Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання, що брат позивача, [PERSON] не є спадкоємцем після смерті батька, [PERSON], так як спадщину не прийняв, як то передбачено законодавством України та встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] на все спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є донькою [PERSON], який помер 10.02.2013 року. Батьку належав житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. М Вовчок, 4. Зазначений житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Тобто 1/2 частина домоволодіння належала матері позивача, [PERSON]. Після смерті батька, мати прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на момент його смерті, але своїх спадкових прав не оформила. Інших спадкоємців, які б на момент смерті батька позивача або шість місяців після смерті фактично проживали в спірному домоволодінні не було, що є перешкодою для вчинення нотаріальних дій. Крім того, позивач не може прийняти спадщину, оскільки її племінники відповідачі, які є дітьми померлого брата звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Заява племінників позивача мотивована тим, що на день смерті батька, брат проживав у спірному будинку і таким чином автоматично прийняв спадщину після смерті свого батька, а саме: 1/4 частину домоволодіння. В звязку з вищевказаними обставинами, які не відповідають дійсності, виникло питання про позбавлення права на спадкування. Позивач в судове засідання, призначене на 11.08.2015 року та 09.11.2015 року не зявилася про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 76). В судовому засіданні 16.06.2015 року, 06.10.2015 року, 03.11.2015 року, 07.12.2015 року та 15.12.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача, Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка (а.с. 66, 142, 201) та повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 77, 160). Подав до суду заяву (вх. № 35795 від 02.11.2015 року) про розгляд справи без участі представника Управління, вирішення питання залишає на розсуд суду (а.с. 190). Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] в судове засідання 11.08.2015 року не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися. Судові повістки у даній справі, повернуті на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 122, 125). В судовому засіданні 16.06.2015 року, 06.10.2015 року, 03.11.2015 року, 07.12.2015 року та 15.12.2015 року представник відповідачів проти задоволення позову заперечив в повному обсязі. Представником відповідачів також надано суду письмові заперечення (а.с. 56-57), в яких зазначено, що відповідачі не визнають позовні вимоги в повному обсязі та вважають їх такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування заперечень зазначено, що [PERSON] взагалі не може предявляти вимогу про те, що [PERSON] не є спадкоємцем після смерті [PERSON], оскільки позивач не є спадкоємцем, який належним чином прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON], який помер 18.07.2004 року та її права щодо спадкового майна відповідачами жодним чином не порушені. [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] у відповідності до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, як спадкоємці, що постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Даний факт встановлено нотаріусом у відповідності до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, з будинкової книги. Крім того, [PERSON] в усіх документах, заявах завжди зазначав своє постійне місце проживання: [INFO]. Позовна вимога про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] на все спадкове майно взагалі не ґрунтується на нормах цивільного законодавства, а відтак є необґрунтованою та безпідставною. Представник третьої особи, Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 78, 144, 161, 202). Причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань суду не подавав. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, [PERSON] та [PERSON], показання свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про одруження, серії 1-ОЛ № 068896 від 28.07.2004 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського районного управління юстиції, а.с. 92). З свідоцтва про народження, серії ЯЖ № 463317 від 21.06.1956 року вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 20 (а.с. 11). [PERSON] 15.07.1977 року зареєструвала шлюб з [PERSON], в звязку з чим змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00009146930 від 17.06.2011 року, наданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 7). Після розірвання шлюбу залишила прізвище [PERSON] (свідоцтво про розірвання шлюбу, серії І-ГР № 394819 від 30.11.2015 року, вищевказаний шлюб 30.11.1987 року розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 344, а.с.5 на звороті). В подальшому Кіровським районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Кіровограда 02.12.1994 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Прізвище після укладення шлюбу чоловіка: Кузьміч, дружини: Кузьміч, актовий запис за № 1247, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу, серії І-ОЛ № 260871 від 02.12.1994 року (а.с. 5 на звороті). Батьками [PERSON], брата позивача є також [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії VII-УР № 0490957 від 06.04.1966 року (а.с. 102). Згідно свідоцтва про смерть, серії І-ОЛ № 204242 від 19.07.2004 року, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, [PERSON] помер 18.07.2004 року, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 2050 (а.с. 4). За архівними даними реєстрових книг Обласного комунального підприємства «Кіровоградського обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації» право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Марка Вовчка, 4 належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.1967 року (а.с. 118-119), посвідченого Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1366 (архівна довідка № 107993 від 27.05.2014 року, а.с. 117). На запит суду Кіровоградською міською державною нотаріальною конторою № 2 повідомлено (вх. № 16209 від 13.05.2015 року), що спадкова справа після смерті [PERSON], померлого 18.07.2004 року у Кіровоградській міській державній нотаріальній конторі № 2 не заводилась. Свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 31), що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 40358876 від 13.05.2015 року (а.с. 31-32). Мати позивача, [PERSON] померла 10.02.2013 року (свідоцтво про смерть, серії І-ОЛ № 137492 від 11.02.2013 року, видане Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис за № 435, а.с. 5). [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження: усі свої права та обовязки, які їй належать на момент складання заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть належати їй у майбутньому, та усе інше своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON], [INFO], про що свідчить заповіт від 19.10.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 6). З матеріалів спадкової справи № 156/2013, заведеної після смерті [PERSON], померлої 10.02.2013 року вбачається, що [PERSON] подав до Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори № 2 заяву від 11.04.2013 року, в якій зазначено, що йому відомо про наявність заповіту, складеного матірю [PERSON], згідно якого вона заповіла все своє майно [PERSON]. Зміст статті 1241 Цивільного кодексу України [PERSON] нотаріусом розяснено. [PERSON] в заяві стверджував, що непрацездатним за віком або станом здоровя на день смерті матері він не був, в звязку з чим права на обовязкову частку у спадщині не має (а.с. 101). При цьому, постановою державного нотаріуса Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 315/02-31 від 03.03.2015 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті матері, [PERSON], померлої 10.02.2013 року, на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку, на якій він розташований, що знаходиться в м. Кіровограді, вул. Марка Вовчка, 4, які належали [PERSON], який помер 18.07.2004 року, спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с. 121). Судом встановлено, що [PERSON], який є братом позивача, помер 06.07.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-ОЛ № 172913, виданим Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис за № 1782 (а.с. 4 на звороті). Положення статей 1261-1265 Цивільного кодексу України визначають належність особи до кола спадкоємців відповідної черги. Порядок здійснення права на спадкування, подання заяви про прийняття спадщини, строки прийняття спадщини та інше регулюються главою 87 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 статті 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На відміну від Цивільного кодексу УРСР, який встановлював єдиний порядок прийняття спадщини незалежно від того, чи присутній спадкоємець в місці прийняття спадщини, новим Цивільним кодексом України у врегулювання цього питання внесені значні корективи. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем ("присутніх спадкоємців"), встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини ("відсутніх спадкоємців"), єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (частина 1 статті 1269 Цивільного кодексу України). Згідно пункту 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, яка діяла на час виникнення права на спадкування після смерті [PERSON], свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. В постановах про відмову у вчиненні нотаріальних дій № б/н/02-31 від 30.05.2014 року (а.с. 58) та № 315/02-31 від 03.03.2015 року (а.с. 121) державного нотаріуса Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 зазначено, що згідно будинкової книги для прописки громадян, що проживають [INFO] на вулиці [PERSON], виданої 10.08.1951 року відділом РС міліції м. Кіровограда вбачається, що на час відкриття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON], разом із спадкодавцем були зареєстровані: дружина спадкодавця [PERSON], яка померла 10.02.2013 року, що підтверджується штампом про реєстрацію від 20.04.1961 року у вищевказаній будинковій книзі та син спадкодавця [PERSON], що підтверджується штампом про реєстрацію від 22.12.1987 року у вищевказаній будинковій книзі, які не оформили своїх прав. Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За частиною 6 статті 29 Цивільного кодексу України фізична особа може мати кілька місць проживання. Це означає, що особа є вільною у виборі місця проживання і фактично може проживати у різних місцевостях, проте офіційно зареєстрованим може бути лише одне місце проживання. Однак прийняття спадщини повязується безпосередньо з постійним проживанням спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Постійне проживання підтверджується реєстрацією місця проживання. А тимчасова відсутність спадкоємця за місцем проживання з тих чи інших підстав не є підставою для визнання того, що особа не є спадкоємцем. Доказів іншого місця проживання [PERSON], ніж за адресою: м. Кіровоград, вул. Марка Вовчка, 4 позивачем суду не надано. Проте, обставини вказані в позовній заяві щодо зміни у 2001 році місця постійного місця проживання [PERSON] спростовуються наданими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: виписним епікризом (а.с. 59), в якому зазначено, що [PERSON] в період з 01.08.2006 року по 09.08.2006 року знаходився на стаціонарному лікуванні в ЛОР відділенні Кіровоградської обласної лікарні та довідкою № 09-26/1688 від 08.06.2015 року, виданою Інгульською шахтою державного підприємства «Східний гірничозбагачувальний комбінат (а.с. 60) про те, що [PERSON] дійсно працював на даному підприємстві з 02.06.2006 року по 30.08.2006 року. Допитані в судовому засіданні свідки, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зазначили, що на похованні [PERSON] була присутня лише [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] на похованні батька не було. На момент смерті [PERSON] разом з останнім проживала лише його дружина, яка в подальшому проживала одна за адресою: м. Кіровоград, вул. Марка Вовчка, 4. За вказаною адресою [PERSON] вони не бачили, а також що він нібито після розірвання шлюбу, приблизно в 2001 році переїхав на постійне місце проживання до м. Москва, однак це їм відомо зі слів померлої [PERSON]. Крім того, показання голови квартального комітету [PERSON] є сумнівними та суперечливими, зокрема, на звернення [PERSON] (відповідач по справі) після смерті батька, нею при здісненні обов'язків голови квартального комітету, 16 липня 2013 року, було надано довідку про те, [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою [INFO] до дня його смерті. Така довідка отримувалась безпосередньо для пред'явлення до нотаріальної контори, про що і було повідомлено голові квартального комітету, та яка за відсутності у спадкоємця будинкової книги була підставою для визначення місця відкриття спадщини. В судовому ж засіданні свідок викладене в довідці заперечувала. Таким чином, показання свідків судом до уваги не приймаються, оскільки зміст їх показань не має значення для вирішення даного спору так як не впливає на права та обов'язки позивача, при цьому спростовуються іншими матеріалами справи. Судом встановлено, спадкоємці [PERSON] і [PERSON] прийняли спадщину у відповідності із частиною 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, як спадкоємці, що постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Зі змісту позовної заяви та наданих в судовому засіданні пояснень представника позивача вбачається, що відповідачами порушено право на спадкування [PERSON]. Відповідно до положень частини 1 статті 11, статті 15 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Цивільно-правовий захист - це система активних заходів, які застосовуються субєктом цивільного права, компетентними державними чи іншими органами, спрямованими на усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обовязку по відновленню порушеного права на порушника. Під способом захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 Цивільного кодексу України. Зі змісту вказаної норми закону власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, передбаченим законом або договором. А такого способу захисту як визнання особи такою, що не є спадкоємцем цивільним законодавством не передбачено. Щодо вимоги про встановлення факту прийняття спадщини позивачем після смерті [PERSON] на все садкове майно, то суд погоджується з доводами представника відповідачів, зокрема, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням (частина 2 статті 1268 Цивільного кодексу України). Тобто спадщина приймається спадкоємцем у повному обсязі, або не приймається взагалі, а тому не потребує додаткового визнання в судовому порядку. Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що спадкоємців, які належним чином і у встановленому законом строк прийняли спадщину після смерті [PERSON] двоє, а саме: [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, спір щодо прийняття або неприйняття одним із вищевказаних спадкоємців спадщини міг виникнути лише між спадкоємцями. Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] існував спір щодо прийняття спадщини. Крім того, з матеріалів спадкової справи № 306/2013, заведеної Кіровоградською міською державною нотаріальною конторою № 2 після смерті [PERSON], померлого 06.07.2013 року вбачається, що з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися [PERSON] (а.с. 168) та [PERSON] (а.с. 184), які є дітьми [PERSON]. [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, серії 1-ОЛ № 000145 від 26.04.2006 року, виданим Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції (а.с. 173). Інші спадкоємці як за законом так і за заповітом після смерті [PERSON] відсутні. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] визнавала [PERSON] спадкоємцем, який належним чином прийняв спадщину та не оскаржувала його права щодо оформлення спадщини, спадкоємці, [PERSON] та [PERSON] на частину спадщини, що належить позивачу, [PERSON] за заповітом не претендують, а тому право позивача на спадщину після смерті [PERSON] жодним чином ніким з відповідачів не порушено, що в свою чергу унеможливлює вирішення справи у спосіб, обраний позивачем. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що відповідачами по такій категорії справ є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику в справах про спадкування. Враховуючи наявність спадкоємців, які прийняли спадщину, після смерті [PERSON], Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради є неналежним відповідачем в даній справі. Питання про сплату судового збору вирішується відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed