Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору: ПАТ «Страхова Група «ТАС», про відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (джерелом підвищеної небезпеки). Позовні вимоги мотивовані тим, 08.06.2019 близько 17 год. 05 хв. на пр. Мінському у м. Києві відбулась дорожнього транспортна пригода за участю автомобілів «Renault Sandero», д.н.з. [NUMBER] (під керуванням водія [PERSON] ) та «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER] (під керуванням водія [PERSON] ). Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 07.08.2019 року було визнано винним [PERSON] , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Надалі Постановою Київського апеляційного суду від 30.08.2019 апеляційну скаргу [PERSON] , залишено без задоволення, а постанову судді першої інстанції без змін. Внаслідок даної даної дорожньо -транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль позивача «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачці на праві приватної власності. Відповідно до Висновку експертного дослідження № 19/13/1-93/ЕД/19 від 05.11.2019 року, проведеного Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при МВС України, вартість завданого позивачці матеріального збитку, внаслідок пошкодження автомобілю становить 263 289,98 грн. Частина зазначеного матеріального збитку була відшкодована позивачці страховиком наступиш чином. Оскільки на момент ДТП діяв договір добровільного комплексного страхування № AZ12-982348 від 10.01.2019 року, 02 липня 2019 року Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» було здійснено позивачці страхову виплату в розмірі 100 000,00 грн. Відповідно АТ «СГ «ТАС» подало до страховика відповідача (ПАТ HACK «Оранта») заяву, щодо виплати страхового відшкодування в порядку регресу 99 490,00 грн. Отже, невідшкодованою позивачу залишилась сума майнової шкоди в розмірі 163 289,98 грн.. Поміж суми невідшкодованої майнової шкоди позивачу було завдано майнові збитки, пов`язані з проведенням та складані Висновку експертом Константиновим А.В. , у розмірі - 1015,20 грн. Тобто, загальна сума невідшкодованого матеріального збитку, необхідна для відновлення автомобіля спричиненого відповідачем, а відповідно і ціна позову в частині майнової вимоги становить 164 305, 18 грн. Окрім того, внаслідок ДТП позивачці було спричинено моральну шкоду, оскільки у зв`язку із пошкодженням автомобіля остання зазнала значної моральної шкоди, яка виразилась у емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях у зв`язку з неспроможністю користуватись автомобілем. Особливо боляче для неї те, що відповідач ніяким чином не прагнув примиритись та добровільно усунути заподіяну шкоду, цинічно показуючи свою зневагу до позивачки. Відповідач свою вину у скоєному взагалі не визнав під час судового розгляду давав неправдиві пояснення, спотворюючи правду і звинувачуючи у вчиненні ДТП позивачку. Виходячи з наведеного, розмір заподіяної відповідачем моральної шкоди позивачка оцінює в розмірі 25 000, 00 грн. Ухвалою судді від 21.11.2019 було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 06.12.2019 ухвалою судді призначено розгляд вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачкою в ході розгляду справи через канцелярію суду було подано заяву від 04.02.2020 про зменшення позовних вимог, згідно якої позивачка просить стягнути на її користь з відповідача майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 76 423, 80 грн., та моральну шкоду в розмірі 25 000, 00 грн., а також понесені судові витрати по справі в розмірі 1993, 40 грн. Заява позивачки про зменшення позовних вимог була прийнята судом. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. В судовому засіданні позивачка та її представник - [PERSON] , позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, що викладені в заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в своїх поясненнях посилався на обставини викладені у відзиві на заяву позивача про зменшення позовних вимог від 13.02.2019, відповідно до поданого відзиву пояснив, що визнає вимогу позивача в частині відшкодування майнової шкоди в сумі 75 408, 60 грн., проте, відшкодування майнових збитків, пов`язаних з проведенням та складанням Висновку № 19/13/1-93/ЕД/19 від 05.11.2019 року не визнає та вважає її неправомірною, посилаючись на п. 8.4. Наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092. Редакція від 24.07.2009 № 1335/5/1159. Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 серпня 2009 р., за № 724/16740, відповідно якого зазначено, що до вартості матеріального збитку, який визначається під час оцінки, не включаються витрати власника КТЗ, пов`язані з транспортуванням, зберіганням КТЗ, оплатою за експертні дослідження, поштовими витратами, з викликом сторін для технічного огляду КТЗ та іншими витратами. Також відповідач не погоджується з пред`явленою вимогою позивачки, щодо стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 25 000, 00 грн., оскільки дана вимога не підтверджується відповідними доказами. В судове засідання представник третьої особи ПАТ «Страхова Група «ТАС», не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року- відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушенню передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 30 серпня 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а Постанову судді Оболонського районного суд м. Києва від 07 серпня 2019 року, щодо нього - без зміни. [PERSON] визнано винним у тому, що він 08 червня 2019 року близько 17 години 05 хвилин на пр-ті Мінському у м. Києві, керуючи власним автомобілем «Renault Sandero», д.н.з. [NUMBER] , під час виконання розвороту не з крайнього лівого положення н проїзній частині, не надав переваги в русі транспортному засобу «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивачки, який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.4 ПДР України. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль марки «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , на праві приватне власності, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] Відповідно до Висновку експертного дослідження № 19/13/1-93/ЕД/19 від 05.11.2019 року проведеного Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при МВС України, вартість завданого позивачці матеріального збитку, внаслідок пошкодження автомобілю становить 263 289,98 грн. (копія висновку міститься в матеріалах цивільної справи). Частина зазначеного матеріального збитку була відшкодована позивачці страховиком наступиш чином. Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», 02 липня 2019 року на підставі Договору добровільного комплексного страхування № AZ 12-982348 від 10.01.2019 року, здійснило страхову виплату в розмірі 100 000,00 грн., по страховій справі №10533/51/2019/96 на рахунок позивача в АППБ «Аваль», що підтверджується копією виписки по картковому рахунку, копією повідомлення ПАТ «СГ «ТАС» від 25.09.2019 року. Також, відповідно АТ «СГ «ТАС» звернулось із заявою до страховика відповідача ПАТ HACK «Оранта» з вимогою, щодо виплати страхового відшкодування в порядку регресу, на підставі чого останнім виплачено на рахунок АТ "СГ "ТАС" грошові кошти в розмірі 99 490,00 грн. Отже, невідшкодованою позивачці залишилась сума майнової шкоди в розмірі 163 289,98 грн. Позивачем було замовлено у СОД ТОВ «Пасат Консалтинг Груп» та отримано Висновок № 19/12-ТЗ і оцінку транспортного засобу від 24 грудня 2019 року, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER] , у пошкодженому стані (після ДТП) становить 87 881,38 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку на даний час невідшкодованою залишається сума матеріального збитку в розмірі - 75 408, 60 грн., яка розрахована наступним чином сума завданого збитку 263 289,98 грн. (вартість автомобіля до ДТП) - 100 000 грн. (страхове відшкодування) - 87 881,38 грн. (вартість пошкодженого автомобіля після ДТП) 75 408,60 грн. Також, позивачем були понесені майнові збитки в розмірі 1015, 20 грн., пов`язані зі складанням Висновку № 19/13/1-93/ЕД/19 від 05.11.2019, що здійснений Державним науково -дослідним експертно-криміналістичним центром при МВС України. Тобто загальна сума невідшкодованого матеріального збитку спричиненого відповідачем становить 76 423, 80 грн. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Підстав для відхилення висновку експерта судом не встановлено. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-108цс12 від 6 листопада 2013 року у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини 1 ст. 1188 ЦК України). Частиною 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повне обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами до ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвище небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створ підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням, або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних, для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України). Постанова Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" за №6 від 27.03.1992 року із змінами доповненнями роз`яснює, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії були неправомірними між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпек; Враховуючи зазначене, суд вважає, що вимога позивача про відшкодування залишку майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 76 423,80 грн., підлягає задоволенню, крім того оскільки позивачем було оплачено вартість проведеного Державним науково -дослідним експертно -криміналістичним центром при МВС України висновку № 19/13/1-93/ЕД/19 від 05.11.2019, суд з приходить висновку про стягнення з відповідача витрат за проведення експертного дослідження у розмірі 1015, 20 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Позивач посилається на те, що у зв`язку із пошкодженням автомобіля, вона зазнала значної моральної шкоди, що виразилась у емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях, яких вона зазнала у зв`язку з неможливістю користуватися автомобілем тривалий час. Моральні страждання проявляються у щоденних думках та спогадах про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативних переживаннях та спогадах, потребі в униканні аналогічних обставин, насторозі, тривозі, емоційних та тілесних реакціях при згадуванні, переживаннях фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасовій відірваності від активного соціального життя та втраті соціальних зв`язків, зниженому та нестійкому настрої, порушенні сну, неприємних сновидіннях, емоційній напрузі, нервозності, дратівливості, реакції замикання, почутті образи, обуренні діями відповідача, як так і не визнав свою вину у вчиненому, приниженої гідності. Виходячи з викладеного, розмір заподіяної відповідачем моральної шкоди позивачка оцінила в розмірі 25 000,00 грн. Відповідач в свою чергу свою вину у скоєному взагалі не визнав, оскільки позивачка не довела нанесені їй моральні страждання відповідними доказами. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Також в Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення сторін по справі суд вважає частково доведеною вину відповідача в завданій позивачу моральній шкоді, оскільки саме з вини відповідача відбулось зіткнення, внаслідок якого було пошкоджено транспортний засіб позивача, що спричинило останній матеріальну шкоду та певні незручності, а відтак суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 10 000, 00 грн. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Також, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених останнім судових витрат в розмірі 1993, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial