Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

10.04.2018\~року [PERSON]\~ звернулась\~до суду з позовом до [PERSON] в якому просила визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою № 1-а по вулиці Скороходова будинок 189 у м.Миколаєві, та примусово зняти з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що відповідач у спірній квартирі не проживає з 2017 року, житловою площею не користується без поважних причин, обов'язки, які витікають з договору найму житлового приміщення відповідач не виконує. Ухвалою суду від 16.04.2018 року провадження по справі було відкрито. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON]не зявилась, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, поважних причин неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань, відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на підставі рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 18.06.2008 року є власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки ТОВ «Миколаївдомсервіс» від 20.03.2018 року №560 в квартирі [ADDRESS] з 05.06.1997 року зареєстрована [PERSON] Судом було встановлено, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з березня 2017 року. Спірною квартирою не користується без поважних причин, витрати, пов'язані з оплатою житлово-комунальних послуг не несе. Вказане знайшло своє підтвердження дослідженими письмовими доказами по справі, зокрема Актом про не проживання наданого ТОВ «Миколаївдомсервіс» від 27.03.2018 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки між позивачем та [PERSON] відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, остання не проживає та не користується квартирою № 1-а по вулиці Скороходова будинок 189 у м.Миколаєві, суд вважає, що [PERSON] втратила право користування жилим приміщенням у спірній квартирі. Що стосується позовної вимоги позивача щодо примусового зняття відповідача з реєстрації місця проживання, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про : 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням); 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже суд приходить до переконання, що визнання в судовому порядку відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в спірній квартирі є підставою для зняття його з реєстрації, а тому позовна вимога про зняття відповідача з реєстрації місця проживання є зайвою та задоволенню не підлягає. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачапідлягає стягненню судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial