Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

11 липня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. 13.04.2016р. позивач подала до суду уточнену редакцію позовної заяви на усунення недоліків первісного позову. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 08.07.2011р. між нею і [PERSON] був укладений шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис № 532. 07.08.2015р. [PERSON] склав заповіт, посвідчений ПН ОМНО Сватаненко О.В. і зареєстрований в реєстрі за № 914, згідно якого спадкодавець заповів позивачу належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме - будинок [ADDRESS] [INFO] спадкодавець помер і ПН ОМНО Сватаненко О.В. за заявою позивача була відкрита спадкова справа № 16/2015 року. 06.06.2016р. за вих. № 91/02-31 ПН ОМНО Сватаненко О.В. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії з видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Свою постанову ПН ОМНО Сватаненко О.В. мотивувала тим, що у відповіді, наданої КП "ОМБТІ та РОН" за вих. № 470562.72.16 від 29.04.2016р. щодо технічних характеристик спадкового майна, було повідомлено про Розпорядження Київської районної адміністрації м. Одеси за № 260 від 06.04.2012 року, яким житловий будинок за адресою: [ADDRESS], був поділений на два самостійних об'єкта: [ADDRESS], у зв'язку із чим Київська райадміністрація ОМР запропонувала оформити право власності у встановленому порядку на знов утворені об'єкти нерухомого майна та встановити нумерацію: № 1/1 по [ADDRESS] який складається із житлового будинку літ. "Д" загальною площею 153,5 м2, житловою - 82,8 м2, гр. гр. [PERSON], [PERSON], в рівних частках кожному, - 1 ціле; [ADDRESS] який складається із житлового будинку літ. "А" загальною площею 26,4 м2, житловою - 9,0 м2, з господарчими будівлями та спорудами літ. "Б, В", гр. [PERSON], - 1 ціле. Приватним нотаріусом, яка згідно ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-ІV (із змінами) здійснює функції державного реєстратора, було здійснено пошук у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про зареєстровані права власності на об'єкти нерухомого майна по [ADDRESS], в результаті якого було виявлено, що [PERSON], [PERSON] зареєстрували право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] а [PERSON] не зареєстрував право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Оскільки ч. 2 ст. 367 ЦК України передбачено, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної власності на нього припиняється, а співвласники померлого [PERSON] зареєстрували право власності згідно до вищезазначеного розпорядження, тому право власності у померлого [PERSON] на 1/2 частку припинилося. У зв'язку з вищенаведеним позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, внаслідок чого позивач за захистом своїх прав була вимушена звернутись до суду. У позовній заяві позивач стверджує, що за життя спадкодавця не надходило повідомлення про припинення права спільної часткової власності [PERSON] на 1/2 частину будинку, що також підтверджується нотаріально посвідченим у 2015 році заповітом. Також позивач зазначає, що спадкодавцем була здійснена реконструкція будинку зі збільшенням загальної площі з 26,4 м2 - до 72,0 м2 , а житлової - з 9,0 м2 до 33,9 м2, що підтверджується проведеною 07.04.2016р. поточною технічною інвентаризацією. 29.07.2016 року представник відповідача подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності. 30.08.2016р. на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про проведення судового засідання за її відсутності та заочний розгляд справи із задоволенням позовних вимог на підставі приєднаних доказів. Зважаючи на повторну неявку належним чином повідомленого відповідача, від якого заперечень проти позову не надходило, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 169, 224-226 ЦПК України. На підставі наданих позивачем доказів суд встановив, що земельна ділянка, на якій розташований спірний будинок, належить до земель комунальної власності. Первинне відведення земельної ділянки відбулось за рішенням виконкому Одеської міськради депутатів трудящих 05.09.1955р. № 986, після чого 14.11.1955р. за договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідченим Першою одеською державною нотаріальною конторою і зареєстрованим в реєстрі за № 3-10909, первісним землекористувачем став [PERSON]. 07.12.1985р. між [PERSON] та першою дружиною спадкодавця [PERSON] був укладений договір міни, посвідчений Третьою одеською державною нотаріальною конторою і зареєстрований у реєстрі за №2-3090, згідно якого у спільну сумісну власність спадкодавця та його першої дружини перейшов будинок [ADDRESS] (зареєстровано у КП "ОМБТІ та РОН" 27.12.1985р. у книзі 179-148, номер запису 17253). У відповідності до положень ст. 90 ЗК УРСР (1970р.), чинного на час укладання договору міни, - на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною, а при переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі, з огляду на що спадкодавець та його перша дружина за договором міни стали співвласниками будинку [ADDRESS] та користувачами земельної ділянки, на якій він розміщений. Після смерті 19.08.1997р. першої дружини спадкодавця, останній отримав свідоцтво про право власності на 1/2 частину у спільному майні, набутому подружжям під час шлюбу, тобто на 1/2 частину будинку [ADDRESS], посвідчене 24.09.2004 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою і зареєстроване у реєстрі за № 2-2697 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22714890 від 13.05.2009р.). За життя спадкодавець здійснив самочинну реконструкцію житлового будинку, що підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) будинок, виготовлений КП "ОБТІ" ОМР від 07.04.2016р., але ввести реконструйований будинок в експлуатацію за життя не встиг, що унеможливило оформлення спадкових прав за заповітом на позивача. Згідно ч. 3 ст. 10 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст. 4 Закону України "Про архітектурну діяльність", поняття "будівництво" включає в себе нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт об'єктів будівництва. Для визнання будівництва самочинним воно має бути пов'язане з об'єктом нерухомості й порушувати одне з положень ст. 376 ЦК, а саме: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З матеріалів справи вбачається, що ознакою самочинного будівництва відповідно до ст. 376 ЦК України є відсутність дозволу на реконструкцію. 01.08.2016р. позивач звернулась до судового експерта ПП "НІКА КОНСАЛТ" Чорної Юлії Петрівни (Свідоцтво № 1351 від 29.05.2009 р., видане на підставі рішення ЦЕКК при Міністерстві юстиції України) із замовленням на проведення будівельно-технічного експертного дослідження. На розв'язання експерта були поставлені наступні питання: 1.Чи відповідає якість будівельних робіт з реконструкції будинку [ADDRESS], ?- державним будівельним нормам? 2.Чи придатний будинок [ADDRESS] до експлуатації? Згідно приєднаного до матеріалів справи висновку №4-16 від 05.08.2016р. за результатами проведеного будівельно-технічного експертного дослідження, по першому питанню, співставляючи результати візуально-інструментального обстеження самочинно реконструйованого житлового будинку [ADDRESS] з вимогами будівельної нормативно-технічної документації, експерт встановив, що об'єкт дослідження відповідає наступним вимогам: ●по влаштуванню водостічної системи - п. 3.25* ДБН "Містобудівництво. Планування та забудова міських та сільських поселень" із змінами; ●по площі приміщення кухні №1-8 та санвузла № 1-5 - п. 2.24, п. 2.27 ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення" із змінами; ●по площі житлових приміщень - п. 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення" із змінами; ●по ширині підсобних приміщень житлового будинку №1 - п. 2.30 ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення" із змінами; ●по забезпеченню кухні № 1-5 припливом повітря через віконні створи - п. 2.31 ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення" із змінами; ●по наявності опалення та вентиляції у приміщеннях житлового будинку № 1 - п. 5.23 ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення" із змінами; ДБН В.2.5-67:2013 "Опалення, вентиляція та кондиціонування" ; ●по забезпеченню приміщень житлового будинку №1 природним освітленням - п. 3.4 ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення" із змінами; ●по забезпеченню провітрюванням приміщень житлового будинку №1 - п. 3.6 ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення" із змінами; ●по обладнанню житлового будинку №1 господарсько-питним водопроводом холодної і гарячої води - п. 5.13 ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення" із змінами; ●по влаштуванню холодного та гарячого водопостачання (монтаж) - п. 26.2.2 ДБН В.2.5-64:2012 "Внутрішній водопровід та каналізація. Частина I Проектування. Частина II Будівництво"; ●по влаштуванню системи каналізації - п. 26.3 ДБН В.2.5-64:2012 "Внутрішній водопровід та каналізація. Частина I Проектування. Частина II Будівництво"; ●по протипожежним заходам - п. п. 5.9, 5.16, 5.18 ДБН В.1.1.7-2002 "Захист від пожежі. Пожежна безпека об'єктів будівництва"; ●по відстані від зовнішньої стіни житлового будинку №1 до межі суміжної земельної ділянки - п. 3.25 * ДБН 360-92 ** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" Виконані будівельно-монтажні роботи забезпечують експлуатаційну надійність будівлі: міцність, стійкість, жорсткість несучих конструкцій. Якість виконаних будівельно-монтажних робіт відповідає вимогам діючих будівельних норм і правил, зокрема СНіП 3.03.01-87 "Несучі та огороджувальні конструкції", ДБН В.1.2-2:2006 " Навантаження та впливи". Протипожежні заходи передбачені відповідно до вимог ДБН В.1.1-7-2002 "Захист від пожежі. Пожежна безпека об'єктів будівництва". Основні конструктивні елементи будівель виконані з негорючих матеріалів, в обробці виключені легко займисті матеріали. Будівля відноситься до третього ступеня вогнестійкості, відповідає вимогам норм з пожежної безпеки. По другому питанню, - житловий будинок [ADDRESS] придатний для подальшої експлуатації. Нормами ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до роз'яснень ВССУ, викладених в Інформаційному листі від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування ", - спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із ч. ч. 3, 5 ст. 376 ЦК і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (статті 1216, 1218 ЦК): якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Згідно п. 6 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012р. № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", - право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Згідно п. 7 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", - якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. У роз'ясненнях ВСУ "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ" наведено, що при розгляді позовів про визнання права власності на добудову чи прибудову до будинку, споруди, що зроблені безпосередньо на земельній ділянці, судам необхідно керуватися нормою ст. 376 ЦК щодо здійснення самочинного будівництва. Згідно постанови ВСУ від 28.01.2015р. по справі № 6-225цс14, - здійснена реконструкція об'єктів нерухомості не містить правових підстав для визнання на них права власності відповідно до положень ст. 331 та ч. 3 ст. 376 ЦК України, якщо реконструйовані об'єкти розташовані на земельній ділянці, яка не була надана у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно. Як вже зазначалось судом і було встановлено при розгляді даної справи, земельна ділянка, на якій розміщений реконструйований житловий будинок, була відведена під його будівництво ще у 1955 році та первинно перейшла у спільне користування спадкоємця за договором міни у 1985 році, а потім - у 2004 році згідно свідоцтва про право власності на 1/2 частину будинку. У постанові ВСУ від 07.10.2015р. по справі №1622цс15 зазначено, що відповідно до частини п'ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. На підставі вивчених у судовому засіданні доказів, та зважаючи на відомості спадкової справи №16/2015 від 14 вересня 2015 року, які підтверджують вказані вище обставини та доводи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] як спадкоємиці за заповітом померлого [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved