Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати у розмірі 19 162,64 грн., невиплачену вихідну допомогу при звільненні у розмірі 54 944,34 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 6 644,64 грн та середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні із розрахунку станом на день ухвалення рішення. В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у трудових відносинах з ДП «Завод «Електроважмаш» починаючи з 19.03.2018 р. по 16.11.2020 р. З посади його було звільнено за ч. 3 ст. 38 КЗпП за власним бажанням. Відповідач на час його звільнення не здійснив з ним остаточного розрахунку по заробітній платі, яка склала 19 162,64 грн., в тому числі не виплатив суму вихідної допомоги при звільненні, яка склала 54 944,34 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 6 644,64 грн. На адресу відповідача було направлено адвокатський запит про витребування інформації щодо заборгованості по заробітні платі. Проте до цього часу жодної відповіді не надійшло. Відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що вихідна допомога та компенсація за невикористану відпустку є складовими частинами суми заробітної плати (остаточного розрахунку) при звільненні. 02.03.2021 року на розрахунковий рахунок [PERSON] було перераховано частину заборгованості із заробітної плати в розмірі 16 690,87 грн. 16.03.2021 р. на розрахунковий рахунок [PERSON] було перераховано частину заборгованості із заробітної плати в розмірі 17 525,41 грн. 22.03.2021 р. на розрахунковий рахунок [PERSON] було перераховано весь залишок заборгованості із невиплаченої заробітної плати у сумі 32 547 грн. 18 коп. Таким чином, відповідно до довідки вих.№245/373 від 25.03.2021 р. заборгованість із невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку ДП "Завод "Електроважмаш" перед [PERSON] відсутня. Відповідач також зазначає, що на день звільнення [PERSON] було нараховано 80 767,84 грн. заробітної плати, в т.ч. вихідна допомога при звільненні - 54 944,34 грн. та компенсація за невикористану відпустку - 6 644,64 грн., але у позовній заяві позивачем помилково не було враховано, що із нарахованої заробітної плати стягуються податок з доходів фізичних осіб, військовий збір та профспілкові внески (якщо працівник є членом профспілки підприємства). Отже, станом на день звільнення, сума заборгованості із заробітної плати перед позивачем після утримання всіх необхідних платежів складала 66 763,46 грн. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення відповідач зазначив наступне. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпГІ України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. При цьому слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Додатково слід враховувати рекомендації Міністерства соціальної політики України, які викладені у листі від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік", що законодавством не встановлено єдиної норми тривалості робочого часу на рік. Ця норма може бути різною залежно від того, який робочий тиждень встановлено на підприємстві, в установі, організації (п`ятиденний чи шестиденний), яка тривалість щоденної роботи, коли встановлено вихідні. У зв`язку з цим на підприємствах, в установах і організаціях норма тривалості робочого часу на рік визначається самостійно з дотриманням вимог ст. 50-53, 67 і 73 КЗпП. Також в постанові ВСУ у справі № 6-2807не 16 від 01.03.2017 року зазначено, що при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки саме за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чинним законодавством. 16.11.2020 року [PERSON] був звільнений за ч. З ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум. що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 цього ж кодексу, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу; при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 24 липня 2020 року т.в.о. Генерального директора ДП "Завод "Електровжамаш" було підписано наказ №309 "Про встановлення неповного робочого тижня", яким з 01.10.2020 року на Державному підприємстві "Завод "Електроважмаш" встановлено неповний робочий/тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа, четвер (додається). Крім того наказом від 21.10.2020 року №427 на ДП "Завод "Електроважмаш" встановлено режим неповного робочого часу з наступними робочими днями у грудні 2020 року: 1,2,3,7.8.9,10,14.15,16,17,21.22.23,24 та режим неповного робочого часу з наступними робочими днями у січні 2021 року: 18.19,20,21,25,26,27,28. Також відповідно до наказу №261-01/09 від 26.01.2021 року у зв`язку з запобіганням поширення на території підприємства гострої респіраторної хвороби COVID-19. спричиненої короновірусом SARS-CoV-2 на ДП "Завод"Електроважмаш" встановлено простій працівників у лютому 2021 року. Наказом №261-01/61 від 22.02.2021 року продовжено простій працівників ДП "Завод "Електроважмаш" у березні 2021 року. У відповідності до ч 1І статті 253 ЦК України, початком відліку періоду прострочення відповідної суми грошового зобов`язання (моментом прострочення), що становить базу нарахування (перший множник), є день, наступний після визначеної (кінцевої) дати платежу. Кінцем відліку періоду прострочення є день, що передує дню, в якому відбулося погашення/припинення відповідного грошового зобов`язання, оскільки з урахуванням п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою - тобто день погашення визначає термін припинення відповідного зобов`язання у розумінні ч. 2 ст. 251 Цивільного кодексу України. Тобто день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення. Отже, з огляду вказаного, з урахуванням роз`яснення Мінсоцполітики з розрахунку норм тривалості робочого часу на 2020 рік (лист від 29.07.2019 р.), кількість робочих днів, за які позивачу затримано виплату заробітної плати при звільненні за період з 16.11.2020 року (день звільнення) по 22.03.2021 року (день фактичного розрахунку), повинна розраховуватися виходячи з графіку роботи підприємства, а саме: за листопад 2020 року - 8 робочих днів (за період з 17.11.2020р. по 30.11.2020р. без врахування п`ятниць - 20, 27, відповідно до наказу №309 від 24.07.2020 р.); за грудень 2020 року - 15 робочих днів (за період з 01.12.2020 по 24.12.2020 р., відповідно до наказу №309 від 24.07.2020 р. без врахування п`ятниць - 4,11,18 та за період з 25.12.2020 по 31.12.2020 р., відповідно до наказу №427 від 21.10.2020 р. без врахування - 28,29,30,31); за січень 2021 року- 8 робочих днів (за період з 01.01.2021 по 15.01.2021 р. відповідно до наказу №427 від 21.10.2020 р. без врахування - 4,5,6,8,11,12,13,14,15 та за період з 18.01.2021 р. но 31.01.2021 р., відповідно до наказу №309 від 24.07.2020 р. без врахування п`ятниць - 22,29); за лютий 2021 року- 0 робочих днів (не нараховується у зв`язку з простоєм працівників згідно наказу №261-01/09 від 26.01.2021 р.); за березень 2021 року- 0 робочих днів (не нараховується у зв`язку з простоєм працівників згідно наказу № 261-01/61 від 22.02.2021 р.) Загалом: 31 робочий день. Відповідно до довідки вих. №245/373 від 25.03.2021 р. середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 851 грн. 85 коп. Таким чином, формула для нарахування середньої заробітної плати за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку має виглядати наступним чином: 851 грн. 85 коп, (середньоденна заробітна плита) х 31 робочий день (кількість днів прострочення) = 26 407 грн. 35 коп. Відповідач в своєму відзиві також просить суд зменшити розмір середнього заробітку посилаючись на те, що ДП "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОВАЖМАШ" не отримує ані бюджетного фінансування, а ні будь-яких дотаційних чи преференцій. У зв`язку із тяжкої економічною ситуацією, яка склалася не тільки у галузі важкого машинобудування, але й у всій державі, підприємством було запроваджено низку операційних заходів, основною метою яких є збереження робочих місць, додержання соціальних гарантій працівників та своєчасного наповнення бюджету держави. Крім того, у 2020 року на рахунки ДП "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОВАЖМАШ" вже декілька разів були накладені арешти, що сприяло зростанню заборгованості підприємства перед кредиторами, виникненню заборгованості по заробітній плані та по сплаті соціальних внесків до Державного бюджету. Таким чином, господарська діяльність підприємства у визначені періоди була практично повністю паралізована, що стало причиною затримки виплат працівникам. Враховуючи фактичне погашення заборгованості та нетривалий період затримки розрахунку (31 робочий день), а також об`єктивно над-тяжкий економічний і політичний стан, а також виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, відповідач просить суд врахувати, що ДП "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОВАЖМАШ" на сьогоднішній день здійснює все можливе для відновлення виробничої діяльності підприємства. На підставі вищевикладеного, відповідач просить суд зменшити розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати [PERSON] до 10% від загального їх розміру 26 407,35 грн. та в разі їх стягнення, стягнути в розмірі 2 640,74 грн. (26 407,35 х 10%). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] наказом №45 від 15.03.2018 р. був прийнятий на роботу до ДП «Завод «Електроважмаш» у цех з обробки деталей на верстатах з ЧПК на посаду оператора верстатів з програмним керуванням 5 розряду з 19.03.2018 р. та був звільнений з посади за наказом № 620 від 16.11.2020 р. за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, про що свідчить копія трудової книжки.(а.с.9-12) Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За статтею 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звiльнення видати працiвниковi належно оформлену трудову книжку i провести з ним розрахунок у строки, зазначенi ст. 116 КЗпП. Повний розрахунок означає виплату працiвниковi: - заробiтної плати, що йому належить (ураховуючи день звiльнення, оскiльки вiн є останнiм робочим днем); - грошової компенсацiї за всi невикористанi днi щорiчної вiдпустки, а також додаткової вiдпустки, якщо працiвник має на неї право; - вихiдної допомоги (ст. 44 КЗпП) у певних випадках. Виплата всiх сум вiд пiдприємства, установи, органiзацiї, що належать працiвниковi пiд час звiльнення, провадиться в день його звiльнення. Якщо працiвник у день звiльнення не працював, то такi суми мають бути виплаченi не пiзнiше вiд наступного дня пiсля пред`явлення звiльненим працiвником вимоги про розрахунок. Про нарахованi суми, належнi працiвниковi пiд час звiльнення, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повiдомити працiвника перед виплатою цих сум. Згідно платіжної відомості від 03.03.2021 р. [PERSON] зараховано частину (25%) остаточного розрахунку при звільненні на картковий рахунок у розмірі 16690,87 грн. Згідно платіжної відомості від 16.03.2021 р. [PERSON] зараховано частину (35% від залишку) остаточного розрахунку при звільненні на картковий рахунок у розмірі 17525,41 грн. Згідно платіжної відомості від 22.03.2021 р. [PERSON] зараховано частину (залишку) остаточного розрахунку при звільненні на картковий рахунок у розмірі 32547,18 грн. Таким чином, відповідач повністю сплатив суму заборгованості із невиплаченої заробітної плати після відкриття провадження у даній справі, що є підставою для відмови у задоволенні зазначених вимог . Відповідно до ст. 117 КЗпП України, вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до п.3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягає задоволенню, згідно наданого відповідачем розрахунку. Відповідно до довідки ДП «Завод «Електроважмаш» вих. №245/373 від 25.03.2021 р. середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 851 грн. 85 коп. Таким чином, формула для нарахування середньої заробітної плати за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку має виглядати наступним чином: 851 грн. 85 коп, (середньоденна заробітна плита) х 31 робочий день (кількість днів прострочення) = 26 407 грн. 35 коп. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням того, що при звільненні з позивачем не був проведений остаточний розрахунок всіх належних йому сум та був проведений після відкриття провадження по справі, суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу в частині стягнення середнього заробітку у повному обсязі, при цьому вважає, що доводи відповідача щодо необхідності зменшення цієї суми до 2640 грн. 74 коп. є необґрунтованими та достатніми та належними доказами не підтверджені. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судові витрати від сплати яких позивача звільнено пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial