Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем та стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дочкою повноліття, мотивуючи тим, що 17 червня 2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. [INFO] року в них народилася дочка [PERSON], яка в теперішній час проживає разом з нею. Останні роки вони постійно сперечаються між собою, принижують один одного. Сварки відбуваються в присутності малолітньої дитини, що може суттєво вплинути на її психіку, погляди на життя. Неодноразові спроби налагодити відносини не дали позитивних результатів, вони стали лише більш ворожими. Тому вона просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, просить їх задовольнити, пояснила, що близько місяця вони разом не проживають. Після розлучення дочка [PERSON] буде жити з нею, просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] проти позовних вимог щодо розірвання шлюбу не заперечує, бо їх шлюб зберегти неможливо, позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнає частково, пояснив, що він згоден сплачувати на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до свідоцтва про шлюб сторони одружилися 17 липня 2010 року (а.с.6). В свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], позивачка вказана матір"ю, відповідач - батьком (а.с.7). Шлюб у сторін перший. Спір за майно не виник. В судовому засіданні було встановлено, що сторони фактично розірвали подружні відносини, близько місяця разом не проживають. Подружжя не має наміру миритися, жити однією сім"єю, наполягає на розлученні, втрачено почуття любові та порозуміння. За таких обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, тому даний шлюб на підставі ст.112 СК України слід розірвати. Малолітня дитина після розірвання шлюбу буде проживати з матір"ю. У позивача після розлучення залишається прізвище [PERSON]. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За довідкою сектору реєстрації фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади центру надання адміністративних послуг міської ради, [PERSON] зареєстрована з дочкою [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.8). Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак доказів на підставу своїх своїх вимог щодо стягнення аліментів саме в розмірі 1/3 частини заробітку на утримання дочки позивач не надала, сама пояснила, що таких доказів в неї немає. Враховуючи вищевикладене, вимоги ст. 180-183 СК України, обставини, які суд приймає до уваги при визначенні розміру аліментів, виходячи із засад об"єктивності, виваженості та справедливості, з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку щомісяця, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої дочки до досягнення нею повноліття, що передбачено ч.2 ст.182 СК України, що не позбавляє права в разі зміни матеріального або сімейного стану вирішувати питання про зміну розміру аліментів. Частиною 1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. Позивач в судовому засіданні не заявляла вимоги про стягнення з відповідача судових витрат.

Outcome: partial