Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.03.2018 року. Відповідач [PERSON] є сином його дружини від першого шлюбу, на даний час зареєстрований за вказаною адресою, фактично з 2010 року та по даний час в зазначеній оселі не проживає та не з'являється, що підтверджується актом підтвердження на предмет фактичного проживання складеного депутатом Казанківської селищної ради від 23.03.2018 року. Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає тривалий час, має іншу сім'ю, з якою проживає, жодним чином не бере участі в утриманні будинку позивача, добровільно не бажає зніматися з реєстрації, позивач був змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. На підставі наведеного позивач просить суд: визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку в зазначеному будинку. Позивач в судове засідання не з'явився, позивачем було подано до суду заяву, в якій він просив суд розглянути цивільну справу, без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просив суд його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду цивільної справи був повідомлений завчасно та належним чином. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки представник позивача та відповідач не з'явилися до зали судового засідання. Відповідно до п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є власником житлового будинку [ADDRESS] Згідно витягу з будинкової книги позивач та відповідач зареєстровані за адресою: [ADDRESS] Відповідно до довідки Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області від 20.03.2018 року №1040/03-15/01, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] фактично за даною адресою не проживає. З акту підтвердження на предмет проживання від 23.03.2018 року, вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з квітня 2010 року не проживає. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст.150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 ст.405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останній не проживає та не користується житловим будинком за адресою: [ADDRESS], Казанківського району, Миколаївської області, суд вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням у спірній квартирі. Що стосується позовної вимоги позивача щодо примусового зняття відповідача з реєстрації місця проживання, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням); 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, суд приходить до переконання, що визнання в судовому порядку відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в спірній квартирі є підставою для зняття його з реєстрації, а тому позовна вимога про зняття відповідача з реєстрації місця проживання є зайвою та задоволенню не підлягає. Крім того, суд враховує п.13 постанови Пленуму ВСС України від 17.10.2017 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», а саме, якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог. При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Як вбачається з матеріалів справи, при подачі позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. за одну вимогу немайнового характеру. При цьому, фактично було заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру. Пунктом 28 наведеної вище постанови пленуму ВСС України, визначено, що якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді; у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень ЦПК України. Враховуючи наведене, суд вважає, що судовий збір в розмірі 704,80 грн. підлягає додатковому стягненню з відповідача на користь держави. Крім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial