Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до [PERSON] з позовною заявою, в якій просить стягнути на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 2500 грн. в місяць до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що після розлучення проживають окремо, а малолітній син проживає разом з нею. Оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, то при винесенні рішення просить врахувати, що вартість продуктів харчування, одягу значно зросла; дитина навчається в школі, всі витрати на придбання шкільного приладдя, відвідування гуртків, харчування покладені на неї, так як відповідач самоусунувся від надання матеріальної допомоги. 04 березня 2020 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання. 23 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить засідання проводити у її відсутності (а.с.40). Відповідач позов визнав частково та подав 07 квітня 2020 року відзив, в якому вказує, що згоден сплачувати аліменти в розмірі 50% від прожиткового мінумум дитини в розмірі 1109 грн. При цьому зазначив, що не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, рухомим та нерухомим майном не володіє, а його поїздки за кордон не є прямим доказом високого доходу. Просить розгляд справи проводити у його відсутності, оскільки перебуває за кордоном (а.с.38). Клопотання сторін з приводу розгляду справ без їх участі не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК України), а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст.7 СК України). Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. Сімейного кодексу України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Встановлено, що за час перебування сторін в шлюбі, в них народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Рішенням Болехівського міського суду від 07 вересня 2017 року шлюб між сторонами розірвано, а сина [PERSON] залишено на проживання з матір`ю [PERSON] (а.с.7). На даний час [PERSON] проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні . Так, згідно акту обстеження матеріально- побутових умов проживання від 02 березня 2020 року відповідач [PERSON] сина відвідує 2-3 рази на рік (а.с.6). Дитина хворіє, і перебуває на обліку в лікаря-окуліста з діагнозом: Астигматизм слабого ступеня обох очей (а.с.41). Відповідач, проживаючи окремо, на даний час офіційно не працює, має задовільний стан здоров"я, та немає інших осіб, окрім сина [PERSON] , якого би мав утримувати за законом. Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Не маючи достовірної інформації про постійні доходи відповідача, суд прийшов до висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Виходячи із віку дитини сторін, такий прожитковий мінімум в розрахунку на місяць повинен бути не меншим як 2218 грн. і, відповідно, мінімальний розмір аліментів становить 1109 грн. В такомуж розмірі відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання дитини. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів в даному спорі суд, з додерженням вимог ст.182 СК України, враховує загальний матеріальний стан відповідача, який немає постійного заробітку, рухомого та нерухомого майна, відсутність в нього інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати, стан здоров"я дитини та фактичного приділення позивачем більше сил та засобів на його виховання та розвиток через проживання дитини з нею. В той час, як відповідач може і повинен знаходити діяльність, яка б дозволила йому забезпечити належний рівень існування дитини, яка має право на утримання за його рахунок. А, регулярні поїздки за кордон відповідача, що потребують значних коштів, свідчать про наявність таких у нього, а отже він має можливість надати кошти на утримання дитини. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про стягнення аліментів в сумі 1500грн. Такий розмір аліментів не є надмірним та є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та принципу рівності батьків у утриманні дітей, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України. При цьому суд зауважує, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України), як і не позбавлена можливості позивач звертатися до відповідача про відшкодування додаткових витрат на дитину [PERSON] в зв"язку з хворобою. Разом з тим, позивачем у порядку ст.81 ЦПК України не доведено можливості сплачувати відповідачем аліменти у заявленому нею розмір - 2500грн. Згідно ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Оскільки позивач звернулася до суду з вимогами - 03 березня 2020 року, тому з 04 березня 2020 року слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дитиною повноліття. Позивач, окрім того, просить стягнути з відповідача на її користь 1000 грн. витрат на правову допомогу за складання позовної заяви адвокатом. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Частинами 4,5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, суд відзначає, що, враховуючи норми вказаної статті, досліджувати питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу суд може лише за наявності відповідного клопотання заінтересованої сторони, саме на яку покладається обов`язок доведення неспівмірності таких витрат. У даній справі таке клопотання заявлено не було, оскільки відповідач у відзиві не висловив своє позиції щодо судових витрат. В той же час, відповідно до ч. 1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у суду є всі підстави для стягнення судових витрат в розмірі заявленому позивачем, але з врахуванням пропорційності задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 60 % (1500:2500х100), з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з оплати правової допомоги підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 600 грн. (1000 х 60%). Позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідач у відповідності до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК має сплатити судовий збір в сумі 840.80 грн в дохід держави. На підставі наведеного, ст.180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial