Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

08.12.2016 позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "КІР-Автотранс", збільшивши позовні вимоги, ( а.с. 34) просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити пропущений строк; визнати незаконним та скасувати наказ, виданий ТОВ „КІР-Автотранс № 15/1-к від 29.01.2016\~ про його звільнення з посади водія у ТОВ „КІР-Автотранс за власним бажання з 29.01.2016; змінити дату його звільнення з 29.01.2016 на 31.03.2016. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював в ТОВ „КІР-Автотранс на посаді водія з 01.10.2014. Наказ про його звільнення від 29.01.2016, вважає незаконним, оскільки фактично виконував свої трудові обов'язки до кінця березня 2016 року, а трудову книжку отримав 01.04.2016. Строк звернення до суду пропустив, оскільки після звільнення захворів, тоді тривалий час, до жовтня 2016 року, намагався вирішити спір в позасудовому порядку. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов, з підстав вказаних у позовній заяві. Не наполягала на повторному витребуванні судом документів у позивача. Просила завершувати розгляд справи на підставі наявних у справі доказах. Вважає, що оскільки відповідач визнав, що трудова книжка позивачеві видана 31 березня вказану дату слід вважати днем звільнення позивача. Представник відповідача до суду не з'явився, в наданій суду заяві директор ТОВ "КІР-Автотранс" [PERSON] просив розглянути справу у відсутності представника відповідача. Також у листах повідомив, що позивач працював в ТОВ "КІР-Автотранс" з 01.10.2014. У зв'язку зі зменшенням кількості автобусних маршрутів, які обслуговував відповідач, між сторонами було досягнуто згоди щодо звільнення позивача з посади водія. 31.03.2016 йому видали трудову книжку. Внаслідок помилки кадровика при оформленні документів пов'язаних з його звільненням, до трудової книжки внесено невірну дату. Виправити помилку в позасудовому порядку не вдалося, у зв'язку із втратою документації. Витребувані судом документи не має можливості надати через неможливість віднайти їх на підприємстві. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно достатті 38 КЗпПУ працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмовоза два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу(переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.\~ Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботиі не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективногочи трудового договору. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Судом встановлено, що з 30.09.2014 позивача прийнято на посаду водія ТОВ "КІР-Автотранс" на підставі наказу №25 від 30.09.2014. Звільнено позивача з роботи згідно копії трудової книжни на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням 29.01.2016, відповідно до наказ у№15/1-к від 29.01.2016 (а.с.4). Відповідно до частини першої ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу суд може поновити ці строки. Відповідно до довідки №45 від 29.12.16, виданою Гришковецькою лікарською амбулаторією, [PERSON] з 11.04.16 по 25.04.16 перебував на лікуванні, в умовах стаціонару на дому Гришковецької МАЗ ПСМ (а.с.11) Оскільки позивач після зазначеної ним дати звільнення хворів, тривалий час намагався врегулювати спір в досудовому порядку, що доведено у судовому засіданні, а також з огляду на встановлені у судовому засіданні порушенні прав позивача при його звільненні, суд вважає можливим поновити пропущений позивачем строк звернення до суду. З довідки державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві за №/П/26-58-13-03-18 вбачається, що ТОВ "КІР-Автотранс", згідно поданого 16.02.2016 звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за січень 2016 року не відобразило інформації про дату закінчення трудових відносин з найманим працівником [PERSON] (а.с.57) Той факт, що позивач був звільнений не 29.01.2016 підтверджує також видана ТОВ "КІР-Автотранс" довідка №22/02/2016-001 від 22.02.2016, в якій зазначено, що [PERSON] дійсно працює у ТОВ "КІР-Автотранс" з 01.10.2014 на посаді водія з 01.09.2015 по теперішній час на 0,25 ставки. (а.с.5) Крім того, директор ТОВ "КІР-Автотранс" [PERSON] в наданій суду заяві погоджується з тим, що дата звільнення позивача до його трудової книжки внесена невірна, внаслідок помилки кадровика при оформленні документів пов'язаних із звільненням. Вказав, що виправити помилку ТОВ "КІР-Автотранс" самостійно не може, у зв'язку із втратою документації. Також повідомив, що позивач працював в ТОВ "КІР-Автотранс" з 01.10.2014. У зв'язку зі зменшенням кількості автобусних маршрутів, які обслуговував відповідач, між сторонами було досягнуто згоди щодо звільнення позивача з посади водія. 31.03.2016 [PERSON] видали трудову книжку Оскільки у судовому засіданні доведено той факт, що звільнення позивача відбулося після 29 січня 2016 року, наказ, виданий ТОВ „КІР-Автотранс № 15/1-к від 29.01.2016\~ про звільнення [PERSON] з посади водія у ТОВ „КІР-Автотранс за власним бажанням слід скасувати, як протиправний. У задоволенні решти позову, в частині встановлення дати звільнення позивача 31.03.2016 суд відмовляє, виходячи з такого. Відповідно до положень частини першої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести доказами обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог. Обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню ( ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Згідно ст.\~2411\~КЗпП\~строки виникнення і припинення трудових прав та обовязків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями.\~Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Пунктом \~2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої\~наказом від 29.07.93\~р. №\~58 передбачено, що днем звільнення вважається останній день роботи. Допустимими доказами факту отримання трудової книжки позивачем саме 31.03.2016, проведення з ним розрахунку в цей день, його праці на підприємстві до 31.03.2016 включно, зокрема, нарахування йому заробітної плати, виїзди на маршрути, не доведено. При тому, що суд неодноразово розяснював представнику позивача її обовязку довести доказати ті обставини, на які позивач посилається як на підставу позову. Вимоги суду проігноровано. Твердження представника позивача, що зазначення в листі директором ТОВ „КІР-Автотранс того, що трудова книжка позивачеві видана 31 березня 2016 року та у звязку з цим, на її переконання, слід вважати цю дату останнім днем праці позивача, суд відхиляє. Зазначення таких відомостей у листі суд не вважає достатніми з тим, щоб вважати дату звільнення позивача саме 31.03.2016. При тому, що у позовній заяві [PERSON] вказував, що у день звільнення та в наступний день після звільнення йому трудова книжка не видавалася. Фактично ж трудову книжку він отримав 01 квітня 2016 року. Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України відповідача в дохід держави слід стягнути 551,2 грн. судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial