Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду із названою позовною заявою, якою, з урахуванням уточнень, просила суд визнати поважною причину пропуску строку подачі позовної заяви про поновлення на роботі до суду та поновити цей строк, рахуючи його з 16 березня 2017 року, визнати незаконним та скасувати наказ Українського центру з фізичної культури та спорту з фізичної культури та спорту інвалідів "Інваспорт" від 19 грудня 2016 року за № 180-е "Про звільнення [PERSON] " з 31.12.2016 з посади спортсмена-інструктора штатної збірної команди України з баскетболу серед спортсменів-інвалідів з вадами слуху (ІІІ група), у зв'язку з закінченням терміну дії контракту (п.2 ст.36 КЗпП України), поновити позивача в Українському центрі з фізичної культури та спорту з фізичної культури та спорту інвалідів "Інваспорт" з 01.01.2017 на посаді спортсмена-інструктора штатної збірної команди України з баскетболу серед спортсменів-інвалідів з вадами слуху (ІІІ група), з 4х годинним робочим днем, а також стягнути із відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, за період з 01.01.2017 року по дату поновлення на роботі. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що [PERSON], є інвалідом ІІІ групи з дитинства з вадами слуху, що підтверджується довідкою № 033485 серія МСЕ. виданою 21.06.2004 року міжрайонною Дзержинською медико-експертною комісією. В 2011 році між Українським центром з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» (далі Укрцентр «Інваспорт») та [PERSON], як спортсменом-інструктором, був укладений трудовий Контракт (строковий трудовий договір), предметом якого є трудові відносини спортсмена-інструктора і Укрцентра «Інваспорт», пов'язані з підготовкою спортсмена-інструктора до виступів на офіційних спортивних змаганнях, що передбачені Єдиним календарним планом фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів України на відповідний рік (п. 1.2 Контракту). Кожного року цей Контракт продовжувався Додатковою угодою строком на один рік. Остання Додаткова угода до Контракту укладалась в кінці 2015 року і строк дії Контракту продовжувався до кінця грудня 2016 року. У березні 2017 року на прохання [PERSON] видати їй копії укладеного мною Контракту та Додаткових угод до нього, видано чисті незаповнені бланки Контракту та Додаткової угоди до нього. Після підписання Контракту в 2011 році відповідачем був виданий наказ про прийняття позивача, як спортсмена-інструктора, на роботу, з дня підписання Контракту, на виконання умов якого, з моменту його підписання в 2011 році і до 20 лютого 2017 року позивач виконувала умови Контракту. В кінці грудня 2016 року тренер [PERSON] повідомила позивача про те, що остання порушила дисципліну, перебуваючи в червні 2016 року на Чемпіонаті Європи в Греції, так як спілкувалась з російськими спортсменами. За це [PERSON] буде покарана і не буде отримувати зарплату 2 місяці в 2017 році, а потім із нею буде продовжено Контракт на новий строк Додатковою угодою. Про те, що позивач порушила дисципліну, ніяких документів не складалось і таке порушення ніяк не фіксувалось. З кінця грудня 2016 року по 20 лютого 2017 року позивач продовжувала виконувати умови Контракту продовжувала тренування та приймала участь у Чемпіонаті України по баскетболу серед жінок (вища ліга). Це підтверджується даними, отриманими з сайту «Інваспорт» (Харків). Позивачем зазначено, що на цих змаганнях вона була визнана одним з кращих гравців, що підтверджується даними із вказаного сайту «сторінка гравця» та сторінка «рекорди». В період з 05.11.2016 року по 19.02.2017 року [PERSON] приймала участь в Чемпіонаті України по баскетболу серед жінок (вища ліга) в складі команди «Інваспорт» (Харків) в 20 іграх, із них в січні-лютому 2017 року - в 10 іграх: - 21.01.2017 року з СДЮСШОР № 4 (м. Миколаїв); - 22.01.2017 року з СДЮСШОР № 4 (м. Миколаїв); - 01.02.2017 року з Полтава (м. Полтава); - 02.02.2017 року з Полтава (м. Полтава); - 11.02.2017 року з Політехнік-Львів (м. Харків); - 12.02.2017 року з Політехнік-Львів (м. Харків); - 15.02.2017 року з Франківськ (м. Івано-Франківськ); - 16.02.2017 року з Франківськ (м. Івано-Франківськ); - 18.02.2017 року з Універ ( м. Тернопіль); - 19.02.2017 року з Універ (м. Тернопіль). Це підтверджується даними із вищевказаного сайту на сторінці «гра за грою», а також фотографіями з гри в м. Тернополі в лютому 2017 року та з тренувань в м. Харкові в січні 2017 року. Під час проведення Чемпіонату України, а саме 10 січня 2017 року, інструктор Харківського регіонального центру «Інваспорт» запропонував позивачу підписати наказ № 180-е. Наказ був написаний українською мовою, яку позивач, як вона стверджує, погано розуміє. Дата видання наказу була закрита листочком бумаги. Позивач підписала наказ, так як вважала, що підписала наказ про накладення на мене покарання про невиплату заробітної плати за два місяці 2017 року, про що її попереджала тренер у грудні 2016 року. Сам наказ позивач не читала, а сфотографувала його фотоапаратом, щоб дома прочитати. Коли вона розпечатала фото наказу, то воно виявилось неякісним, а тому текст прочитати не змогла. 10.01.2017 року ніхто від імені відповідача не повідомляв позивача про припинення дії Контракту, не відсторонював від участі в іграх на Чемпіонаті України, від тренувань, та не повідомляв про те, що Контракт із [PERSON] на 2017 рік не продовжено, а тому позивач до 20 лютого 2017 року продовжувала тренування та приймала участь у іграх на Чемпіонаті України у складі команди «Інваспорт» (Харків). Після гри в Полтаві, 02.02.2017 року, зі слів колишнього гравця збірної України з баскетболу [PERSON] позивачу стало відомо про те, що вона не буде приймати участь у Олімпіаді в Туреччині, так як її вигнали зі збірної України. З приводу отриманої інформації звернулась до тренера [PERSON] за роз'ясненням. Остання відповіла, що здивована такою новиною, але позивач має продовжувати тренування. 03 лютого 2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою про надання їй відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 03.02.2017 року. До заяви позивач долучила копію свідоцтва про народження дитини, відповідь на заяву позивач не отримала. 09.02.2017 року позивач звернулась до [PERSON], яка живе м. Києві, з проханням з'ясувати її статус в збірній Україні. Вона зателефонувала тренеру [PERSON] для інформації щодо неї. Згодом [PERSON] повідомила, що позивач дійсно звільнена з посади спортсмена- інструктора. 13.02.2017 року [PERSON] звернулась до Уповноваженого Президента України з прав людей з інвалідністю [PERSON] з заявою, в якій просила поновити її порушені права та поновити її на роботі або працевлаштувати. 02.03.2017 року Уповноваженим Президента України з прав людини з інвалідністю направлено відповідь за № 36-01/144, в якій повідомлялось про переадресацію заяви позивача відповідачу по справі. 03.03.2017 року відповідачем, Укрцентр «Інваспорт», направлено відповідь за №217 на звернення позивача до Президента. Відповідь Українського центру з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» від 03.03.2017 року за № 217 позивачем отримано 16 березня 2017 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті. Із змісту відповіді [PERSON] дізналась, що, листом від 10.11.2016 року за № 1158 Укрцентр «Інваспорт» повідомляв Харківський регіональний центр «Інваспорт» про те, що її завчасно повідомлено про закінчення терміну дії Контракту з 31 грудня 2016 року. Позивач стверджує, що відповідачем їй не надсилалось таке повідомлення ні в листопаді, ні в грудні 2016 року. Крім того, у цій відповіді було зазначено, що позивачу неодноразово пропонувалось старшим тренером написати заяву про оформлення відпустки до досягнення дитиною 3-річного віку. [PERSON], як зазначено вище, написала таку заяву на ім'я відповідача 03 лютого 2017 року, але відповіді на неї не отримала. Через те, що в 2017 році позивач фактично продовжувала виконувати умови Контракту, а відповідач не відсторонював її від виконання умов цього Контракту (тренувань, змагань, ігор, тощо), вона була впевнена, що Контракт продовжено. Із змісту відповіді від 03.03.2017 року позивач також дізналась, що [PERSON] наказом Укрцентру «Інваспорт» від 19 грудня 2016 року за № 180-е 31 грудня 2016 року була звільнена з посади спортсмена-інструктора штатної збірної команди України з баскетболу серед спортсменів - інвалідів з вадами слуху (III гр.), у зв'язку з закінченням терміну дії Контракту (п. 2 ст. 36 КЗпП України). На момент звернення позивача до суду, трудова книжка та закордонний паспорт їй повернуті не були. Також у позовній заяві вказано про те, що [PERSON], є майстром спорту України з баскетболу, в 2013 році нагороджена Президентом України Орденом Княгині Ольги III ступеня, в 2009 році нагороджена Дипломом за участь в змаганнях в Польщі, бронзовий призер Чемпіонатів світу 2011 року в Італії та 2015 року в Тайвані, срібний призер Дефлімпійських ігор 2013 року в Болгарії, володар кубків «Кращий гравець» Чемпіонатів світу 2011 та 2015 років. За період роботи в Укрцентр «Інваспорт» позивач перенесла ряд тяжких травм за період з 23.10.2013 року по 26.03.2014 року, що підтверджується медичними довідками та виписками із історії хвороб в кількості 5 шт. Відповідачем надіслано заяву про застосування строків позовної давності, в якому зазначено, що з позовної заяви вбачається, що на думку Позивачки поважними причинами пропуску нею строку для подачі позову до суду є те, що наказ № 180-е Укрцентру «Інваспорт» про звільнення був написаний українською мовою, яку вона погано розуміє. Дата видання наказу нібито була закрита листочком бумаги. Наказ про звільнення вона підписала, так як вважала, що підписала наказ про накладення на неї покарання про невиплату заробітної плати за два місяці 2017 року, про що її попереджала тренер у грудні 2016 року. Сам наказ вона не читала, а сфотографувала його фотоапаратом, щоб дома прочитати. Коли ж розпечатала раніше сфотографоване фото наказу, то воно виявилось неякісним, тому текст прочитати не змогла. Крім того, поважність пропуску строку для звернення до суду Позивачка обґрунтовує тим, що їй не було повернута трудова книжка та хворобу сина. Відповідач вважає неповажними та необґрунтованими причини пропуску Позивачкою строку для подачі позову до суду, а сам позов необгрунтованим у зв'язку із наступним. Відповідачем зазначено, що Укрцентр «Інваспорт» надав до Харківського регіонального центру «Інваспорт» лист від 10.11.2016 № 1158 з проханням довести до відома, під особистий підпис, спортсменам та тренерам національних штатних збірних команд України з видів спорту інвалідів повідомлення про закінчення терміну дії контракту 31 грудня 2016 року (додаток від 10.11.2016 до листа від 10.11.2016 № 1158). 19 грудня 2016 року Укрцентр «Інваспорт» зворотно отримав від Харківського регіонального центру «Інваспорт» повідомлення про закінчення терміну дії контракту 31 грудня 2016 року з підписами спортсменів-інструкторів та тренерського складу, в тому числі з особистим підписом [PERSON]/Позивачки. 19 грудня 2016 року Укрцентром «Інваспорт» прийнято наказ № 180-е про звільнення спортсмена-інструктора штатної збірної команди України з баскетболу серед спортсменів - інвалідів з вадами слуху [PERSON], 31 грудня 2016 року у зв'язку з закінченням терміну дії контракту (п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України). З даним наказом Позивачка була особисто ознайомлена 10 січня 2017 року про що свідчить її підпис на ньому. Крім того, дана обставина не заперечується самою Позивачкою. 20 грудня 2016 року Укрцентр «Інваспорт» надіслав листом з повідомленням на адресу [PERSON]/Позивачки листа від 19.12.2016 № 1335 з проханням отримати трудову книжку за адресою: 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 42, каб. № 914. Даний лист не було вручено Позивачці та повернуто Відповідачу за закінченням терміну зберігання. Отже, як стверджує відповідач, Укрцентр «Інваспорт» завчасно повідомив [PERSON] про закінчення терміну дії контракту 31 грудня 2016 року, вжив заходи для вчасного отримання Позивачкою трудової книжки та 10 січня 2017 року забезпечив її ознайомлення з наказом про звільнення № 180-е. Ураховуючи викладене початок перебігу місячного строку звернення до суду в цьому разі для Позивачки повинен починатися з дня її