Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з [PERSON], як спадкодавця боржника - [PERSON], заборгованість за кредитним договором б/н від 02.08.2011 року у розмірі 18490, 60 грн. та судові витрати по справі в сумі 1 600 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до кредитного договору №\~б/н від 02.08.2017 року [PERSON], шляхом підписання заяви разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які складали між нею та банком договір про надання банківських послуг, отримала кредит у розмірі 19 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 19 червня 2015 року [PERSON] померла, спадкоємцем, який постійно проживав разом із [PERSON] є [PERSON] 10.07.2016 року банком було направлено претензію кредитора до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори на яку надійшла відповідь, що спадкоємці [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. Посилаючись на ст. ст. 1269, 1270, 1273 ЦК України зазначає, що [PERSON] прийняв спадщину, до складу якої входять кредитні зобов'язання [PERSON], не відповів на лист-претензію від 08.08.2016 року, направлений на його адресу. У зв'язку з чим просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 490, 60 грн. за кредитним договором № б/н від 02.08.2011 року, судові витрати у розмірі 1 600 грн. Представник позивача у судові засідання з'являвся, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. У судове засідання, призначене на 05 вересня 2017 року не з'явився, через канцелярію суду надав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що жодного майна у спадок від померлої матері не отримав, на момент смерті [PERSON] проживав разом із нею, однак, квартира перебуває у комунальній власності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між [PERSON]В та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк02.08.2011 року було укладено договір про отримання кредиту у розмірі 19 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на умовах, встановленими "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку". Сторони узгодили зобов'язання [PERSON] з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта, що передбачено п. 21.1.12.1 "Умов та правил надання банківських послуг". [PERSON] померла 19 червня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 634083, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Згідно долученого до позову розрахунку заборгованості за договором № б/н від 02.08.2011 року, укладеного між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON], заборгованість останньої на момент смерті складала 18 318, 49 грн. ( а. с. 11). ПАТ КБ "Приватбанк" на адресу Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори було направлено претензію за вих. № SAMDN51000090169873 від 18.06.2016 року, відповідно до якої просили включити кредиторські вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ. Повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості, на яку отримали відповідь за вих. № 1547/02-14 від 13.07.2016 року, відповідно до якої Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на підставі претензії кредитора від 18.06.2016 року відкрито спадкову справу № 446/2016. Крім цього, ПАТ КБ "Приватбанк" було направлено лист-претензію до [PERSON] за № SAMDN51000090169873 від 27.07.2016 року, відповідно до змісту якої [PERSON], як спадкоємця [PERSON] було повідомлено про необхідність сплатити заборгованість після смерті [PERSON] у сумі 18 490. 6 грн., що також підтверджується реєстром згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів претензій до спадкоємців. На виконання ухвали суду від 18.05.2017 року, Шостою Дніпропетровської державною нотаріальною конторою було направлено на адресу суду спадкову справу № 446/2016 до майна померлої 19 червня 2015 року [PERSON] (а.с. 126 -132). У зазначеній спадковій справі відсутня інформація про прийняття майна або прав померлої у спадок будь-якою особою після її смерті. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 44433795 від 12.07.2016 року, жодної інформації про видані свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] немає. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обовязків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засідання встановлено, що відповідач на момент смерті [PERSON] постійно проживав з нею, матеріали спадкової справи не містять відомостей про відмову від спадщини, у зв'язку з чим, суд доходить до висновку, що відповідач прийняв спадщину. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Отже, у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з витягом з рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради № 26 від 24.01.2017 року, Комунальному виробничому житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству Індустріального району, у зв'язку із смертю головного квартиронаймача - [PERSON], надано дозвіл на зміну договору найму житлового приміщення, а саме: трикімнатної квартири [ADDRESS] на [PERSON], тобто вищезазначена квартира перебуває у комунальній власності та не є спадковим майном. Статтями\~10,\~11,\~60 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Суд приймає до уваги, що представником позивача не надано жодного доказу на підтвердження отримання [PERSON] будь-яких майнових прав у спадок після смерті [PERSON] та взагалі будь-якої спадкової маси, в межах якої може бути погашена заборгованість [PERSON] за кредитним договором № б/н від 02.08.2011 року, у зв'язку з чим, вважає позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, суд, відповідно до ст. 88 ЦПК України не вирішує питання щодо стягнення судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed