Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем по справі 17 січня 2006 року був укладений договір підряду на здійснення оздоблювальних робіт в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. Однак оздоблювальні роботи були виконані не якісно. Судовим рішенням, яке набрало чинності 22. 01.2009 року, було розірвано договір підряду від 17 січня 2006 року та стягнуто з відповідача на користь позивача загальну сума коштів за у сумі 301 265 гривень. Розмір збитку було сплачено лише в травні 2014 року. За цей період відбулося тривале зростання цін, тому вважає, що кошти підлягають індексації. Крім того, вважає, що йому була спричинена значна моральна шкода внаслідок несвоєчасного відшкодування завданих збитків. Моральну шкоду він оцінює в 75000 грн. Таким чином, просить стягнути з відповідача суму інфляційних втрат у сумі 109872 , 24 грн. , моральну шкоду в розмірі 75 000 грн. та понесені судові витрати у сумі 1987,19 грн. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Просять стягнути з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат, що складають 109872 , 24 грн. , моральну шкоду в розмірі 75 000 грн. та понесені судові витрати у сумі 1987,19 грн. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що стягнення інфляційних коштів не є грошовими зобов»язаннями, визначеним договором. Судом були присуджені кошти [PERSON] на відновлення права. Ця сума коштів - відшкодування повторного ремонту в будинку [ADDRESS]. Вважають, що інфляційні втрати в даному випадку відшкодуванню не підлягають, оскільки, відповідно до рішення суду, кошти було стягнуто виключно на відновлення будинку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом по справі встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 17 січня 2006 року був укладений договір підряду на здійснення оздоблювальних робіт в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. Однак оздоблювальні роботи були виконані не якісно. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 28 жовтня 2008 року було розірвано договір підряду від 17 січня 2006 року та стягнуто з відповідача на користь позивача збитки у сумі 289 667 грн., моральну шкоду у сумі 10 000 грн., судові витрати пов'язані з проведенням судових будівельно-технічних експертиз у сумі 1568 грн., витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 10 000 грн. та витрати на ІТЗ судового процесу в розмірі 130 грн. Згідно рішення апеляційного суду Херсонської області від 22 січня 2009 року, в частині стягнення моральної шкоди [PERSON] було відмовлено, в іншій частині рішення Білозерського районного суду Херсонської області залишено без змін. Ухвалою Верховного суду України від 22 лютого 2010 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено. Ч.3 ст.61 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Таким чином, рішення Білозерського районного суду Херсонської області та рішення апеляційного суду Херсонської області набрали чинності 22 січня 2009 року. Загальна сума коштів за вказаними рішеннями, які підлягають стягненню з [PERSON], склала 301 265 гривень. Добровільно відшкодувати встановлену судовим рішенням суму збитків відповідач відмовився, в зв»язку з чим 26 травня 2014 року Головним управлінням юстиції у Херсонській області було зараховано суму боргу, визначену судовим рішенням. Розмір збитку було сплачено лише в травні 2014 року. Відповідно до роз»яснення Пленуму Верховного Суду України, викладеного в п. 9 постанови №6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992р. (зі послідуючими змінами), «...у тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням коштів збільшилися ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно булі присуджене, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилось вже після збільшення ції і тарифів". Оскільки відбулося тривале зростання цін, що відображує зниження купівельної спроможності грошової одиниці, тобто відбулася зміна цін, обумовлена підвищенням попиту на товари та послуги внаслідок зростання доходів населення, тому грошова одиниця підлягає індексації - коригуванню грошових коштів (збитків) на індекс інфляції, який є офіційно допустимим встановленням співвідношення (еквівалентності) грошових сум у різний час. Відповідні індекси розраховуються за встановленою Державним комітетом статистики України формулою, починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються зокрема, у газеті "Урядовий кур'єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації і посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними. Згідно наданого суду розрахунку інфляційних втрат за період з 01.02.2009 року по 31.05.2014 року загальна сума інфляційних втрат склала 109 872 , 24 грн. Суд вважає, що зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки на час виконання рішення про відшкодування шкоди збільшилися ціни на роботи, на проведення яких воно було присуджене. Тому позивач має право заявити додаткові вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за шкоду. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. П. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Як було встановлено в судовому засіданні, внаслідок несвоєчасного відшкодування завданих збитків позивачу нанесено моральну шкоду, яка полягає у немайнових втратах, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті , переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту та інше. Виходячи з засад розумності, виваженості, ступеня вини відповідача, суд вважає, що моральна шкода має бути стягнута в сумі 10000 грн. Крім того,в силу ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати : за сплачений судовий збір у сумі 1987,19 грн., що підтверджено відповіднмими квитанціями. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем по справі та його представником не надано суду переконливих обґрунтованих доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень.

Outcome: partial