Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Лящівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач) про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , а [INFO] померла її мати - [PERSON] , які на момент смерті проживали та були зареєстровані за її адресою. Після смерті батьків відкрилася спадщина на їх земельні ділянки. Заповіту батьки не складали. Інших спадкоємців, ані за заповітом, ані за законом немає. Позивач прийняла спадщину своїх батьків, оскільки постійно проживала разом з ними на час відкриття спадщини, однак позбавлена можливості оформити свої спадкові права на земельні ділянки через нотаріальну контору, оскільки оригінали правовстановлюючих документів відсутні. У зв`язку з цим позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки. У судове засідання сторони не з`явилися. Від представника позивача та його представника надійшли заяви, в яких вони позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, а розгляд справи проводити без їх участі (а.с. 42, 46). Відповідач надіслав заяву, в якій не запречував проти задоволення позову та просив розглянути справу за відсутності його представника (а.с. 41). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] помер [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 22 вересня 2015 року серії [NUMBER] (а.с. 17). [INFO] померла [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 5 грудня 2016 року серії [NUMBER] (а.с. 18). Позивач є дочкою померлих [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією виданого повторно свідоцтва про народження від 26 травня 1998 року серії [NUMBER] (а.с. 19). Відповідно до копії паспорта громадянина Російської Федерації № [NUMBER] позивач уклала шлюб з [PERSON] (а.с. 12). Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,95 га, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю від 31 липня 2002 року серії ІІІ-ЧР № 018692 (а.с. 23); - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,95 га, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю від 31 липня 2002 року серії ІІІ-ЧР № 018691 (а.с. 22). Згідно з довідками МАУ "Багатофункціонального центру надання державних і муніципальних послуг Раменського муніципального району Московської області" від 18 червня 2019 року [PERSON] на день смерті був постійно зареєстровний з 11 червня 1998 року по 29 вересня 2015 року за адресою: [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON] (позивач), дружиною [PERSON] , зятем [PERSON] (а.с. 25); [PERSON] на день смерті була постійно зареєстровна з 11 червня 1998 року по 8 грудня 2016 року за вказаною адресою разом з дочкою [PERSON] (позивач), зятем [PERSON] (а.с. 24). Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 8 жовтня 2019 року (вих. № 1016/01-16) (а.с. 40), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 35), після смерті [PERSON] та [PERSON] , заяви про прийняття спадщини та відмови від спадщини в нотаріальну контору не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Водночас листами Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 17 липня 2019 року (вих. № 520/02-16 та 521/02-16) представнику позивача [PERSON] повідомлено про відсутність у спадкових справах [PERSON] та [PERSON] правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що в силу вимог пп. 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, унеможливлює видачу свідоцтв про право на спадщину, та роз`яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 26-27). Таким чином відсутність у позивача правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що входять до складу спадщини, фактично унеможливлює отримання нею свідоцтв про право на спадщину і, як наслідок, призводить до порушення її права власності на спадкове майно. Згідно зі ст. 71 Закону України "Про міжнародне приватне право" спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто [INFO] , а після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що померлі [PERSON] та [PERSON] заповітів не складали, а позивач відповідно до приписів ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї статті Кодексу встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] та [PERSON] їх спадщину прийняла позивач, як спадкоємець першої черги, яка на час відкриття спадщини постійно проживала разом з ними, однак вона позбавлена можливості оформити право власності в порядку спадкування, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права. У п.п. 10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Пунктом "в" ч. 3 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до ч. 2 цієї статті у разі прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved