Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступне, 28 грудня 2012 року між нею та ПАТ КБ "Приватбанк" була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода), відповідно до яких позивач отримала від Відповідача кредит у розмірі 7305, 56 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на рік на суму заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: чи з 1 по 25 число кожного місяця Позивач мала надавати банку грошові кошти (щомісячний для погашення заборгованості за кредитом. З отриманої постанови державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області про відкриття виконавчого провадження № 54909122, їй стало відомо про вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] виконавчого напису від 12.07.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 7712, згідно якого запропоновано стягнути заборгованість на користь ПАТ КБ "Приватбанк" з [PERSON] не сплачену в строк за Генеральною угодою № б/н від 28.12.2 012 року. Строк, за який проводиться стягнення - 1627 днів, а саме: з 28.12.2012 року по 12.06.2017 року. Сума що підлягає стягненню, складає 20272, 89 гривень. Однак, позивач вважає, що вище зазначений виконавчий напис нотаріуса вчинений неправомірно, та безпідставно, тобто з порушенням норм Глави 14-Закону України «Про нотаріат», Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Мінюсту України від 22.02.2012 № 296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою KM України від 29.06.1999 № 1172, без наявності доказів, які підтверджують безспірність заборгованості позивача перед ПАТ «Приватбанк» за Генеральною угодою б/н від 28.12.2012 року, без встановлення обставин, які б свідчили про те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, а також з пропуском строку вчинення виконавчого напису нотаріуса, відтак зважаючи на вище зазначене виконавчий напис приватного нотаріуса Київського MHO [PERSON] від 12.07.2017 року, зареєстрований за № 7712 має бути визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому змушена звернутись до суду за захистом свої прав. Позивач у судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи, була повідомлена у встановленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повномі обсязі та просив його задовольнити. Претдставник відповідача [PERSON] в судовому засіданні відносно задоволення позову заперечував, посилаючись на мотиви викладені у відзиві на позов. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], у судове засідання не з'явився , направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.12. 2012 року між сторонами було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт в, та позивачу [PERSON], було надано кредит в сумі 7 305,56 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.04.2014 року позовні вимоги у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 464, 98грн. (десять тисяч чотириста шістдесят чотири гривні дев»яносто вісім копійок) заборгованості за кредитним договором за період з 28.12.2012 року та станом по 09 лютого 2014 року та 243,60 грн. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок) витрат по оплаті судового збору.(а.с.15) Вказане судове рішення суду набрало законної сили та було виконане [PERSON] (а.с.17). 12.07.2017 року Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис згідно якого запропоновано стягнути заборгованість на користь ПАТ КБ "Приватбанк" з [PERSON] не сплачену в строк за Генеральною угодою № б/н від 28.12.2 012 року. Строк, за який проводиться стягнення - 1627 днів, а саме: з 28.12.2012 року по 12.06.2017 року. Сума що підлягає стягненню, складає 20272, 89 гривень.(а.с.13). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису нотаріуса, під час його вчинення приватний нотаріус Київського MHO [PERSON] керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою KM України від 29.06.1999 № 1172. Позивач в обґрунтування свого позову посилається на те, що на момент вчинення спірного виконавчого напису тобто 12 липня 2017 року чинне законодавство не передбачало права нотаріуса на вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, що не були посвідчені нотаріально,оскільки п. 2 Постанови KM України від 29.06.1999 № 1172, до якої Постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни, визнаний незаконним та не чинним постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року (справа К/800/7651/17) . Між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] була укладена Генеральна угода б/н від 28.12.2012 року в простій письмовій формі, а тому на думку позивача, нотаріус керувався не чинною на момент вчинення виконавчого напису Постановою. З цього приводу слід зазначити, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14, дійсно була залишена без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, однак Ухвалою Вищого адміністративного суду від 6 березня 2017 року, якою було відкрито касаційне провадження по справі № 826/20084/14,до касаційного розгляду тобто до 01.11.2017 року було зупинено виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, а відтак станом на 12.07.2017 р., на момент вчинення виконавчого напису Постанова Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» була чинною. Тому при вчиненні виконавчого напису, на думку суду нотаріус був вправі керуватись зазначеною постановою із змінами щодо переліку документів. Однак, при вчиненні виконавчого напису Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], керувався Закону України «Про нотаріат», в статті 88 зазначеного Закону, визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ вказаного Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. На підставі пунктів 3.1. та 3.4 глави 16 розділу ІІ вказаного Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року. Ухвалою про відкриття провадження від 08 лютого 2018 року у зазначеній справі від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] , судом витребовувались належним чином завірені документи на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 12.07.2017 року реєстраційний № 7712, однак зазначені документи суду представлені не були. Відповідно до ч. 10 ст. 80 ЦПК у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. В судовому засіданні встановлено та було зазначено вище, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.04.2014 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто 10 464, 98грн. (десять тисяч чотириста шістдесят чотири гривні дев"яносто вісім копійок) заборгованості за Генеральною угодою б/н від 28.12.2012 року за період з 28.12.2012 року та заборгованість судом враховувалась станом на 09 лютого 2014 року. Вказане судове рішення суду набрало законної сили та було виконане [PERSON] Таким чином приватним нотаріусом [PERSON] при вчиненні виконавчого напису у суму заборгованості [PERSON], була врахована сума заборгованості, яка вже була стягнута по рішенню суду і сплачена останньою, а відтак суд приходить до висновку, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису належним чином не встановлювалась безспірність заборгованості. Крім того, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Відповідно до п.7 ч.11ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється: вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Крім того, з'ясовуючи питання про строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, необхідно врахувати, що згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Таким чином,ст. 88 Закону України «Про нотаріат» чітко регламентовані строки, в межах яких можуть бути вчинені виконавчі написи: в даному випадку не більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Отже, враховуючи, що законом інший строк давності не встановлено, тому застосуванню підлягають положення саме Закону України «Про нотаріат», як спеціального закону. У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6-1926цс14 сформульована така правова позиція: «За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Згідно умов Генеральної угоди б/н від 28.12.2012 року між сторонами, [PERSON] отримала кредит в сумі 7305,57 грн. на строк 12 місяців з 28.12.2012 року по 31.12.2013 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку. Таким чином строк договору закінчувався 31.12.2013 року. Погашення заборгованості мало здійснюватись здійснюватись з "1" по "25" число кожного місяця в сумі 642,73грн. А відтак, право вимоги ПАТ «Приватбанк» виникло ще у 2013 році з моменту несплати першого платежу за Генеральною угодою. Отже, строк виконання зобов'язання за кредитним договором настав 31.12.2013 року, а виконавчий напис вчинено нотаріусом 12.07.2017 року, тобто виконавчий напис вчинено більше ніж через три роки з дня виникнення права вимоги. Аналізуючи сукупність зібраних по справі доказів, суд приходить до висновку, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] не дотримано вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат» та вчинено виконавчий напис більше ніж через три роки з дня виникнення права вимоги, а відповідачем відповідно заявлено вимогу про стягнення з боржника коштів поза строками позовної давності та те, що на час вчинення виконавчого напису нотаріусом не було встановлено безспірності порядку вчинення виконавчого напису, тобто не враховано судового врегулювання зазначеного спору за цією ж . Генеральною угодою. Згідно із ст. 6 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК Українисуд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, оскільки оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved