Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що з 16.02.2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Шлюб розірваний на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04.03.2015 року. Під час шлюбу сторонами придбано земельну ділянку по [ADDRESS], на якій розташований будинок дачного типу. Після купівлі земельної ділянки з будинком, в будинку подружжям за спільні кошти було здійснено ремонтні та будівельні роботи, а саме проведено систему опалення, водопровід, каналізацію, заміну вікон, здійснено роботи з утеплення будинку за допомогою пінопласту та штукатурки, у підвальному приміщенні збудовано сауну та фактично будинок був реконструйований в житловий. Будинок в експлуатацію прийнятий не був. Крім того зазначила, що згоди на розподіл спільного майна подружжя вони досягти не можуть, а тому просила суд визнати за нею право власності на ? частку будівельних матеріалів та обладнання, які використовувались під час будівництва житлового будинку та господарських прибудов по [ADDRESS] визнати за нею право власності на ? частку земельної ділянки по [ADDRESS], припинити право власності [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки по [ADDRESS] та на 1/2 частку будівельних матеріалів та обладнання, які використовувались під час будівництва житлового будинку та господарських прибудов по [ADDRESS]. Під час судового розгляду позивач уточнила позовні вимоги та просила суд визнати земельну ділянку, площею 0,0598 га, розташовану у Приморському районі м. Маріуполя за адресою: [ADDRESS], СТ "Луч" (кадастровий номер [NUMBER]) спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], визнати за позивачкою право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,0598 га, яка розташована по [ADDRESS] в Садовому товаристві «Луч» в Приморському районі міста Маріуполя Донецької області (кадастровий номер [NUMBER]), іншу ? частку земельної ділянки площею 0,0598 га, розташованої по [ADDRESS] в Садовому товаристві «Луч» в Приморському районі міста Маріуполя Донецької області (кадастровий номер [NUMBER]) - залишити у власності [PERSON], а також просила припинити право спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку площею 0,0598 га по [ADDRESS] в Садовому товаристві «Луч» в Приморському районі міста Маріуполя Донецької області. Ухвалою суду від 16.02. 2016 року залишено без розгляду позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 1\\2 частку будівельних матеріалів, які були використані під час будівництва житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] в Приморському районі міста Маріуполя, та припинення права власності відповідача на 1\\2 частку земельної ділянки за адресою: м.Маріуполь, [ADDRESS] та на 1\\2 частку будівельних матеріалів та обладнання, які були використані під час будівництва зазначеного житлового будинку та господарських споруд. В суді позивач [PERSON] позов підтримала та наполягала на його задоволенні. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що будинок вона з чоловіком придбали у 2005 році. При цьому, 2000 доларів США дала її мама, а 3 000 доларів США вони брали у кредит, який повернули. Крім того, під час шлюбу вони придбали мопед, автомобіль, побутову техніку та збудували сауну. Після придбання будинку зробили каналізацію, опалення та водопровід, побудували сауну. Всі ремонті роботи сплачували за рахунок спільних коштів, обидві мами допомагали одягати та годувати їх дитину. Кредит був оформлений на ім'я відповідача на суму 3 000 доларів США. В подальшому надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, за участі свого представника - адвоката Теміра І.В. Представник позивача Темір І.В., який діє на підставі договору про надання послуг по наданню правової допомоги та представлення інтересів в суді, в судовому засідання уточнені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. В обґрунтування позову посилався на те, що земельна ділянка була придбана подружжям під час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Посилання відповідача на те, що грошові кошти для придбання земельної ділянки були подаровані матір'ю відповідача є безпідставними, оскільки дарування грошових коштів належним чином не оформлено, а вартість земельної ділянки згідно договору становить всього 500 гривень. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позов не визнав та просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що грошові кошти для придбання земельної ділянки давала його мати [PERSON]. Крім того, кредит, який було оформлено на його ім"я та кошти витрачені на придбання земельної ділянки з будинком, також погасила його мати, а тому земельна ділянка та будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбані на кошти його матері [PERSON]. У задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі угоди про надання правової допомоги, в судовому засіданні позов не визнав. В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що земельна ділянка не є сумісною власністю подружжя, оскільки грошові кошти на її придбання надавала мати відповідача та купівля ділянки була для ведення садівництва, а не для проживання подружжя в будинку. Суд, вислухавши учасників процесу та дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.02.2002 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04.03. 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.9) Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. (а.с.10) Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.10. 2005 року, [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,0553 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться у віданні Іллічівської сільської Ради Першотравневого району Донецької області, ціна договору становить 500 гривень, що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 1567863 від 06.10. 2005 року. (а.с.48,49) Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого Першотравневою районною державною адміністрацією 09.12.2009 року, [PERSON] є власником земельної ділянки по [ADDRESS], що розташована в СТ "Луч", площею 0,0598 га. (а.с.47) Рішенням Маріупольської міської ради № 6/25-2855 від 25.12.2012 року [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою по зміні цільового призначення земельної ділянки. (а.с.15-16) Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що відповідач у справі є її сином, а позивач - колишня невістка. У 2005 році її син та дружина придбали земельну ділянку з будинком для спільного проживання, за 5000 доларів США, з яких вона дала їм 2000 доларів США, а 3000 доларів її син взяв у кредит. В подальшому вона продала гаражі та виплатила кредит, який брав її син для придбання земельної ділянки. Норми СК України у статтях 57, 60, 61, на підставі частини першої статті 7 цього Кодексу встановлюють принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу є особистою приватною власністю кожного з них. Згідно з частиною другою статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. Якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презюмується), що воно є спільним. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. Якщо докази відсутні або їх недостатньо, майно, набуте за час шлюбу, вважатиметься спільним майном подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Посилання відповідача та його представника про те, що земельна ділянка не є спільною сумісною власністю подружжя та ділянку з будинком придбано на кошти [PERSON] для ведення нею садівництва, оскільки грошові кошти на придбання земельної ділянки надала мати відповідача, є безпідставним та недоведеним, оскільки з витребуваних судом документів щодо посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, а саме: висновку № 81 експерта про оцінку вартості земельної ділянки несільськогосподарського призначення вбачається, що ринкова вартість земельної ділянки становить 315,21 гривень, а згідно самого договору купівлі-продажу вартість земельної ділянки становить 500 гривень, а не 5000 доларів США, про які в своїх поясненнях зазначали відповідач та свідок. (а.с.158,160,164) Крім того, виходячи з пояснень відповідача та свідка [PERSON], об"єктивних причин для неможливості укладення договору купівлі-продажу на ім"я [PERSON] не було. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, а тому кожному з подружжя належить по ? частці вказаної земельної ділянки. Таким чином, суд визнає за позивачем право власності на 1\\2 частку земельної ділянки, а іншу 1\\2 частку - залишає у власності відповідача та у зв"язку із поділом майна вважає необхідним припинити право спільної сумісної власності подружжя на цю земельну ділянку. Задовольняючи позов, суд відповідно до ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved