоємець, тому відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім того, вважає, що на час звернення до суду сплинули строки позовної давності. 23.08.2019 року на адресу надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, згідно якої представник позивача просить позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі, оскільки вважає що спадкоємцем померлого [PERSON] є відповідач [PERSON] , який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації місця проживання була зазначена однакова адреса, а саме: [ADDRESS] . Таким чином, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулось відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. Позивач звернувся з претензією кредитора до нотаріальної контори 10.01.14 року, про смерть боржника стало відомо 29.05.04 року, тобто строк визначений ст. 1281 ЦК України не пропущено. Строк перевипущеної картки - до 08.2015 року, позивач звернувся з позовом 17.04.2019 року, строк позовної давності за домовленістю сторін визначено 50 років, а тому позивач звернувся до суду до сплину строку позовної давності. Ухвалою суду від 04.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при зверненні до суду з позовом, позивачем надано заяву про розгляд справи у відсутності представника, позов підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з?явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. З дослідженої в судовому засіданні анкети заяви [PERSON] встановлено, що він 22.08.2007 року звернувся до ЗАТ КБ "ПриватБанк" з заявою про надання кредиту на підставі якої отримав банківські послуги - кредитну картку "Універсальна" строком дії до 08.2011 року з кредитним лімітом у розмірі 2500 грн. з базовою відсотковою ставкою 3% (а.с. 8). [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.05.2014 року, актовий запис № 20 (а.с. 19). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на день смерті позичальника його заборгованість перед позивачем становила 6349,18 гривень (а.с. 4-7). З довідки об`єднаної територіальної громади Грушівської сільської ради №343 від 26.05.2020 року встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] , а/з №20 від 27.05.2014 року згідно по господарської книги №14 на 2011-2015 роки, особовий рахунок № [NUMBER] проживав по [ADDRESS] , до складу сім`ї, яка проживала за даною адресою, входили: - [PERSON] , [INFO] - голова домогосподарства; - [PERSON] , [INFO] - син; - [PERSON] , [INFO] - дочка; - [PERSON] , [INFO] - онук (а.с.142). Згідно повідомлення Апостолівської районної державної адміністрації встановлено, що станом на 10.03.2020 року за громадянином [PERSON] згідно відомостей з реєстру прав на нерухоме майно (РПВН) зареєстрована 1/5 (спільна часткова) адреса: [ADDRESS] . Реєстрація права власності проводилася до 01.01.2013 року Комунальним підприємством «Апостолівське бюро технічної інвентаризації» (а.с.131). Позивачем 15.09.2014 року була направлена претензія кредитора до Апостолівської державної нотаріальної контори та 30.10.2014 року було отримано відповідь Апостолівської державної нотаріальної контори, про те, що із заявою про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався (а.с.24-25). З повідомлення державного нотаріуса Апостолівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, вбачається, що спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] заведена в Апостолівській державній нотаріальній конторі 17.10.2014 року за №114/2014 на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк». З заявами про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] ніхто не звертався, відомостей про спадкоємців на майно померлого [PERSON] в Апостолівській державній нотаріальній конторі немає (а.с.108). 18.02.2019 року позивачем було направлено лист-претензію спадкоємцю [PERSON] про повернення заборгованості померлого [PERSON] , але ніяких дій не було виконано (а.с. 26). Між сторонами виник спір щодо повернення відповідачем [PERSON] , як спадкоємцем боржника [PERSON] , кредиторові боржника [PERSON] - АТ "ПриватБанк", заборгованості за кредитним договором між ЗАТ "ПриватБанк" та боржником [PERSON] , яка на момент смерті божника становила за розрахунком кредитора 6349,18 грн.. При вирішення спору, суд виходить з наступного. Так, відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). За змістом с. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Аналогічні роз`яснення надані в абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідно до статей 1268, 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. На момент смерті разом з боржником [PERSON] проживали двоє його дітей - відповідач [PERSON] та донька [PERSON] , тобто є такими, що прийняли спадщину. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор вправі заявити вимоги до спадкоємців. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , то відповідати перед ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна одержаного у спадщину. Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-33цс15 від 8 квітня 2015 року. При цьому обов`язковою умовою пред`явлення позову до спадкоємця є письмова вимога кредитора до спадкоємця про виконання обов`язку спадкодавця і лише в разі відмови, банк має право на задоволення вимог про стягнення заборгованості. 18.02.2019 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до одного з двох спадкоємців, які проживали разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, - [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Тобто, позивач як кредитор не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у строки, встановлені ст.1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців, про що було заявлено відповідачем у відзиві. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів про вартість майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину. Відсутність вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час відкриття спадщини, а також часток прийнятого спадкового майна кожним спадкоємцем, що в свою чергу позбавляє можливості вирішити позовні вимоги, на підставі ст. ст. 1281, 1282 ЦК України, оскільки зобов`язання спадкоємців перед кредитором не є солідарними. Крім того, системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця. До відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором). Аналіз ч. 2 ст.1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно. За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed