Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 1.Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я - 283 380 грн. без урахування податків, зборів та інших платежів Аргументи учасників справи. 2.В обґрунтування позовних вимог вказує, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з СУ - 138 ЗАТ «трест Криворіжстальконструкція», на посаді електрозварювача ручної зварки, 19 листопада 2001 року близько 14-30 год, під час виконання своїх трудових обов`язків, внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді «відкритий перелом кісток лівої голені з розтрощенням м`яких тканей, травматичний шок ІІ ступеню». Внаслідок травми позивачу було здійснено ампутацію лівої голені. Внаслідок зазначеного вище нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, позивач 13.02.2002 року, вперше пройшов огляд лікарсько-трудовою комісією, де йому було встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 60% та встановлено третю групу інвалідності з 11.03.2002 року - безстроково, рекомендовано санітарно-курортне лікування, медикаментозне лікування, протезування. В зв`язку вищевказаним нещасним випадком назавжди порушено нормальні життєві зв`язку позивача внаслідок отриманої травми в нього виникли значні труднощі та незручності обслуговувані себе. Задоволення елементарних побутових потреб вимагає від нього додаткових зусиль та завдає йому страждання. [PERSON] постійно відчуває біль в нижніх кінцівках та суглобах, також його турбує почуття стомленості при незначних фізичних і статичних навантаженнях. Внаслідок перенесеної травми та ампутації лівої голені у позивача назавжди порушено функцію опори та руху, він не може обходитись без палички, адже він втрачає рівновагу та падає на ліве плече. Незважаючи на значний час, що минув з моменту травмування, [PERSON] вимушений приймати знеболюючі та інші лікарські засоби. Також з причини постійних больових відчуттів, особливо в нічний час, порушується сон [PERSON] , що не дозволяє нормально відпочивати, призводить до зниження уваги в денний час доби до постійного відчуття втоми, перебування позивача в напруженому стані, стані роздратованості. Крім того, [PERSON] обмежений у можливості реалізувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які він мав до моменту отримання травми, завданої нещасним випадком на виробництві та втрати професійної працездатності. Перелічені негативні явища в житті позивача переконливо доводять факт завдання йому немайнової шкоди внаслідок отримання трудового каліцтва та стійкої втрати працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони роботодавця. 3.Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст. 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Враховуючи зазначені положення, підприємство мало створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими. Крім того, просить врахувати той факт що, позивач не перебував в трудових стосунках з відповідачем, а відділення ніколи не було позивачу роботодавцем, як і той факт що відділення Фонду було створене і розпочало роботу з квітня 2001 року, позивач з 1999 року працював СУ - 138 «Трест Криворіжстальконструкція» і те, що саме неправомірними дії посадових осіб підприємства, їх грубе порушення безпеки призвели до травми позивача. Також звертає увагу суду на те, що з огляду на висновок МСЕК, яким позивачу рекомендовано стаціонарно курортне, медикаментозне лікування, протезування, трость, ЛКК, ЛПЗ, милиці, тому відділення Фонду період з 2002 року по 2020 рік йому відшкодовано: одноразову допомогу в розмірі - 6400,00 грн., щомісячні страхові виплати, які компенсують частину втраченого заробітку - 464 542,73 грн., витрати на протезування та ортопедичні вироби - 5 902,25 грн., витрати на придбання пального та виплати на проїзд - 3005,14 грн. Потерпілий забезпечений автомобілем з 2007 року. З іншими видами соціальної допомоги позивач до відділення Фонду протягом вказаного періоду не звертався. З 2002 року негативної динаміки погіршення здоров`я позивача не відбулося, змін відсотка працездатності комісією МСЕК не встановлено. Висновком МСЕК від 24.04.2004 року позивачу встановлено безстроково 50% втрати працездатності і до теперішнього часу відсоток втрати працездатності не змінювався. Відповідно до ч. 27 ст.77 Розділу VI «Особливі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2006р.» (№3235-ІУЕ прийнятий Верховною Радою України 20.12.2005р. і який набрав чинності з 01.01.2006р.: - «З метою приведення окремих норм законів у відповідність з цим Законом зупинити на 2006р. дію абз.4 ст.1, пп. "Е" п.1 ч.1 ст.21, ч. 3 ст.28 та ч. 3 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві... відповідності з Законом України «Про державний бюджет України на 2007р." п.22 ст.71 зупинено дію абз.4 ст.1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від дати настання страхового випадку), пп. "е" п.1 ч.І ст.21, ч.3 ст.28, абз.10 п.7 ч.7 ст.17, п.7 ч.1 ст.22, ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...». Законом України №717-У від 23.02.2007р. внесено зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного, випадку на виробництві -..» - відповідно до яких всі норми даного закону якими передбачалося виплата моральної шкоди - виключено. згідно п.2 ч,44 Розділу 2 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України " Закону України «Про Державний бюджет на 2008р.» - «У Законі України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» : у пункті 3 розділу XI «Прикінцеві положення»: після абзацу третього доповнити новим абзацом такого змісту: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з і січня 2008 року». Конституційний Суд України не визнав ці норми такими, що суперечать Конституції України. Згідно п.3 ст.2 Цивільного Процесуального Кодексу України - «Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи». Позивачем подано позов в 2020р. Виходячи з викладеного законодавством України припинено обов`язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду потерпілим незалежно від дати настання страхового випадку. Згідно ст.1167 ЦК України - моральна шкода відшкодовується винною особою. Актом Н-1 винним визнано підприємство. Тому, відділення Фонду є неналежним відповідачем по справі. Право на відшкодування моральної шкоди згідно: ЗУ «Про загальнообов`язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання...» та Наказу МОЗ України №212 від 22.11.1995р. у потерпілого виникало з моменту визначення факту спричинення моральної шкоди та визначення судом розміру відшкодування моральної шкоди. Порядок установлення факту заподіяння моральної шкоди чинним законодавством передбачений в Постанові КМУ №83 від 22.02.1992 року . Встановлення розміру відшкодування моральної шкоди можливе лише після встановлення факту заподіяння моральної шкоди. Відшкодування моральної шкоди потерпілій на виробництві незалежно від часу настання страхового випадку не є страховою виплатою, а тому відсутні підстави для покладення на Відділення обов`язку здійснювати таку виплату. Відділення Фонду вважає недоречним можливі посилання на ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Також звертає увагу суду, що позивач втратив працездатність у професії, яка призвела до професійного захворювання, але не втратив здатність вести звичний спосіб життя, що і підтверджується висновком ЛКК про наявність протипоказань, тобто які види робіт позивач не може виконувати. З огляду на викладене, наявність протипоказань у роботі ніяк не можуть позбавити позивача можливості реалізації своїх звичок та бажань. Враховуючи документи надані позивачем суду, пояснення сторін,

Outcome: partial