ознайомлення з наказом про звільнення № 180-е. Отже, звільнення [PERSON] з роботи проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки позивачка була прийнята на роботу та звільнена з роботи в строки передбачені трудовим контрактом та додатковою угодою до цього , а тому порушення вимог ст. 184 КЗпП України і ЦК України відсутнє, оскільки позивачка звільнена з роботи не за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, а за укладеною угодою сторін. Крім того, до Укрцентру «Інваспорт»/Відповідача протягом строку дії контракту з [PERSON] не надходило від останньої жодних заяв, копії свідоцтва про народження дитини або іншого документа, який би підтверджував наявність в неї дитини віком до трьох років. Дана обставина стала відома Відповідачу після відкриття провадження даній справі. Щодо твердження Позивачки про те, що вона з кінця грудня по 20 лютого 2017 року продовжувала виконувати умови контракту, а саме продовжувала тренування та приймала учать у Чемпіонаті Україні по баскетболу серед жінок (вища ліга), відповідачем зазначено, що згідно п. 1 контракту з працівником від 30 грудня 2010 року предметом цього контракту є трудові відносини спортсмена-інструктора і Укрцентру, пов'язані з підготовкою спортсмени інструктора до успішних виступів на Параолімпійських і дефлімпійських іграх, чемпіонатах світу та Європи, інших офіційних змаганнях, передбачених планом підготовки збірних команд України. З моменту звільнення (з 31 грудня 2016 року) будь-які трудові відносини Відповідача з Позивачкою були припинені, остання не приймала участь у жодних змаганнях в якості спортсмена штатної команди національних збірних команд України. Тренування Позивачки та особиста її участь у Чемпіонатах України не є виконанням умов контракту з працівником від 30 грудня 2010 року, оскільки не підпадає під дію п. 1 даного контракту, відтак в даному випадку посилання Позивачки на п. 2 ст. 36 КЗпП України як на підставу того, що строк контракту не закінчився оскільки трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення є безпідставним. Крім того, відповідачем зазначено, що загальна кількість спортсменів, які входять до складу національної збірної команди України з видів спорту інвалідів станом на 2017 рік становить 2123 особи, з числа яких, станом на 22 червня 2017 рік до штатної збірної команди України з видів спорту інвалідів включено 525 спортсмени з якими Укрцентром «Інваспорт» було укладено трудові договори (контракти), що підтверджується довідкою Укрцентру «Інваспорт». Також представником відповідача зазначено, що за змістом статті 37 Закону України «Про фізичну культуру і спорт» національні збірні команди з визнаних в Україні видів спорту інвалідів комплектує та затверджує їхній склад центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері фізичної культури та спорту (ч. 1, 4 ст. 37 Закону), а штатну команду національних збірних команд України з видів спорту інвалідів - Український центр з фізичної культури і спорту інвалідів(ч. 6 ст. 37 Закону) та трудові договори (контракти) укладаються із спортсменами штатних команд національних збірних команд України(ч. 7 ст. 37 Закону). На підставі названих норм Закону, відповідач вважає, що наявність Позивача в складі національних збірних команд України, затвердженого наказом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері фізичної культури та спорту - Мінмолодьспорту від 30.12.2016 № 4750 «Про затвердження складу національних збірних команд України з видів спорту інвалідів на 2017 рік» не є підставою для укладення між нею та Відповідачем трудового договору (контракту) як із спортсменом штатної команди національних збірних команд України або підтвердженням наявності трудових відносин з Відповідачем, а тренування та особиста участь Позивачки у чемпіонатах України у складі команди Харківського регіонального центру з фізичної культури і спорту інвалідів "Інваспорт", в розумінні норм ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України не є належним доказом наявності трудових відносин з Відповідачем. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, представник відповідача проти позову заперечував. Допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили про те, що [PERSON] працювала на посаді спортсмена-інструктора штатної збірної команди України з баскетболу серед спортсменів-інвалідів з вадами слуху (ІІІ група), грала у складі баскетбольної команди «Інваспорт». Про звільнення із посади не знала до часу отримання листа Укрцентру «Інваспорт» від 03.03.2017 року, тому у лютому 2017 року продовжувала тренування у складі команди та грала у турнірних іграх. Також [PERSON] пояснила про те, що на її думку, позивач звільнений незаконно. Вперше про звільнення [PERSON] дізналась 2 лютого 2017 року зі слів колишнього гравця команди, у зв'язку із чим свідок звернулась до головного тренера команди, яка на той момент також не знала про таке. Свідок [PERSON] під присягою свідка пояснила про те, що вона працює на посаді головного тренера з кадрового забезпечення команд Інваспорту, пояснила про те, що контракт із [PERSON] було укладено у 2011 році терміном на один рік та в подальшому продовжували його дію на такий же термін. У 2016 році керівництвом було прийнято рішення не продовжувати контракт, підготовлено наказ про звільнення у зв'язку із закінченням дії контракту. Після виготовлення наказу було надіслано повідомлення про вивільнення за основним місцем роботи, яке має бути передано тренеру та спортсмену особисто. [PERSON] була повідомлена про звільнення у листопаді 2016 року, як і решта вивільнених спортсменів. Контракти були продовжені не з усіма спортсменами. Щодо народження дитини свідок обізнана не була та нею не було виготовлено наказ про надання позивачу відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у зв'язку із неподанням відповідної заяви та копії свідоцтва про народження дитини. Ухвалою від 29.06.2017 року за клопотанням представника позивача у відповідача витребувано дані про середню заробітну плату спортсмена-інструктора штатної збірної команди України з баскетболу серед спортсменів-інвалідів з вадами слуху (3 група), з 4-годининм робочим днем за період з 01.01.2017 по дату винесення ухвали. Довідкою від 11.08.2017 за вихідним № 997 суд повідомлено, що у погодинному розмірі середня заробітна плата за вказаною посадою у погодинному розмірі складає 283,32 гривні, у помісячному - 5713,53 грн. Вислухавши пояснення сторін та свідків, а також дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 30.12.2010 між Українським центром з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» (далі Укрцентр «Інваспорт») та мною, [PERSON], як спортсменом-інструктором, був укладений трудовий Контракт (строковий трудовий договір), предметом якого є трудові відносини спортсмена- інструктора і Укрцентра «Інваспорт», пов'язані з підготовкою спортсмена-інструктора до виступів на офіційних спортивних змаганнях, що передбачені Єдиним календарним планом фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів України на відповідний рік (п. 1.2 Контракту) (а.с. 65-68 том 1). Кожного року цей Контракт продовжувався Додатковою угодою строком на один рік. Остання Додаткова угода до Контракту укладалась в кінці 2015 року і строк дії Контракту продовжувався до кінця грудня 2016 року (а.с. 69-74). Позивач ознайомлена під особистий підпис із повідомленням, додаток до листа від 10 листопада 2016 року за № 1158 про закінчення терміну дії контракту 31 грудня 2016 року разом із 41 спортсменом та 6 особами тренерського складу (а.с. 80-81). 19 грудня 2016 року за вихідним номером 1335 на адресу позивача надіслано повідомлення про звільнення із проханням отримати трудову книгу (а.с.82). 10.01.2017 року позивач під підпис ознайомлена із наказом № 180-е від 19.12.2016 року про її звільнення з посади спортсмена-інструктора штатної збірної команди України з баскетболу серед спортсменів-інвалідів із вадами слуху (ІІІ гр.), працює з 4-годинним робочим днем, 31 грудня 2016 року у зв'язку із закінченням терміну дії контракту (п.2 ст.36 КЗпП України). Цим же наказом вирішено питання щодо виплати [PERSON] невикористаної щорічної відпустки тривалістю 26 календарних днів за період роботи з 01 січня по 31 грудня 2016 року (а.с. 78). Факт підпису про ознайомлення із наказом позивач не заперечує, зазначає про те, що через погане розуміння української мови не зрозуміла його суть та через погану якість фотознімку, який [PERSON] зробила на свій телефон, не змогла його перечитати вдома. Крім того, позивач зазначає, що вона до 20 лютого 2017 року продовжувала тренування та грала у змаганнях за баскетбольну команду Інваспорт, оскільки не знала про її звільнення. Строк звернення до суду із позовом вважає розпочатим і моменту отримання відповіді на запит, направлений на ім'я Уповноваженого Президента України з прав людей з інвалідністю [PERSON] з заявою, в якій просила поновити її порушені права та поновити її на роботі або працевлаштувати, який отримала 16.03.2017 року. У названому листі позивача повідомлено про її звільнення з 31.12.2016 року. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивач із наказом про звільнення була ознайомлена, як зазначено вище, 10.01.2017 року, а тому за правилами, визначеними статтями 261 та 253 ЦК України, розпочато 11 січня 2017 року та закінчено 11 лютого 2017 року. Відповідно до положень частини першої статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Процесуальний Закон не дає визначення терміну «поважні причини». Між тим в Рішенні Верховного суду України від 13.09.2006 року по справі № 6-26370кс04 (№ в ЄДРСРУ 135558) вказане наступне: «Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред'явлення позову стає неможливим або утрудненим». Також в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року судом роз'яснено, що Встановлені статтями 228, 223 КЗпП ( 322-08 ) строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний строк попущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у позові також згідно ч.4 ст.267 ЦК України. Суд погоджується із твердженням відповідача стосовно того, що амбулаторне лікування дитини позивача у період з 6 по 17 лютого 2018 року та незнання або погане розуміння державної мови, неякісний фотознімок наказу не можуть бути визнані судом поважними причинами пропуску строку, визначено ст. 233 ЦПК України, на 51 день. Також суд звертає увагу на той факт, що звернення позивача до Уповноваженого Президента України з прав людини з інвалідністю мало місце 13.02.2017 року, тобто під час хвороби її сина, але після формального спливу оскарження звільнення. Суд, за правилами, визначеними ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доводи позивача про участь у іграх команди в січні-лютому як підставу для поновлення строку позовної давності суд відкидає через їх неспроможність. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення [PERSON] строку оскарження наказу про звільнення, із яким позивач ознайомлена 10 січня 2018 року, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Решта позовних вимог, зокрема про визнання незаконним та скасування наказ Українського центру з фізичної культури та спорту інвалідів «Інваспорт» від 19 грудня 2016 року за № 180-е «Про звільнення [PERSON]» з 31 грудня 2016 року з посади спортсмена-інструктора штатної збірної команди України з баскетболу серед спортсменів - інвалідів з вадами слуху (III гр.), у зв'язку з закінченням терміну дії Контракту (п. 2 ст. 36 КЗпП України), поновлення в Українському центрі з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» з 01.01.2017 року [PERSON], [INFO], на посаді спортсмена-інструктора штатної збірної команди України з баскетболу серед спортсменів- інвалідів з вадами слуху (III гр.), з 4-х годинним робочим днем, а також стягнення з Українського центру з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» на користь [PERSON], [INFO], середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, за період з 01.01.2017 року по дату поновлення на роботі - є похідними, а тому задоволенню не підлягають у зв'язку із відмовою у поновленні строку оскарження наказу про звільнення. Позивач звільнена від сплати судового збору, а тому судові витрати суд відносить на рахунок держави. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed