Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого на підставі довіреності діє [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: державний нотаріус Кам'янсько-Дніпровської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON], Нововодянська сільська рада Камянсько-Дніпровського району Запорізької області про встановлення факту належності майна, визнання майна спадковим та визнання права власності на спадкове майно. В наступному була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій остаточно просив встановити факт належності [PERSON] на праві приватної власності житлового будинку № 15 по вулиці Центральна (колишя-Леніна) в селі Новоукраїнка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області; земельної ділянки площею 0,40 га, яка розташована на території Нововодянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області в с. Новоукраїнка по вулиці вулиці Центральна (колишя-Леніна), 15 та Леніна 13, для ведення особистого підсобного господарства, а саме по вул. вулиці Центральна (колишя-Леніна), 15 0,27 га, а по вул. вулиці Центральна (колишя-Леніна), 13 0,13 га; земельної ділянки площею 3,16 га, яка розташована на території Нововодянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; встановити факт проживання [PERSON] разом з [PERSON], який помер 19 січня 2010 року, на час його смерті за адресою житлового будинку № 15 по вулиці Центральна (колишя-Леніна) в селі Новоукраїнка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області; встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], який помер 19 січня 2010 року; визнати право приватної власності на житловий будинок №15 з усіма господарськими спорудами по вулиці Центальна (колишня Леніна) в селі Новоукраїнка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області за [PERSON] (ІДН: [NUMBER]) у порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 19 січня 2010 року; визнати право приватної власності на земельну ділянку площею 0,40 га, яка розташована на території Нововодянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області в с. Новоукраїнка по вулиці Центральна (колишня Леніна), 15 та Центральна (колишня Леніна) 13, для ведення особистого підсобного господарства, а саме по вул. Центральна (колишня Леніна), 15 0,27 га, а по вул. Центральна (колишня Леніна), 13 0,13 га за [PERSON] (ІДН: [NUMBER]) у порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 19 січня 2010 року; визнати право приватної власності на земельну ділянку площею 3,16 га, яка розташована на території Нововодянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за [PERSON] (ІДН: [NUMBER]) у порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 19 січня 2010 року. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він народився 05 серпня 1959 року. Його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Окрім нього у батьків 28 січня 1957 року народилася донька [PERSON] Григорівна.Сімейне життя батьків не склалося та 19 червня 1991 року їх шлюб було розірвано.19 січня 2010 року помер його батько [PERSON] Іванович.Після смерті батька відкрилася спадщина, яка складається зжитлового будинку № 15 по вулиці Леніна в селі Новоукраїнка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області;земельної ділянки площею 0,40 га, яка розташована на території Нововодянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області в с. Новоукраїнка по вулиці Леніна, 15 та Леніна 13, для ведення особистого підсобного господарства, а саме по вул. Леніна, 15 0,27 га, а по вул. Леніна, 13 0,13 га., земельної ділянки площею 3,16 га, яка розташована на території Нововодянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.За час життя батько заповіту не складав.Спадкоємцями за законом після смерті батька є його діти, а саме: син [PERSON] (позивач по справі) і донька [PERSON] ([PERSON]) Григорівна (відповідач по справі). Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та надавши довідку про те, що він проживав разом з батьком на час його смерті, він вважав, що фактично прийняв спадщину. Він доглядав за будинком, обробляв земельну ділянку, весь час сплачував відповідні податки, здавав пай в оренду та отримував за це плату. Його сестра не заперечувала проти цього. Але, як виявилося, стати власником спадкового майна він не має змоги з декількох причин. По-перше, нотаріус в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначив на те, що [PERSON] не надав беззаперечних доказів на факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на час його смерті, і по-друге, він не надав оригіналів правовстановчих документів на майно спадкодавця, оскільки дійсно, у нього є лише копії державних актів на землю та технічний паспорт на житловий будинок. Стосовно документів, які б підтвердили право власності спадкодавця на будинок представником за довіреністю [PERSON] було зроблено запит до виконавчого комітету Нововодянської сільської ради та отримана відповідь, що спірні земельні ділянки належали на праві власності [PERSON] на підставі рішення Нововодянської сільської ради №9 від 15.02.1195 року «Про заяви громадян». Також у відповіді зазначено на те, що господарем спірного домовладіння згідно погосподарських книг являється [PERSON]. Також виконком Нововодянської сільської ради надав копію рішення сесії сільської ради про перейменування вул. Леніна в с. Новоукраїнка на вул. Центральна. Вважає, що іншого шляху, ніж вирішення питання у судовому порядку, у нього не має. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати за його відсутністю. Представник позивача за письмовою довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявилася, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, в якій вона зазначає на те, що позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки. Заяви щодо розгляду справи за її відсутністю на адресу суду не надходило. В порядку\~ст. 169 ЦПК України\~суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний нотаріус Кам'янсько-Дніпровської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, на адресу суду подали заяву про розгляд справи за відсутністю нотаріуса. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору:Нововодянська сільська рада Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини: [PERSON] народився 05 серпня 1959 року, про що Нововодянською сільською радою К.-Дніпровського району Запорізької області в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний актовий запис за № 42. Його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Вищезазначена обставина доводиться свідоцтвом про народження(а.с. 73). Окрім нього у батьків 28 січня 1957 року народилася донька [PERSON](а.с. 82). 19 червня 1991 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 74). 19 січня 2010 року [PERSON] помер (а.с.81). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з: -житлового будинку № 15 по вулиці Леніна в селі Новоукраїнка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області; -земельної ділянки площею 0,40 га, яка розташована на території Нововодянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області в с. Новоукраїнка по вулиці Леніна, 15 та Леніна 13, для ведення особистого підсобного господарства, а саме по вул. Леніна, 15 0,27 га, а по вул. Леніна, 13 0,13 га. -земельної ділянки площею 3,16 га, яка розташована на території Нововодянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва За час життя [PERSON] жодного заповіту не складав, тому спадщина відкрилась за законом. Спадкоємцями за законом є діти померлого [PERSON], а саме: син [PERSON] (позивач по справі) і донька [PERSON] ([PERSON]) Григорівна (відповідач по справі). Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, надавши довідку про те, що він проживав разом з батьком на час його смерті (а.с.98). Відповідно до Реєстру спадкових справ [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після померлого батька не зверталась. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на спадкове майно (а.с.97), в якій зазначено на те, що [PERSON] не надав беззаперечних доказів на факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на час його смерті, і по-друге, він не надав оригіналів правовстановчих документів на майно спадкодавця, оскільки у [PERSON] є лише копії державних актів на землю та технічний паспорт на житловий будинок. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно до ст.1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовоючи із застереженням. Пунктом 5 цієї статті передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 41 Конституції України та статтею1Першогопротоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Спірні земельні ділянки належали на праві власності [PERSON] на підставі рішення Нововодянської сільської ради №02-01-22/640 від 28.10.2016 року «Про заяви громадян», а господарем спірного домоволодіння згідно погосподарських книг являється [PERSON] (а.с.100). Визнати право власності на майно за померлою особою неможливо, тому суд погоджується з вимогами позивача щодо встановлення факту належності [PERSON] на праві приватної власності житлового будинку № 15 по вулиці Центральна (колишя-Леніна) в селі Новоукраїнка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області; земельної ділянки площею 0,40 га, яка розташована на території Нововодянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області в с. Новоукраїнка по вулиці вулиці Центральна (колишя-Леніна), 15 та Леніна 13, для ведення особистого підсобного господарства, а саме по вул. вулиці Центральна (колишя-Леніна), 15 0,27 га, а по вул. вулиці Центральна (колишя-Леніна), 13 0,13 га; земельної ділянки площею 3,16 га, яка розташована на території Нововодянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При цьому, суд зазначає на наступне: державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом Українивід 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради МіністрівУкраїнської РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державним инотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом МіністраюстиціїУкраїнської РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало віддержавної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнаються в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Щодо позовних вимог про встановлення факту проживання [PERSON] разом з [PERSON], який помер 19 січня 2010 року, на час його смерті за адресою житлового будинку № 15 по вулиці Центральна (колишя-Леніна) в селі Новоукраїнка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, суд також задовольняє їх, оскільки вважає доведеним цей факт на підставі письмового доказу, а саме: довідки Нововодянської сільської ради № 1042 від 24.10.2016р. (а.с. 98). Відносно позовних вимог про визнання права власності за позивачем на спадкове майно суд зазначає на наступне: Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. Відповідно до статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Пунктом 5 цієї статті передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Як вже встановлено вище, Фактично спадщину після смерті батька [PERSON], який помер 19 січня 2010 року, прийняв його син [PERSON]. Відповідно до статті 19закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державнареєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та коммунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Згідно до наказу Міністерства юстиції України N7/5 від 07.02.2002 року «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за N 157/6445) з наступними змінами та доповненнями затверджено перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, і якими є рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Таким чином, саме рішення про визнання права власності на спадкове майно є способом захисту права [PERSON] На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved