Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 03.09.2015 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, у тому числі на будинок з господарськими спорудами, котрий розташований по вул. Центральна, 4, с. Сосни Літинського району Вінницької області. Після смерті матері позивач звернулась до приватного нотаріуса Літинського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову видачі свідоцтва про право на спадщину на згаданий житловий будинок по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій, спадкоємець, не може набути право власності на майно в порядку спадкування за заповітом через нотаріальну контору. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті її матері [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, натомість її представник за довіреністю серії НВХ № 925076 від 15.09.2016 р. (а.с. 26), [PERSON] через канцелярію суду подала заяву якою просить справу розглянути без її участі долучивши додаткові докази на підтвердження обставин позовної заяви. Позовні вимоги підтримує, та просить витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем (а.с. 25). Представник відповідача по справі Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області до судового засідання також не з'явився, через канцелярію суду подав заяву якою просить справу розглянути у відсутність представника сільської ради. Сільська рада позов визнає та просить його задовольнити (а.с. 24). Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 324105, виданим 04.09.2015 р. Соснівською сільською радою Літинського району Вінницької області, [PERSON] померла 03.09.2015 р. (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження серії НІ-ЯР № 151658, виданим Городищанською сільською радою Літинського району 08.09.1958 р., матір'ю позивача [PERSON] ([PERSON]) надії Максимівни значиться спадкодавець [PERSON] (а.с. 6). Записом акту про укладення шлюбу Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької обалсті за № 30 від 11.11.1975 р. пояснюється зміна прізвища позивача із "Гальчак" на "Юдіна" (а.с. 7). Відповідно до заповіту посвідченого 18.09.2002 р. у Соснівській сільській раді Літинського району Вінницької області, [PERSON] на випадок своєї зробила розпорядження, яким все своє майно, що буде належати їй на випадок смерті, заповіла своїй дочці - [PERSON]. Свого сина, [PERSON], спадкодавець позбавила права спадкувати її майно (а.с. 8). Відповідно до довідки за № 1270 від 11.11.2016 р. виданої виконавчим комітетом Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області, земельна ділянка загальною площею 0,48 га та житловий будинок з господарськими спорудами за адресою с. Сосни вул. Центральна, 4, Літинського району Вінницької області належать [PERSON], яка померла 03.09.2015 р. (а.с. 16). Відповідно до довідки виконкому Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 1422 від 13.12.2016 р. за [PERSON], яка померла 03.09.2015 р., згідно записів земельно-кадастрової документації, рахуються у власності земельні ділянки загальною площею 0,48 га із них: 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та і споруд в с. Сосни по вул. Центральній, 4; 0,23 га для ведення особистого селянського господарства в с. Сосни по вул. Центральній (а.с. 29). Згідно листа від 05.09.2016 р. за № 166/02-14, який надіслано приватним нотаріусом Літинського районного нотаріального округу, [PERSON] являється спадкоємцем після смерті [PERSON]. Одночасно вказаним листом позивачу надано відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на згаданий житловий будинок по причині відсутності правовстановлюючих документів (а.с.17). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за адресою вул. Центральна, 4, с. Сосни Літинського району вінницької області, будинок побудовано у 1971 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 78,2 кв.м., житловою площею 57,8 кв.м., допоміжна 7,9 кв.м., веранди літера "а.", ганку, сараю літера «Б», погребу "п/Б", вбиральні "Г", криниці № 4, огорожі №5, воріт з хвірткою № 6, хвіртки № 7. Самовільні побудови відсутні (а.с. 10-15). Відповідно до п. 3.2 розділу З Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання за нею права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, а інші спадкоємці які мають право на обов'язкову частку у спадщині відсутні та позбавлені права на спадкування (а.с.8, 30), тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті [PERSON], та складається з житлового будинку із по господарськими спорудами, що розташований за адресою: вул. Центральна, 4, с. Сосни Літинського району Вінницької області та рахується за [PERSON], яка померла 03.09.2015 року. Оскільки своєю заявою представник позивача за довіреністю - [PERSON] зазначила, що позивач бажає витрати зі сплати судового збору залишити за нею (а.с. 25), тому за наведених обставин суд вважає, що судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved