Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

В листопаді 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 23.04.2008 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір кредитний договір №82304, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 99 000 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00% річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 22.04.2028 року. Виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором забезпечено іпотекою за Іпотечним договором від 23.04.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Новицькою О.В., в рестрі за № 991 предметом якого нерухоме майно, а саме: майнові права на земельну ділянку площею 0, 2430 га зі всіма при належностями в т. ч об'єктами як завершеного, так і незавершеного будівництва, що розташовані на ній та об'єктами, які будуть зведені в майбутньому, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарський будівель та споруд, кадастровий номер -[NUMBER], що знаходить за адресою: [ADDRESS], б/н. Позивач зазначає, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту утворилася заборгованість, яка станом на 20.11. 2017 року не погашена та становить 175 055, 52 грн., з яких 99 000, 00 грн. - заборгованість за основним боргом; 76 055, 52 заборгованість по відсотках за користування кредитом. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12.10.2011 року у справі № 2п-5129/11 з позичальника на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 168 667, 56 грн. Вказане рішення набуло законної сили 24.10.2011 року. Однак станом на 20.11. 2017 року заборгованість по кредиту не погашена. Позивач вказує на те, що стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання. На підставі викладеного позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за Кредитним договором № 82304 від 23 квітня 2008 року перед публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (м. Ужгород, вул. Корзо, 15, р/р № 37392000000105 в AT «Ощадбанк», МФО 312356, Код 09312190), що станом на 20.11.2017 становить - 175 055,52 грн., з яких: 99 000,00 гривень - заборгованість за основним боргом; 76 055,52 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом, звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором, посвідченим 23 квітня 2008 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Новицькою О.В., в реєстрі за №991, а саме: земельну ділянку, площею 0,2430 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер - [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], б/н, та належить [PERSON] на підставі Договору купівлі - продажу земельної ділянки, посвідченого 23.04.2008 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Новицькою О.В., в реєстрі за № 987, шляхом продажу публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» вказаного предмету іпотеки з укладенням від власного імені договору купівлі- продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною, що буде визначена незалежним експертом - суб'єктом оціночної діяльності на стадії її продажу, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з наданням права Іпотекодержателю проведення реєстрації права власності предмету іпотеки за Іпотекодавцем - [PERSON] у встановленому законом порядку, отримання витягу з Державного реєстру прав власності, отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, виготовлення технічної документації по земельній ділянці, присвоєння кадастрового номеру, звернення/отримання у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування необхідних документів та вчинення інших передбачених нормативно- правовими актами дій, пов'язаних продажем предмету іпотеки. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоч був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив, жодних заяв про відкладення судового розгляду, відзиву на позов на адресу суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, встановив наступні обставини. 23.04.2008 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір №82304, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 99 000 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00% річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 22.04.2028 року. За умовами укладеного кредитного договору позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за кредитом і виконати всі інші зобов'язання, які визначені у цьому договорі. Виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором забезпечено іпотекою за Іпотечним договором від 23.04.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Новицькою О.В., в рестрі за № 991 предметом якого нерухоме майно, а саме: майнові права на земельну ділянку площею 0, 2430 га зі всіма при належностями в т. ч об'єктами як завершеного, так і незавершеного будівництва, що розташовані на ній та об'єктами, які будуть зведені в майбутньому, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарський будівель та споруд, кадастровий номер -[NUMBER], що знаходить за адресою: [ADDRESS], б/н. Пунктом 4.2.3 кредитного договору передбачено, що при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на 2 місяці, а також в інших випадках передбачених цим договором, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. З матеріалів справи слідує, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12.10.2011 року у справі № 2п-5129/11 з позичальника на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 168 667, 56 грн. Вказане рішення набуло законної сили 24.10.2011 року. Позивач вказує на те, що станом на 20.11. 2017 року заборгованість по кредиту не погашена, тому стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання. Відтак, з матеріалів даної цивільної справи слідує, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту утворилася заборгованість, яка станом на 20.11. 2017 року не погашена та становить 175 055, 52 грн., з яких 99 000, 00 грн. - заборгованість за основним боргом; 76 055, 52 заборгованість по відсотках за користування кредитом. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 572 ЦК передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України "Про іпотеку" правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Крім того, суд, розглядаючи даний спір, вважає за обов'язкове врахувати правові висновки Верховного Суду України. Так, правова позиція Верховного Суду України, що висловлена ним 28 вересня 2016 року в своїй постанові в справі N 6-1243цс16, вказує, що відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Верховний Суд України в узагальненні роз'яснив, що положення Закону України "Про іпотеку"є оціночним, у зв'язку із чим підлягає детальному мотивуванню в рішенні суду. У такому разі суд повинен дійти висновку про те, чи підпадає спірна ситуація, яка ним розглядається, під зміст цього оціночного поняття та чи не суперечить його застосування загальному змісту й призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини. При цьому повинна бути врахована й співмірність заборгованості з вартістю іпотечного майна. Аналогічна позиція міститься і в п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України N 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". Зі змісту іпотечного договору від 23.04.2008 року вбачається, що п. 1.3. сторони домовились, що для цілей цього Договору вартість Предмета іпотеки становить 132 632, 94 гривень. З огляду на зазначене, суд вважає доведеним те, що позовні вимоги співмірні із залишком боргу, який станом на 20.11. 2017 року становить 175 055, 52 грн. Іпотека є способом задоволення забезпечених нею вимог іпотекодержателя (отримання виконання) за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання. Тому задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості із позичальника не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. За таких обставин наявність двох судових рішень - про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок її погашення не свідчить про подвійність стягнення із боржника. Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. У відповідності до положень ст.ст. 10, 12, 81, ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Таким чином, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи наведене, на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на зібраних у справі і досліджених судом письмових доказах, узгоджуються із чинним законодавством України, тобто позивач довів позовні вимоги, натомість відповідач в судове засідання не з'явився, відзиву на позов та доказів на спростування позовних вимог не надав, тому суд приходить до переконання про наявність достатніх правових і фактичних підстав для задоволення даного позову. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі, який сплачений позивачем при зверненні до суду, слід стягнути на користь позивача з відповідача, оскільки судом задоволено позовні вимоги.

Outcome: approved