Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним рішення виконкому Старовижівської селищної ради Волинської області та скасувати свідоцтво про право власності на житло. Свій позов мотивує тим, що 14 жовтня 2007 року уклав шлюб із відповідачкою [PERSON] . З дня реєстрації шлюбу він на правах члена сім`ї та з дозволу [PERSON] вселився у квартиру [ADDRESS] . Наймачем даної квартири була відповідачка. Офіційно в цій квартирі зареєстрований з 11 червня 2012 року. В кінці 2020 року відповідачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення його права користування житлом і виселення. Із отриманих документів йому стало відомо, що [PERSON] отримала у власність зазначену квартиру без його участі та згоди на приватизацію як члена сім`ї. На час передачі квартири у власність [PERSON] перебував з нею у шлюбі та постійно проживав у цій квартирі. Вважає, що [PERSON] при оформленні документів на приватизацію житла свідомо не додала свідоцтво про одруження та не повідомила орган приватизації про те, що він постійно проживає з нею. А отже має право на приватизацію. В свою чергу виконком Старовижівської селищної ради прийняв незаконні рішення та видав свідоцтво про право власності на житло не на всіх членів сім`ї. А лише на ім`я відповідачки - [PERSON] . Вказане нерухоме майно 14 квітня 2009 року було зареєстровано на її ім`я у КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації». В результаті чого було порушено його право на приватизацію квартири. Посилається на правовий висновок Верховного суду України щодо співвідношення факту реєстрації і проживання у житлі, викладеній у постанові від 30.01.2013 року у справі № 6-12 цс12. Вважає, що відповідачкою [PERSON] була порушена процедура приватизації спірної квартири і його право на приватизацію з іншими членами сім"ї згідно статті 1, частини першої статті 5, статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Тому просить суд визнати недійсним рішення виконкому Старовижівської селищної ради про оформлення права власності на квартиру, визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру, скасувати рішення КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та поновити його права на приватизацію квартири. У відзиві на позовну заяву представник відповідачки [PERSON] - адвокат Колєснік Б.В. проти позову заперечив. Зазначив, що до спірної квартири позивач та відповідач вселилися лише в другій половині 2009 року, вже після реєстрації права власності на неї. Участь позивача [PERSON] у придбанні спірної квартири спростовує долученою копією довідки житлового кооперативу «Ранок» від 18 лютого 2021 року за №1. За змістом якої пайові внески (майнові права на житло) відповідачкою були оплачені ще станом на 01 січня 2007 року - до укладення шлюбу із позивачем. Зазначає, що згідно вимог пункту 3 частини 1 статті 57 СК України (в редакції від 24 квітня 2008 року, що діяла на момент державної реєстрації права власності на квартиру) майно, набуте дружиною чи чоловіком під час шлюбу, але за кошти, які належали їй або йому особисто є особистою приватною власністю дружини/чоловіка. Зазначає, що в даному випадку мала місце реєстрація права власності відповідно до положень глави 5 ЖК Української СРСР статті 384 ЦК України. Оскільки будинок [ADDRESS] не є об`єктом державного житлового фонду в розумінні статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». А був власністю житлового кооперативу « Ранок ». Яким після сплати відповідачкою пайових внесків було видано довідку, що і стало правовою підставою виникнення у відповідачки [PERSON] права власності на спірну квартиру. Бо право власності члена житлового кооперативу на квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало тоді його обов`язкової державної реєстрації. Заперечив щодо заявленого позивачем розрахунку судових витрат та просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Столярук В.В. позов підтримали. Просили його задовольнити. Позивач [PERSON] пояснив, що після реєстрації шлюбу із відповідачкою - 14.10.2007 року спочатку проживали у тітки відповідачки, а потім у його батьків у с.Седлище Старовижівського району Волинської області. Всі будівельні роботи по спірній квартирі він виконував сам. Комунальні платежі здійснювалися від імені відповідачки - [PERSON] . Заносив сам всі квитанції,які приходили на її ім"я. Документів на придбання ним будівельних матеріалів надати не може. Факт, що брав участь у ремонті квартири, можуть ствердити сусіди. На Новий рік (1 січня 2008 року) переїхали з [PERSON] від батьків у спірну квартиру. Була придатна для житла лише одна кімната. Використовували для обігріву електроприлади. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Колєснік Б.В. проти позову заперечили. Просили суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Відповідачка [PERSON] пояснила, що у спірну квартиру із [PERSON] вселилися приблизно у 2009 році. До цього часу спочатку проживали у її тітки у смт.Стара Вижівка. А потім проживали у свекрухи у с.Седлище. Спочатку членом кооперативу «Ранок» був її батько. Він проживав у спірній квартирі. Після його смерті вона стала членом цього кооперативу. На момент оформлення права власності у квартирі [ADDRESS] вони із позивачем не проживали через відсутність там побутових умов. Право власності на квартиру (викупила у кооперативі) оформила після сплати всіх внесків (пайових, квартплати тощо). Представник відповідача Старовижівської селищної ради - Марчук А.П. проти позову заперечив. Просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Пояснив, що позивач [PERSON] не надав суду доказів про факт спільного проживання із відповідачкою у спірній квартирі, окрім його посилань на покази свідків (матері, брата та друга). На сьогодні головою кооперативу «Ранок» є [PERSON] . Згідно наданих довідок підтверджено факт повної сплати відповідачкою пайових внесків станом на 01.01.2007 року. Це є належним доказом і стверджує факт оплати внесків до моменту оформлення [PERSON] права власності на квартиру. В категоричній формі ствердив, що в Старовижівській селищній раді будь-які органи з питань приватизації не створювались. Що виключає приватизацію спірної квартири згідно статті 1, частини 1 статті 5, статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Тому, відповідно, об`єктів приватизації, якими віднесено квартири багатоквартирних будинків, які використовувалися громадянами на умовах найму, не було. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з`явився. Надав до суду лист про розгляд справи у відсутності їхнього представника за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до наступного висновку. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності до статті 41 Конституції України кожен має право, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини 1 статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно статті 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Правовим документом, що регулює діяльність кооперативу, є статут кооперативу, відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про кооперацію». Відповідно до статті 10 Закону України «Про кооперацію» членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство. Так, відповідно до статті 11 Закону України «Про кооперацію» вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та в розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу. Згідно із статтею 15 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить: затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства. Виконавчим органом кооперативу відповідно до статті 16 Закону України «Про кооперацію» є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу. Відповідно до статті 133 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру. Згідно статті 137 ЖК Української РСР житлово-будівельні кооперативи організуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 384 ЦК України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Згідно статті 19-1 Закону України « Про кооперацію» (чинної на момент виникнення спірних правовідносин - реєстрації [PERSON] права власності) у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу він стає власником цього майна. Тобто,право власності члена житлового кооперативу на квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало його обов`язкової державної реєстрації. Згідно абзацу 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Кабінету Міністрів України „Про затвердження Порядку проведення у 2008 році земельних аукціонів" (справа про земельні аукціони) від 11 листопада 2008 року № 25-рп/2008 правовий режим власності, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування та розпорядження майном (землею) визначаються законом. Згідно абзацу 8 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" від 9 листопада 2011 року № 14-рп/2011 приватизація, купівля-продаж, спадкування‚ інші цивільно-правові угоди є однаковими юридично значимими підставами набуття права власності на квартиру. Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (стаття 18 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закон України від 10 липня 2003 року № 1087-IV "Про кооперацію", стаття 384 ЦК). Згідно статей 293, 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог пункту 3 частини 1 статті 57 СК України (в редакції від 24 квітня 2008 року, що діяла на момент державної реєстрації права власності на квартиру) майно, набуте дружиною чи чоловіком під час шлюбу, але за кошти, які належали їй або йому особисто є особистою приватною власністю дружини/чоловіка. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 14 жовтня 2007 року перебували у шлюбі. Який рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2019 року розірвано. Після укладення шлюбу сторони спочатку проживали у тітки відповідачки [PERSON] , потім у будинку батьків позивача [PERSON] в с.Седлище Старовижівського району Волинської області. Згідно будинкової книги серії [NUMBER] у будинку [ADDRESS] зареєстровані: відповідачка [PERSON] з 06 лютого 2001 року, дочка [PERSON] з 24 листопада 2010 року та позивач [PERSON] з 11 червня 2012 року (а.с.71-73). Рішенням виконавчого комітету Старовижівської селищної ради Волинської області від 27 липня 2000 року № 68 затверджено рішення зборів громадян від 13 липня 2000 року № 1 про організацію житлового кооперативу « Ранок » (а.с.167). Рішенням виконавчого комітету Старовижівської селищної ради Волинської області від 27 липня 2000 року № 68/1 на підставі рішення загальних зборів громадян, які вступили в кооператив затверджено Статут житлового кооперативу «Ранок» в [ADDRESS] (а.с.166). Відповідно до Розділу І пункту 1.5. Статуту кооператив створений з громадян, які подали письмові заяви про вступ в кооператив і визнані членом кооперативу на загальних зборах. Згідно п.1.9. Статуту закріплення квартир проводиться за членами кооперативу на підставі загальних зборів та проекту реконструкції гуртожитку в житловий будинок з відповідним оформленням статусу житлового будинку. Згідно Розділу 3 пункту 3.2 Статуту кошти складаються із: вступних внесків,- пайових внесків, - внесків за квартплату, - пасивних доходів. (а.с.168) Житловий кооператив « Ранок » зареєстровано як юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та видано Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №678114 від 27 липня 2000 року (а.с.175). З довідки №27 відділу статистики у Старовижівському районі Головного управління статистики у Волинській області вбачається, що керівником житлового кооперативу зареєстрований [PERSON] (а.с.174) З довідок, виданих головою житлового кооперативу «Ранок» від 16 липня 2008 року та від 18 січня 2021 року вбачається, що відповідачка [PERSON] дійсно є членом кооперативу « Ранок » в [ADDRESS] і являється головним власником даної квартири. Пайові внески нею повністю внесені станом на 01 січня 2007 року (а.с.65, 74). Рішенням виконавчого комітету Старовижівської селищної ради від 31 липня 2008 року № 153 вирішено оформити право власності на квартиру [ADDRESS] за відповідачкою [PERSON] (а.с.12). Згідно із Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 грудня 2008 року, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14 квітня 2009 року з №22479522 комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №244872702 від 18 лютого 2021 року власником квартири по [ADDRESS] є відповідачка [PERSON] (а.с.68,69,70). Вказані факти узгоджуються із показаннями свідка - голови кооперативу «Ранок» [PERSON] . Він ствердив, що відповідачка [PERSON] є членом кооперативу. На даний час не всі члени кооперативу оформили своє право власності. Він сам, як і більшість членів кооперативу оформив право власності шляхом повної сплати внесків, а не в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Сам гуртожиток був переданий кооперативу « Ранок » від Агробуду. Але це було під час керування кооперативом попереднім головою правління. Документального обліку сплати внесків членами не було через відсутність останнім часом головного бухгалтера. В категоричній формі ствердив, що відповідачка [PERSON] повністю внесла всі внески та викупила квартиру одноособово ще до укладення шлюбу з позивачем. Про що було і видано відповідні довідки. В судовому засіданні позивач [PERSON] не надав доказів того, що він був (є) членом кооперативу " Ранок ". Чи сплачував пайові внески. Що повністю узгоджується із матеріалами інвентаризаційної справи на спірну квартиру (вих. № 871 від 28 лютого 2020 року) комунального підприємства «Волинське обласне Бюро технічної інвентаризації» (а.с.62-70). З чого слідує, що відповідачка [PERSON] була членом кооперативу " Ранок " і повністю сплатила внески за вказану спірну квартиру. Решта свідків як зі сторони позивача [PERSON] (мати [PERSON] , брат [PERSON] , товариш [PERSON] ), так і зі сторони відповідачки [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] ) щодо здійснення порядку і способу набуття [PERSON] права власності - не вказали. Окрім того, що приватизація спірної квартири відповідачкою [PERSON] відбулася не в порядку статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а в порядку згідно статті 19-1 Закону України «Про кооперацію» (чинної на момент виникнення спірних правовідносин - реєстрації [PERSON] права власності) та частини третьої статті 384 ЦК України, суд дійшов висновку також і про наступне. Приватизація за статтею 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" визначає такі основні умови, виключно з дотриманням яких вона може відбутись: здійснення приватизації уповноваженими на це органами; згода всіх повнолітніх членів сім`ї; постійне проживання у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку; згода тимчасово відсутніх членів сім`ї, за якими зберігається право на житло. Як встановлено у судовому засіданні з показань сторін, свідків як зі сторони позивача [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) так і зі сторони відповідачки [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] ), що у спірній квартирі по [ADDRESS] позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] постійно не проживали як до весілля, так і відразу ж після нього. Дана обставина унеможливлювала здійснити приватизацію за статтею 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Щодо встановлення періодів та факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі по [ADDRESS] на основі лише показань свідків, то суд до цих пояснень ставиться критично. Зокрема, свідки зі сторони позивача [PERSON] (мати [PERSON] , брат [PERSON] , товариш [PERSON] ), які максимально наближали період вселення та терміни проживання спірних сторін до дати весілля, так і покази відповідачки [PERSON] та її свідка [PERSON] , які максимально віддаляли період вселення та терміни проживання спірних сторін до дати весілля. Разом з тим слід відзначити й наявність правового висновку Верховного Суду з даного приводу, викладеного в постанові від 06.04.2020 року у справі № 738/1452/17 (провадження № 61-13412св19), в якій колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що лише показаннями свідків за відсутності інших доказів не може бути встановлений факт спільного проживання чоловіка та жінки. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тому суд не виходить за межі позовних вимог позивача і не робить висновку щодо встановлення факту проживання позивача в період сплати відповідачем пайових внесків та щодо наявності у нього права спільної сумісної власності колишнього подружжя. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Правилами статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 5 статті 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частин 1 - 4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що докази відповідачки [PERSON] та її представника, представника відповідача Старовижівської селищної ради є належними, допустимими, достовірними та достатніми у відповідності до статей 77-80 ЦПК України. Вони повністю спростовують позовні вимоги позивача [PERSON] . Суд визнає необґрунтованими доводи позивача стосовно обов`язку відповідачки долучати при оформленні документів на приватизацію спірної квартири копії свідоцтва про шлюб та довідки про склад сім`ї, із зазначенням у ній позивача [PERSON] . А також його обов`язкової згоди на здійснення державної реєстрації права власності. Оскільки такий обов`язок мав би місце виключно в тому випадку, коли б відповідачка [PERSON] набула права власності на спірну квартиру внаслідок приватизації спірної квартири в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Натомість, в даному випадку мала місце реєстрація права власності відповідно до положень глави 5 ЖК Української РСР, статті 384 ЦК України, статті 19-1 Закону України «Про кооперацію» (чинної на момент виникнення спірних правовідносин - реєстрації [PERSON] права власності) у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Оскільки будинок [ADDRESS] не є об`єктом державного житлового фонду в розумінні статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а є власністю житлового кооперативу « Ранок », то після сплати відповідачкою пайових внесків їй було видано відповідну довідку. Що і стало правовою підставою виникнення у неї права власності на спірну квартиру. Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачка, будучи членом житлового кооперативу « Ранок », сплатила всі пайові внески кооперативу і набула право власності на спірну квартиру. Тобто, позивачка [PERSON] набула право власності на спірну квартиру не шляхом безоплатної передачі у порядку статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а у порядку статей 384 ЦК України, 19-1 Закону України "Про кооператицію" - шляхом викупу квартири через сплату пайових внесків, будучи членом кооперативу "Ранок". А тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю . Розподіл судових витрат між сторонами вирішити у порядку частин 1, 2 статті 141 ЦПК України. Згідно яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed