Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 08 травня 2014 року надійшла позовна заява [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про розірвання договорів, стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів (а. с. 2-5). В обґрунтування позовної заяви позивач у позовній заяві посилалась на те, що 11 грудня 2013 року та 21 листопада 2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" був укладений договір банківського вкладу № SAMDNWFD0070019783200 на суму 370 000,00 грн. строком на 3 місяці, дія якого була пролонгована до 21 травня 2014 року згідно з п. 6 вказаного договору. У зв'язку з неможливістю зняти грошові кошти з відповідних рахунків, відкритих на ім'я позивачки в ПАТ КБ "Приватбанк" за зазначеним договором, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження розпорядження особистими грошовими коштами на рахунках: № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER]; розірвати депозитний договір № SAMDNWFD0070019783200 від 21 листопада 2013 року; зобов'язати виплатити позивачу протягом трьох календарних днів після набрання чинності відповідним судовим рішенням, суму основного боргу в розмірі 515 969,47 грн., з якої: особисті грошові кошти 948,67 грн. (карта № [NUMBER]), 129 279,57 грн. (карта № [NUMBER]), сума депозиту 385 118,71 грн. (рахунок № [NUMBER]), 622,52 грн. відсотки за договором депозиту від 21 листопад 2013 року № SAMDNWFD0070019783200; зобов'язати відповідача виплатити позивачу відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 4 177,29 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача суму збитку еквівалентну 150 196,29 рублям на дату ухвалення рішення по суті (а. с. 2-5). Позивач у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в матеріалах справи наявне клопотання [PERSON] про розгляд даної цивільної справ без її участі, в клопотанні вказала, що позовні вимоги підтримує, наполягає на їхньому задоволенні у повному обсязі (а. с. 31-32). Представник відповідача у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд даної цивільної справи за її відсутності (а. с. 80), а також письмові заперечення проти позову (а. с. 53-56), у задоволенні позову просила суд відмовити, посилаючись на те, що договори банківського вкладу з позивачем укладалися на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасового окупованою територією, у зв'язку з чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ "Приватбанк" на території Автономної Республіки Крим припинив свою діяльність. Крім того, окупаційна влада фактично здійснила конфіскацію майнового комплексу ПАТ КБ "Приватбанк", що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк". Були арештовані також права та зобов'язання банку, в тому числі права вимоги і борги за всіма зобов'язаннями. Майно ПАТ КБ "Приватбанк" на території Автономної Республіки Крим окупаційною владою віднесено до майна, що підлягає націоналізації і обліковується як власність Республіки Крим. Відповідно до закону Російської Федерації № 39-ФЗ від 04 квітня 2014 року зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати клієнтам банківських установ на території Республіки Крим взяла на себе автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників". Згідно офіційних повідомлень вказана організація замінила ПАТ КБ "Приватбанк" за всіма зобов'язаннями, в тому числі депозитними, орендними, кредитними тощо, а ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21 квітня 2014 р. автономній некомерційній організації "Фонд захисту вкладників" в довірче управління переданий майновий комплекс Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк". Викладені факти в сукупності свідчать про те, що зобов'язання за договорами ПАТ КБ "Приватбанк", укладеними працівниками Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк", виконує автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників" за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя. Крім того, представник ПАТ КБ "Приватбанк" також зазначила, що не може ні підтвердити, ні спростувати існування невиконаних зобов'язань за договорами банківських вкладів перед позивачем, пославшись на відсутність у ПАТ КБ "Приватбанк" можливості доступу до свого майна, в тому числі і до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, каси і готівки. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до пояснень, викладених позивачем у позовній заяві, а також копій документів, доданих позивачем до позовної заяви, 11 грудня 2013 року та 21 листопада 2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" був укладений договір банківського вкладу № SAMDNWFD0070019783200 на суму 370 000,00 грн. строком на 3 місяці під 16% річних, дія якого була пролонгована до 21 травня 2014 року згідно з п. 6 вказаного договору (а. с. 8). З матеріалів справ також вбачається, що 26 березня 2014 року [PERSON] звернулась на адресу відповідача з письмовою заявою щодо розблокування рахунків для вільного розпорядження депозитним коштами. Вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача суд приходить до висновку щодо необхідності відмови у їх задоволенні, виходячи з наступного. Так, загальновідомим є факт окупації Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим, у зв'язку з чим 15 квітня 2014 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території". На виконання вищевказаного Закону та ряду інших законів і нормативно-правових актів Правлінням Національного банку України 06 травня 2014 року було прийнято постанову № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя" (далі - постанова НБУ № 260). Відповідно до п. 5 постанови НБУ № 260 банки, в тому числі ПАТ КБ "Приватбанк", зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Проте ще до прийняття постанови НБУ № 260 у квітні 2014 року окупаційною владою були прийняті рішення щодо припинення діяльності відокремлених підрозділів ПАТ КБ "Приватбанк" на території Республіки Крим, серед яких і філія Кримського регіонального управління ПАТ КБ "Приватбанк". Ухвалою судді Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 21 квітня 2014 року для забезпечення позову заступника прокурора Республіки Крим за захист інтересів невизначеного кола осіб до ПАТ КБ "Приватбанк" про припинення протиправних дій по невиконанню зобов'язань, що випливають з договорів банківського вкладу, майновий комплекс Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк", права, що випливають з договорів, інші права, в тому числі права вимоги, передані в довірче управління Автономній некомерційній організації "Фонд захисту вкладників", яка діє на підставі закону Російської Федерації № 39-ФЗ від 04 квітня 2014 року "О защите интересов физических лиц, имеющих вклады в банках и обособленных структурных подразделениях банков, зарегистрированных и (или) действующих на территории Республики Крым и на территории города федерального значения Севастополя". Ухвалою судді Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 04 червня 2014 року про заміну заходів забезпечення позову Автономній некомерційній організації "Фонд захисту вкладників", розташованій у м. Москва, фактично були надані права власника майнового комплексу ПАТ КБ "Приватбанк" в Автономній Республіці Крим. З офіційних повідомлень в мережі Інтернет вбачається, що заснована Російською федерацією Автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників" в Автономній Республіці Крим перебрала на себе всі права та зобов'язання ПАТ КБ "Приватбанк", в тому числі і ті, які виникли на підставі договорів банківського вкладу (депозиту). Враховуючи, що договір банківського вкладу, зобов'язання за якими є предметом даного спору, укладався в Автономній Республіці Крим, яка була окупована Російською Федерацією, суд приходить до висновку, що до припинення окупації ПАТ КБ "Приватбанк" не може відповідати за даним позовом, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні даного позову у повному обсязі. Крім того, приймаючи таке рішення суд також виходив з того, що позивачем не було надано суду доказів на підтвердження наявності грошових коштів та їхньої кількості на відповідному банківському рахунку, який був відкритий за договором № SAMDNWFD0070019783200 від 11 грудня 2013 року. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.7 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", суд вважає за необхідне судові витрат по даній цивільній справі віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed