Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Державного закладу " Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України " в якій, збільшивши позовні вимоги, просить суд визнати наказ про її звільнення незаконним та необґрунтованим та поновити її на роботі з моменту видання наказу про звільнення. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначається, що до 17 жовтня 2013 року вона працювала доцентом кафедри фтизіатрії Державного навчального закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України". 19 жовтня 2013 року поштою вона отримала виписку з наказу № 811-о в якій було вказано, що її звільнено з займаної посади з 28 серпня 2013 року за прогул, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Даний наказ у частині, що її стосується, є незаконним та необґрунтованим з огляду на те, що на час його видання вона знаходилася у стані тимчасової непрацездатності. Окрім того, завчасно 16 серпня 2013 року вона подала відповідачу заяву у якій зазначила про своє бажання звільнитися з 27 серпня 2013 року на підставі ч. 1 та ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Окрім того, у відповідності до ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України трудовий договір, який мав місце на момент подання нею заяви від 16 серпня 2013 року є таким, що укладений на невизначений строк, оскільки раніше строковий договір з нею переукладався без її звільнення. У зв'язку з цим оспорюваний наказ про звільнення був виданий за межами строку дії трудового договору, а відповідно є незаконним. Також, видання наказу про звільнення 17 жовтня 2013 року за прогул 28 серпня 2013 року порушує ст.ст. 148, 149 КЗпП України. Так, вона не могла вчинити прогул у період зазначений в наказі, оскільки вона вже заявила про розірвання трудового договору з відповідачем і той факт, що відповідач не погодився із її заявою, не розрахувався з нею та не видав трудову книжку з відповідним записом у ній, не має ніякого відношення для того, щоб накладати на неї будь-яке дисциплінарне стягнення. Оскільки вона на час видання наказу про звільнення за прогул перебувала у стані тимчасової непрацездатності, її відсутність на робочому місці також не може вважатися відсутністю без поважних причин. Окрім того, не існує жодного нормативного акту або індивідуального акту, з яким вона була б ознайомлена, який визначав її робоче місце в Державному закладі " Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України ". За викладених обставин є всі підстави для визнання наказу про звільнення її з посади незаконним та відповідно для поновлення її на посаді з якої її незаконно було звільнено відповідачем. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просили пред'явлений позов задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти пред'явленого [PERSON] позову та просили у його задоволенні відмовити, посилалися на обставини викладені у письмових запереченнях. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представників відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] до 17 жовтня 2013 року працювала доцентом кафедри фтизіатрії Державного навчального закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України". 17 жовтня 2013 року по Державному навчальному закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України" було видано наказ № 811-о про звільнення з 27 серпня 2013 року [PERSON], кандидата медичних наук, доцента кафедри фтизіатрії, за прогул без поважних причин, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. 16 серпня 2013 року [PERSON] зверталася до адміністрації Державного навчального закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України" із заявою у відповідності ч.1, ч. 3 ст. 38 КЗпП України про її звільнення з 27 серпня 2013 року у зв'язку з переїздом на нове місце проживання та у зв'язку з невиконанням відповідачем укладеного із нею трудового договору. Дана заява була прийнята канцелярією відповідача, про що свідчить відбиток печатки канцелярії та напис на заяві із зазначенням дати прийняття заяви від 16 серпня 2013 року та посади особи, яка прийняла цю заяву. Як видно з листків-непрацездатності серії АГМ № 648451, серії АГМ № 736827, серії АГМ № 900161, серії АГМ № 694967, наявних у матеріалах справи в копіях, [PERSON] з 27.08.2013 року по 06.09.2013 року, з 09.09.2013 року по 13.09.2013 року, з 16.09.2013 року по 30.09.2013 року, з 01.10.2013 року по 25.10.2013 року хворіла та перебувала у стані тимчасової непрацездатності. Про те, що позивачка у вказані періоди перебувала у стані тимчасової непрацездатності також свідчать відомості з медичних карток амбулаторного хворого, які були досліджені у судовому засіданні, в яких зокрема лікарем здійснювалися записи щодо діагнозу хворої [PERSON], відомості щодо її лікування, результати аналізів, результати огляду лікарями, симптоматика, тощо. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] - лікар КЗ «ДЦПМСД № 8» Дніпропетровської обласної ради, підтвердила, що [PERSON] зверталася до неї із скаргами на здоров'я, вона здійснювала її лікування у зв'язку з виявленим захворюванням - ГРВІ з ускладненим гострим бронхітом, призначала ліки та порядок лікування, здійснювала огляд амбулаторного хворого, встановлювала діагноз та симптоматику, заповнювала медичну документацію, в т.ч. видавала листки непрацездатності. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка заступник головного лікаря КЗ «ДЦПМСД № 8» підтвердив, що по комунальному закладу проводилася перевірка правомірності дій [PERSON] щодо лікування хворої [PERSON] та видання останній листків непрацездатності. Свідок [PERSON] - начальник відділу кадрів відповідача, показала про обставини звільнення позивачки з посади доцента кафедри фтизіатрії, за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, та зауважила на правомірності дій адміністрації відповідача. Проаналізувавши показання завідувача кафедри фтизіатрії відповідача - професора [PERSON], допитаного в судовому засіданні в якості свідка, суд встановив, що реальним підґрунтям для прийняття рішення відповідачем про звільнення позивачки з займаної посади за прогул, стали раптово виниклі між нею та адміністрацією навчального закладу - ДЗ «ДМА МОЗ України», керівництвом кафедри, неприязні стосунки, в т.ч. через необґрунтоване та незаконне притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності, через подання нею заяви від 16 серпня 2013 року про звільнення з посади у зв'язку з переїздом на нове місце проживання та у зв'язку з невиконанням відповідачем укладеного із нею трудового договору, яка в порушення трудових прав позивачки, в т.ч. гарантованих ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так і не була вирішена відповідачем. Разом із тим, відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. За встановлених обставин виданий по Державному закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України" наказ № 811-о від 17 жовтня 2013 про звільнення з 27 серпня 2013 року [PERSON], кандидата медичних наук, доцента кафедри фтизіатрії, за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, не може вважатися законним та обґрунтованим, оскільки він порушує заборону прямо передбачену ч. 3 ст. 40 КЗпП України щодо звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Надані представниками відповідача докази, а також покази допитаних в судовому засіданні свідків, жодним чином не спростовують той факт, що у періоди з 27.08.2013 року по 06.09.2013 року, з 09.09.2013 року по 13.09.2013 року, з 16.09.2013 року по 30.09.2013 року, з 01.10.2013 року по 25.10.2013 року [PERSON] хворіла та перебувала у стані тимчасової непрацездатності. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки поновлення позивачки на роботі з моменту видання наказу про звільнення, тобто з 17 жовтня 2013 року, не відповідає вимогам ст. 235 КЗпП України, оскільки період з 17.10.2013 року до моменту негайного виконання рішення суду у частині поновлення на роботі, слід вважати часом її вимушеного прогулу в розумінні вказаної норми Закону. Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: partial