Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Фрунзенского районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить розірвати шлюб муж нею та [PERSON], зареєстрований 07.07.2015 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1460; після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]»; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 2000,00 грн. щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1700,00 грн. щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 704,80 грн. На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 07.07.2015 року між нею та [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина зареєстрована та проживає разом з позивачем. Ще до народження дитини, а саме починаючи з серпня 2015 року, через різні погляди на життя та його цінності, ведення особистого господарства та інші побутові причини, спільне життя не склалося, зникли почуття на яких ґрунтуються сімейні відносини: почуття взаєморозуміння, поваги, любові і довіри. У зв'язку із взаємним непорозумінням стали виникати чисельні сварки, які призвели до того, що сторони стали проживати окремо один від одного. Дитина постійно проживає разом з позивачем та знаходиться лише на її утриманні. Усі обов'язки щодо виховання дитини та матеріального її утримання позивач виконує самостійно, відповідач не цікавиться життям доньки, ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги. Вказує, що на теперішній час стан здоров'я відповідача відмінний, має постійний дохід, але офіційно не працює, кошти на утримання дитини не надає, хоча має для цього всі можливості, на утриманні інших неповнолітніх дітей та батьків похилого віку не має. Позивач вказує, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує 860,00 грн. щомісяця у вигляді державної допомоги при народженні дитини, якої явно не вистачає для належного, необхідного та достатнього забезпечення як дитини, так і її особистого проживання. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] не заперечував проти розірвання шлюбу В повному обсязі заперечував проти задоволення вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини вважав завишеними, при визначені їх розміру просив врахувати суд, що він офіційно не працює, працює тільки коли є робота. Пояснив суду, що з вересня 2016 року та грудень 2016 року, а також з середини травня 2017 року по серпень 2017 року працював у Польщі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.03.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.05.2018 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 31.05.2018 року надійшла заява відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.08.2018 року ухвалено судове засідання, призначене на 12.09.2018 року о 12 год. 00 хв., проводити в режимі відеоконференції, проведення якої доручити Шепетівському міськрайонному суду Хмельницької області. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 07.07.2015 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1460 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]), а.с. 7. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 13.11.2015 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 594), а.с. 8. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки з серпня 2015 року, проживають окремо один від одного, не ведуть спільне господарство, відсутній сімейний бюджет. Між ними відсутнє взаєморозуміння та різні погляди на життя, що призвело до втрати почуття поваги та довіри один до одного. Кожен має протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Поновлювати шлюбно-сімейні відносини сторони обопільно не бажають. Майнового спору не мають. Відповідно зі ст.112 Сімейного Кодексу України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач заявила клопотання про відновлення дошлюбного прізвища "[PERSON]", суд задовольняє вказане клопотання. З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що сторони дійшли до остаточного висновку про припинення сімейних відносин, на примирення не згодні, суд вважає необхідним шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати, так як подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї за неможливе. Крім того, судом встановлено, що відповідач відповідач з сім'єю не проживає, допомогу на утримання дитини не надає, дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Позивач [PERSON] проживає разом з дитиною за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку, виданої КП «Жилкомсервіс» дільниця № 54 від 16.02.2018 року за 406, а.с. 19. Позивачка зазначає, що відповідач не бажає добровільно регулярно надавати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, хоча має до того матеріальну можливість, так як є працездатною особою. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усі діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення із відповідача аліментів на утримання його дитини. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожитковогомінімуму для дитинивідповідноговіку (ст. 182 СК України). Суд визначає розмір аліментів на неповнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Згідно ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших осіб. При цьому розмір аліментів на одну дитину, в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017 року, який набув чинності 08.07.2017 року, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовим розглядом встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатною особою, як безробітний не зареєстрований, працює неофіційно, зокрема будівельником, за його особистим визнанням за останні роки декілька разів неодноразово виїжджав за межі України на заробітки, розмір отриманого ним доходу довести суду не може. Крім того, з'ясовано, що відповідач має достойний рівень власного життя, забезпечений житлом. Крім того в процесі судового розгляду з'ясовано, що інші неповнолітні діти та непрацездатні члени сім'ї на утриманні у відповідача [PERSON] відсутні. З огляду на наведене, виходячи із зазначених у статті 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1500,00 грн., починаючи з дня пред'явлення позову, 22.02.2018 року, і до досягнення дитиною повноліття. Згідно положень ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, положеннями ч. 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитини, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, джерелом її матеріального доходу є виключно державна допомога при народженні дитини у розмірі 860 грн. щомісяця, що підтверджується довідкою № 330 УПСЗНА у Немишлянському районі м. Харкова від 29.01.2018 року, а.с. 14. На підставі наведеного, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь з відповідача [PERSON] аліментів її утримання у розмірі 1700,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною, [PERSON], [INFO] трирічного віку. З врахуванням встановленого під час судового розгляду справи факту добровільного перерахування грошових коштів з боку відповідача в якості аліментів на утримання дитини , що мало місце після подання [PERSON] позову до суду, вказані грошові кошти підлягають зарахуванню при визначені розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON] з 22.02.2018 року. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу слід повністю покласти на відповідача. У зв'язку з тим, що при поданні позовної заяви про стягнення аліментів позивач був звільнений від сплати судового збору, позовні вимоги в цій частині задоволені частково, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 1409,60 грн. за подання позовної заяви про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та дружину (704,80 грн. х 2). Крім того, у відповідність до положень ч.1 п.1) ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial