Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до суду до В'язівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Управління Держземагенства у Павлоградському районі Дніпропетровської області, про визнання права власності на спадкове майно, в якому просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,3320 га в межах згідно з планом, яка розташована на території [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року; визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,5182 га в межах згідно з планом, яка розташована на території [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що [INFO] року помер його батько [PERSON]. Після смерті батька залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 0,3320 га, яка розташована на території [ADDRESS], та земельна ділянка площею 0,5182 га, яка розташована на території [ADDRESS]. Він є спадкоємцем після померлого. Він звернувся до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька. Однак, державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. У зв'язку з тим, що оригінали правовстановлюючих документів втрачено, він звернувся з заявою до Управління Держземагенства у Павлоградському районі Дніпропетровської області для надання зазначених документів. Управління Держземагенства у Павлоградському районі Дніпропетровської області надало йому копію державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 133698 на земельну ділянку загальною площею 0,3320 га за адресою: [ADDRESS], виданого на підставі рішення В'язівоцької сільської ради від 30.10.2001 року № ХХ/ХХІІІ на ім'я [PERSON] та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 298/01. Також, у зв'язку з відсутністю в Управлінні другого примірнику документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку загальною площею 0,5182 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON], було надано копію державного акту на право приватної власності на землю, виданого на ім'я попереднього власника [PERSON] на підставі рішення В'язівоцької сільської ради від 28.01.1994 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 91/02, та копію договору купівлі-продажу від 02.06.2003 року № 809. У зв'язку з тим, що він не може отримати свідоцтва про право власності на спадщину після померлого батька, він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивач не з'явилася, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є позивач [PERSON], який є рідним сином померлого. Інших спадкоємців після померлого немає. Проте, коли позивач звернувся до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] року [PERSON], йому в цьому було відмовлено на тій підставі, що він не надав правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме: земельну ділянку площею 0,3320 га, яка розташована на території [ADDRESS], та земельну ділянку площею 0,5182 га, яка розташована на території [ADDRESS] (а.с. 12). Оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно було втрачено. Відповідно до відомостей Управління Держземагенства у Павлоградському районі Дніпропетровської області від 11.02.2014 року земельна ділянка площею 0,3320 га в межах згідно з планом, яка розташована на території [ADDRESS], належить спадкодавцю на підставі рішення сесії В'язівоцької сільської ради народних депутатів № ХХ/ХХІІІ від 30 жовтня 2001 року та засвідчується Державним актом на право приватної власності на землю від 26 грудня 2001 року серії І-ДП № 133698, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 298/01. Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент вчинення вищевказаного правочину), громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. У підпункті "а" пункту 18 Постанови пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" зазначено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що громадяни України набувають право власності на земельну ділянку згідно з частинами першими статей 81, 82 ЗК України. Земельну ділянку площею 0,5182 га в межах згідно з планом, яка розташована на території [ADDRESS], [PERSON] придбав по договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 02.06.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Білоножко А.Г., на підставі якого [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за вищевказаною адресою. Земельна ділянка площею 0,5182 га в межах згідно з планом, яка розташована на території [ADDRESS], на момент продажу належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 14 серпня 2002 року серії ІV-ДП № 020308, виданого на підставі рішення В'язівоцької сільської ради народних депутатів від 28.01.1994 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 91/02. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved