Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], яку народила в місцях позбавлення волі, батько записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Навесні 2016 року [PERSON] повернулася з місць позбавлення волі після умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного вироком Лебединського районного суду від 22.08.2014 року покарання по ч.1 ст.186 КК України. З 20.04.2016 року остання перебуває під соціальним супроводом Лебединського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. З повідомлень фахівця із соціальної роботи, вбачається, що [PERSON] з вересня 2016 року почала вести аморальний спосіб життя, зловживала спиртними напоями, проявляла агресію, вчиняла сварки в присутності дітей, перебувала в компаніях з малолітньою дитиною, де розпивали спиртні напої. 13.01.2017 року, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, [PERSON] вчинила сварку в Лебединській центральній районній лікарні, коли її разом з малолітньою донькою привезла швидка допомога. 07.02.2017 року, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, вона нанесла ножове поранення співмешканцю [PERSON] Крім того, 08.02.2017 року залишила малолітню доньку [PERSON] на свою знайому [PERSON], а сама зникла на три дні. 11.02.2017 року під час обстеження умов проживання [PERSON] встановлено, що продукти харчування відсутні, дров для опалення житла обмаль, а [PERSON], співмешканець останньої, не в змозі здійснювати догляд за дитиною за станом свого здоров'я внаслідок ножового поранення, тому малолітня [PERSON] фактично залишилась без батьківського піклування. В зв'язку з цим, рішенням виконкому Боровеньківської сільради малолітню [PERSON] вилучено із сім'ї, у зв'язку із загрозою життю дитини, та поміщено до дитячого відділення комунальної установи Лебединської центральної районної лікарні. У зв'язку з вищевикладеним, представник позивача просить винести рішення, яким відібрати малолітню [PERSON], [INFO], у матері [PERSON], без позбавлення її батьківських прав та стягувати з неї аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі ? частини з усіх видів її доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, перераховуючи кошти на особовий рахунок дитини, відкритий в Ощадному банку України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що після розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Лебединській районній державній адміністрації від 16.02.2017 року питання про стан виховання та утримання дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в сім'ї [PERSON] та [PERSON], на якій було прийняте рішення про зобов'язання служби у справах дітей РДА підготувати та подати на розгляд суду позовну заяву про відібрання малолітньої [PERSON] у матері - [PERSON] без позбавлення батьківських прав, остання змінила свою поведінку та відношення до виховання дітей: вона пройшла курс лікування від алкогольної залежності, працевлаштувалась на роботу у фермерському господарстві «Хвостенко», де працює дояркою та добросовісно відноситься до виконання своїх обов'язків, покинула співмешканця [PERSON], який негативно впливає на її поведінку, та проживає в окремому будинку, де створила належні умови для проживання, одночасно проводить ремонтні роботи в помешканні по [ADDRESS], куди має намір перейти проживати разом з дітьми. Але, на думку представника позивача, двохмісячного терміну, з якого настали позитивні зміни в поведінці відповідачки, недостатньо для вирішення питання повернення їй малолітньої [PERSON], тому на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачка позов не визнала та пояснила, що викладені в позовній заяві факти неналежного її відношення до виховання [PERSON] дійсно мали місце внаслідок зловживання нею спиртних напоїв, але після засідання комісії РДА вона зробила належні висновки та намагається своєю поведінкою довести, що здатна виховувати дітей, просить надати їй останній шанс і не відбирати у неї її малолітню доньку. На даний час вона вже двічі їздила на кодування від алкогольної залежності за свій кошт, працює дояркою у місцевому фермерському господарстві, змінила місце свого проживання: покинула будинок, де проживала з співмешканцем [PERSON], який здійснював на неї негативний вплив, і проживає окремо, де привела господарство до належного стану, алкогольні напої не вживає, проводить ремонт в будинку по [ADDRESS], який купила їй її тітка для можливості проживання разом з дітьми. Старших дітей, які з 01.09.2015 року навчаються в Штепівській спеціальній загальноосвітній школі-інтернат, постійно відвідує та забирає їх до себе на вихідні та в період шкільних канікул, піклується про них, за період з лютого 2017 року чотири рази відвідувала свою доньку [PERSON], яка знаходиться в дитячому будинку в м. Суми, забезпечувала її всім необхідним. Допитана як свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона, як директор районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, особисто займалась і на даний час займається супроводом сім'ї [PERSON], як такої, що опинилась в складних життєвих обставинах. Супровід почався з 20.04.2016 року, коли [PERSON] повернулась з місць позбавлення волі разом з народженою там донькою [PERSON], [INFO], та продовжувала зловживання спиртним напоями зі своїм співмешканцем - [PERSON], який негативно впливає на її поведінку. Троє старших її дітей за заявами батьків направлені на навчання в Розбишівську спеціальну загальноосвітню школу-інтернат, а зараз навчаються в Штепівській спеціальній школі-інтернат, а найменша [PERSON] проживала з нею. При неодноразових відвідуваннях сім'ї [PERSON] було встановлено, що в будинку створені належні умови для виховання дітей, але в періоди її пияцтва, вона залишає [PERSON] без уваги. Так, 08.02.2017 року вона покинула дитину на свою знайому - [PERSON], а сама зникла в невідомому напрямку, додому повернулась лиш через 3 дні. За цей час дитина була без належного нагляду, тому була доставлена спочатку в дитяче відділення Лебединської ЦРЛ, а 21.02.2017 року - направлена до Сумського спеціального обласного будинку дитини, де перебуває і на цей час. На останньому засіданні комісії з питань захисту прав дитини, де розглядалось питання про стан виховання та утримання малолітніх дітей у сім'ї [PERSON], остання розкаювалась, просила надати їй час для виправлення своєї поведінки та не відбирати у неї дитину. З того часу вона була під особливою увагою зі сторони спеціалістів соціального центру. За цей період вона ( свідок) разом з [PERSON] двічі їздила на кодування від алкогольної залежності останньої, відповідачка різко змінила свою поведінку на краще: працевлаштувалась дояркою в місцеве фермерське господарство, припинила вживання спиртних напоїв, знайшла собі окреме житло, яке привела в належний стан, чотири чи п'ять разів разом з нею відвідувала [PERSON] в будинку дитини, забезпечувала її всім необхідним, часто відвідує своїх старших дітей та забирає їх на канікули чи вихідні. Діти з задоволенням приїздять до неї, вони завжди доглянуті та забезпечені всім необхідним, люблять свою матір. На її думку, зараз недоцільно забирати у відповідачки дитину, а дати їй можливість виховувати її в сім'ї. Зі своєї сторони соціальні служби в справах дітей продовжуватимуть пильно стежити за її поведінкою та способом життя. Свідок [PERSON] - секретар Боровеньківської сільської ради Лебединського району Сумської області, пояснила, що в лютому місяці 2017 року був факт, коли [PERSON] залишила свою дитину - [PERSON] - на свою знайому - [PERSON], а сама зникла на 3 доби, тому було проведено засідання сільвиконкому, який одноголосно прийняв рішення про вилучення дитини та направлення її в дитяче відділення Лебединської ЦРЛ, оскільки [PERSON] зловживала спиртними напоями та не створювала належних умов для виховання малолітньої дитини. Останні два місяці відповідачка змінила свій спосіб життя, почала лікування від алкогольної залежності, перейшла жити в окремий будинок від свого співмешканця, який дуже негативно на неї впливав, а вона його боялась, створила затишок в помешканні, працевлаштувалась. Вона досить часто забирає своїх старших дітей зі школи-інтернату, де за її заявою вони навчаються, та піклується про них, забезпечує їх всім необхідним, діти задоволені нею. На даний час за допомогою своєї тітки вона проводить ремонт в будинку по [ADDRESS], де збирається жити разом з дітьми. Свідок [PERSON] - тітка відповідачки - пояснила, що відповідачка після повернення з місць позбавлення волі деякий час зловживала спиртними напоями разом зі своїм співмешканцем, який є батьком її дітей. Але вона ( свідок) намагається все зробити для нормалізації її життя. Для цього вона разом з директором районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді двічі возила [PERSON] на лікування від алкогольної залежності, внаслідок чого остання зовсім не вживає спиртних напоїв. Допомагає племінниці в проведенні ремонту будинку, який купила для неї. Вона дуже любить своїх дітей, а вони люблять її. Старші діти досить часто приїжджають до матері на вихідні чи канікули, а меншу доньку вона протягом двох місяців 4 чи 5 разів відвідувала в будинку дитину, піклується про неї, забезпечує всім необхідним. Коли [PERSON] не перебувала в стані «запою», вона належним чином піклувалась про своїх дітей, а на даний час вона покинула свого співмешканця, який сам зловживав спиртними напоями та спонукав відповідачку до пияцтва, закодувалась від алкогольної залежності і зовсім не вживає спиртного протягом останніх двох місяців, працевлаштована, тому є всі підстави повірити [PERSON] у можливість виправлення та повернути їй малолітню [PERSON]. З листа начальника служби у справах дітей Лебединської районної державної адміністрації «Про проведену соціальну роботу з сім'єю, яка перебуває в складних життєвих обставинах, [PERSON] та [PERSON]» від 15.12.2016 року (а.с.9) вбачається, що дана сім'я неодноразово запрошувалася на засідання комісії при Лебединській районній державній адміністрації, де розглядалися питання з питань координації між суб'єктами із соціальної роботи із сім'ями, які перебувають у складних життєвих обставинах. Після проведення соціальної роботи з родиною складні життєві обставини вдалося мінімізувати. Батьки не вживають алкоголь та створюють належні умови для виховання дітей і їх розвитку. Також вчасно реагують на рекомендації соціальних суб'єктів, які працюють із родиною. Було надано гуманітарну допомогу Лебединським центром соціальних служб для сімї , дітей та молоді. Фахівцем із соціальної роботи було проведено сприяння в оформленні субсидії на електроенергію та дрова. За останній час родина має позитивний розвиток у вирішенні складних життєвих обставинах, які склалися у родині, але самостійно функціонувати ще не взмозі, тому потребує в подальшому контролю та допомоги з боку соціальних служб, які опікуються проблемами сімей, дітей. З листа Лебединського районного центру соціальних служб для сім'ї , дітей та молоді інформує, про проведену соціальну роботу з родиною [PERSON] від 15.02.2017 року (а.с.12,13) вбачається, що на початковому етапі здійсненя соціального супроводу [PERSON] позитивно налаштована на співпрацю і прикладала зусилля для реалізації пунктів плану: швидко адаптувалась у суспільному житті сільської громади після повернення з місць позбавлення волі, утримувала невелике підсобне гоаодарство, проведа косметичний ремонт у будинку, значну увагу приділяла забезпеченню умов проживання та виховання дітей, уникала від пропозиції співмешканця та його друзів щодо розпиття разом спиртних напоїву їхньому будинку. Крім того, 15.09.2016 року відбулося засідання районної комісії з питань координації дій між суб'єктами соціальної роботи із сім'ями, які перебувають в складних життєвих обставинах, розглядали ситуацію, яка склалася в сім'ї [PERSON], яка опинилася в складних життєвих обставинах. 30.09.2016 року відбулося засідання громадської інспекції у справах неповнолітніх при виконкомі Боровеньківської сільської ради (а.с.17) на якому розлядалася поведінка поводження в громадських місцях [PERSON] та неналежне виконання батьківських обов'язків в її сім'ї. 19.10.2016 року на засіданні комісії з питань координації дій між суб'єктами соціальної роботи із сім'ями, які перебувають в складних життєвих обставинах , було рекомендовано [PERSON] та її співмешканцю [PERSON] в 2-х тижневий термін звернутися до лікаря нарколога за консультацією з метою лікування залежності від алкоголю та забезпечити належний догляд за дітьми та умовами проживання. Дане питання також розглядалося 18.01.2017 року , що стверджується витягом з протоколу № 1 (а.с.21). На комісії з питань захисту прав дитини , протокол № 11 від 08.11.2016 року (а.с.19) вирішили продовжити здійснення соціального супроводу сім'ї [PERSON] та [PERSON], з метою подоланнями ними складних життєвих обставин та лікування від алкогольної залежності. З протоколу № 2 комісії з питань захисту прав дитини від 16.02.2017 року (а.с.22-24) вбачається, що вирішили: [PERSON] співпрацювати із районним центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, службою у справах дітей райдержадміністрації, виконувати надані рекомендації, пройти лікування від алкогольної залежності. Лебединському районному центру соціальних служб продовжувати здійснення соціального супроводу сім'ї [PERSON], вжиття заходів щодо її лікування від алкогольної залежності. З актів обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] та [PERSON] від 12.04.2016 року, 01.11.2016 року, 23.01.2017 року(а.с.27,28,29) вбачається, що на момент обстеження в будинку було прибрано, чисто, стіни та стеля побілені, місцями поклеяні шпалери, підлога застелена доріжками, кімнати мебльовані старими меблями, але вони доглянуті і перебувають в задовільному стані. Продуктами харчування сім'я забезпечена. Ропорядженням голови Лебединської районної державної адміністрації від 21.02.2017 року (а.с.40) затверджено висновок органу опіки та піклування Лебединської районної державної адміністрації Сумської області про доцільність відібрання у [PERSON] без позбавлення її батьківських прав малолітньої дитини [PERSON]. З довідки ФГ Хвостенко в с. Боровенька від 05.04.2017 року вбачається, що [PERSON] дійсно працює в ФГ Хвостенко на посаді доярки. Вислухавши сторони, свідків та вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного: Даний спір між сторонами виник з сімейних правовідносин, які регулюються ст. ст.150, 164, 170 СК україни. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON], 1988 року народження, є матір'ю чотирьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Троє старших дітей навчаються в Штепівській спеціальній школі-інтернат Лебединського району Сумської області, на період канікул мати забирає їх до себе, де створює їм належні умови, забезпечує всім необхідним. Найменша дитина - [PERSON], [INFO], до 11.02.2017 року проживала в сім'ї батьків: [PERSON] та [PERSON], хоч останній не записаний її батьком. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON] та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00017660362 від 14.02.2017 року (а.с.6,7, 39), відомості про батька зазначені за вказівкою матері, відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Із-за зловживання відповідачкою та її співмешканцем до недавнього часу - [PERSON] - спиртними напоями, сім'я опинилась в скрутних життєвих обставинах, оскільки батьки дітей не приділяли належної уваги вихованню своїх неповнолітніх дітей. З 20.04.2016 року [PERSON] та [PERSON] перебувають під соціальним супроводом Лебединського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, що стверджується витягом з протоколу № 9 засідання районної комісії з питань координації дій між суб'єктами соціальної роботи із сім'ями, які перебувають вскладних життєвих обставинах від 20.04.2016 року (а.с.15). На початковому етапі відповідачка була позитивно налаштована на співпрацю і прикладала зусилля для реалізації пунктів плану соціального супроводу, намагалась створювати затишок в сім'ї, де виховувалась найменша донька - [PERSON], але продовжуючи зловживати спиртними напоями, знову забувала про дитину, кошти, які отримувала на її утримання, як соціальну допомогу, пропивала. Питання етапу виховання та утримання дітей в сім'ї [PERSON] та [PERSON] неодноразово розглядалося на засіданнях громадської інспекції у справах неповнолітніх при виконкомі Боровеньківської сільської ради, службі в справах дітей, комісії з питань захисту прав дитини, районній комісії з питань координації дій між суб'єктами соціальної роботи із сім'ями, які перебувають вскладних життєвих обставинах. 08.02.2017 року відповідачка залишила малолітню доньку [PERSON] на свою знайому - [PERSON], а сама зникла на три доби. 11.02.2017 року під час обстеження умов проживання сім'ї було встановлено, що в будинку [PERSON] відсутні продути харчування, дров для опалення житла обмаль, а [PERSON] не взмозі здійснювати догляд за дитиною, через стан свого здоров'я (ножове поранення, спричинене [PERSON].), тому малолітня [PERSON] залишилася без батьківського піклуванням. Враховуючи дані обставини, малолітню [PERSON], згідно з рішенням виконкому Боровеньківської сільської ради від 11.02.2017 року № 10 вилучено із сім'ї у зв'язку із загрозою її життю та здоров'ю (а.с.26). Дитина була поміщена до дитячого відділення КУ Лебединської ЦРЛ ім. лікаря К.О. Зільберника, а з 21.02.2017 року за розпорядженням голови Лебединської райдержадміністрації від 17.02.2017 року № 64-ОД «Про направлення до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини [PERSON] на повне державне утримання», направлена до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини, де перебуває до цього часу до подальшого вирішення її долі. 16.02.2017 року на засіданні районної комісії з питань охорони прав дітей Лебединської РДА було прийняте рішення про звернення до суду для вирішення питання про відібрання дитини у [PERSON] без позбавлення батьківських прав. З того часу поведінка відповідачки різко змінилась на краще: вона почала проходити курс лікування від алкогольної залежності, припинила вживання спиртного, змінила місце проживання: проживає окремо від співмешканця, створила належні побутові умови, з участю тітки - [PERSON] - проводить ремонтні роботи в будинку, купленому для неї та її дітей, [ADDRESS], працевлаштувалась на роботу в місцеве фермерське господарство «Хворостенко», періодично відвідує найменшу дитину - [PERSON]- в будинку дитини, опікується нею, а також старшими дітьми, які її відвідують у вільний від навчання час. Вказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Як слідує з інформації, наданої Штепівською загальноосвітньою школою - інтернат від 14.02.2017 року № 68, [PERSON] відвідує дітей, інколи забирає на вихідні та канікули, по мірі можливості надає кошти на особисті потреби та купує речі особистого вжитку, дітей після вихідних привозить чистими та охайними. До закладу [PERSON] приїздить в тверезому стані, веде себе спокійно, відвідує заходи за участю дітей. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Малолітні діти є особливою категорією населення, яка характеризується соціальною вразливістю та неспроможністю внаслідок власного віку звернутися до суду з метою реалізації процесуального права. Стаття 152 СК України визначає, що дитина має гарантоване право на належне батьківське виховання. Тобто, ніякі обставини, які складаються у батьків, не можуть вважатися такими, що беззаперечно звільняють чи унеможливлюють виконання ними батьківських обов'язків з виховання, догляду та утримання дітей. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. У п. 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права. Слід зауважити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року, зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (рішення Європейського Суду у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86). У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини, держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків суду належить з'ясувати чи зазнавала дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждала вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. За змістом п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відповідно до п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, підставою для позбавлення батьківських прав, а, отже, і для відібрання дітей, можуть бути: ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоке доводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Судом в цій справі не встановлено жодної із підстав, визначених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України. Представник позивача наданими суду доказами та своїми поясненнями у судовому засіданні намагалася довести, що відповідачка свідомо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї малолітньої доньки [PERSON], в результаті чого, остання позбавлена її батьківської опіки, любові і турботи. Із зібраних позивачем та досліджених судом доказів вочевидь слідує, що [PERSON] через складні сімейні обставини, відсутність необхідних коштів, постійного місця роботи не змогли дати дітям належні умови для їх проживання та розвитку, які вимагали від них соціальні служби, але такі її дії не свідчать про відсутність у неї батьківської любові та турботи щодо своєї малолітньої доньки [PERSON], вони швидше свідчать про протиправну поведінку відповідачки в суспільстві (пиятика) та сім'ї (залишення доньки без особистого нагляду), а ніж про свідоме ухилення їх від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї дитини. Стверджувати на підставі даних доказів, що ці умови беззаперечно вказують на існування реальної небезпеки для життя, здоров'я і морального виховання дітей, неможливо. З огляду на наведені обставини, враховуючи відсутність в позовній заяві посилань на докази загрози здоров'ю, життю або психічному стану дитини під час перебування з матір'ю, позитивні зміни в житті та поведінці відповідачки, її бажання в створенні належних, здорових умов для виховання дітей, наявність постійного та дієвого супроводу цієї сім'ї зі сторони районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, служби дітей райдержадміністрації, враховуючи охоронювані Конституцією України інтереси дитини та її права на проживання, утримання і вихованні в сім'ї, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Частиною 4 ст. 170 СК України визначено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері без позбавлення прав, суд вирішує питання про стягнення з неї аліментів на дитину. Враховуючи, що суд цим рішенням не знайшов підстав для задоволення вимог позивача щодо відібрання дитини від матері, немає і підстави для стягнення з неї аліментів на утримання дитини. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави і для стягнення з відповідачки судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed