Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

24 березня 2021 року [PERSON] через свого повноважного представника, адвоката Мотуз О.В., звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду заподіяну ушкодженням здоров`я у розмірі 360 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Свою заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що він з 01 червня 1995 року по 27 травня 1998 року та в період з 11 листопада 2008 року по 16 травня 2017 року працював на шахті «Інгульська», яка є структурним підрозділом ДП «СхідГЗК». За весь час роботи у відповідача, він займав різні посади, зокрема працевлаштовувався на посаду підземного гірника 4-го розряду, з повним робочим днем у підземних умовах, з 11 листопада 2008 року повторно був працевлаштований підземним гірником з повним робочим днем у підземних умовах, з 02 вересня 2009 року був переведений учнем машиніста електровозу підземної дільниці шахти з повним робочим днем у підземних умовах, з 15 жовтня 2009 року був переведений підземним машиністом електровозу 5-го розряду з повним робочим днем у підземних умовах, з 01 червня 2012 року переведений підземним машиністом електровозу 6-го розряду з повним робочим днем у підземних умовах праці та на даній посаді працював до моменту свого звільнення. Враховуючи тривалі трудові правовідносини позивача з відповідачем в шкідливих умовах праці, це зрештою негативно вплинуло на стан здоров`я та призвело до незворотних несприятливих наслідків для позивача у вигляді встановлення йому хронічного професійного захворювання. За результатами розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено зв`язок між захворюванням позивача та його роботою в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК» та зроблено висновок, що причинами виникнення в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) стала робота в умовах шкідливої дії: підвишені та знижені температури, температури поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони +10,0+15,2 градуси цельсія, рівень вологості та рухомості повітря вологість становила 90-94%, при нормі 60-95%, рухомість становила 0,2-0,78 м/с при нормі 0,3-2,0 м/с, на Інгульсікій шахті ДП «СхідГЗК» рівень вібрації загальна транспортна 109дБ при нормі 107дБ, рівень фізичного перевантаження, який полягав: час перебування в незручній та вимушеній робочій позі, кількість вимушених (більше 30 градусів) нахилів корпусу відноситься до ІІІ класу 1 ступіню важкості трудового процесу, за показниками напруженості праці (вірогідний ризик для власного життя та нерегулярна змінність роботи) ІІІ клас 2 ступінь напруженості трудового процесу. Враховуючи вказане, комісією було встановлено, що постійний вплив шкідливих факторів на здоров`я позивача під час виконання ним робочих обов`язків призвів до виникнення в позивача професійного хронічного захворювання. Після чого позивача було направлено на огляд до МСЕК та пройшовши вже повторно огляд в МСЕК 05 березня 2019 року позивачеві було встановлено 60% втрати працездатності та встановлено безстроково 3тю групу інвалідності, що фактично підтверджує сталий розвиток захворювання позивача. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, втрачено фінансову стабільність для нього самого та для його сімї, оскільки відновити стан здоровя до задовільного неможливо. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Розмір моральної шкоди відповідач визначив у 360000,00 грн., не обґрунтовуючи, чому саме така сума визначена ним, зазначивши лише, що в його випадку будь-яка грошова компенсація не може відшкодувати заподіяну йому моральну шкоду, розмірів його страждань безмежний і матеріальної оцінки не має. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року по справі було відкрито провадження та вирішено проводити розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін. 12 квітня 2021 року судом отримано відзив на позов від ДП «СхідГЗК», в якому ДП "СхідГЗК" позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі, вважає заявлені позивачем вимоги необґрунтованими нормами трудового законодавства і такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своїх заперечень посилаються на те, що дійсно, [PERSON] в період з 01 червня 1995 року по 27 травня 1998 року та з 11.11.2008 по 16.05.2017 працював на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК» за професіями «підземний гірноробочий» та «підземний гірник», «машиніст електровозу підземної дільниці по п`ятому та шостому розрядах». Наказом від 16.05.2017 № 190 о/с [PERSON] було звільнено з роботи у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, п.2 ст.40 КЗпП України. ДП «СхідГЗК» заперечує проти доводів позивача, що саме відповідачем позивачу завдано моральну шкоду та вважає що позивачем не доведено вину відповідача у заподіянні шкоди позивачу, наявність протиправних дій відповідача, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача. Також, відповідач вважає, що втановлення причинного зв`язку виникнення професінойго захворювання з умовами праці ще не є підставою наявності протиправних дій відповідача. Підприємство в повному обсязі виконувало обов`язки, визначені вимогами щодо безпеки та захисту здоровя працівників видобувних підприємств з підземним і відкритим способами видобування, Колективного договору на 2017 рік, що в свою чергу і є належним виконанням вимог ст. 43 Конституції України та статей 153,158 КЗпП України. \~ \~ \~ \~ Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 27.02.2018 (пункт 17) обставинами виникнення професійного захворювання позивача є робота на Інгульскій шахті ДП «СхідГЗК» в шкідливих та небезпечних умовах праці: фізичного навантаження, вібрації при виконанні функціональних обов`язків. На думку відповідача, професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з незабезпеченням з боку ДЗ «СМСЧ №19 МОЗ України» своєчасного виявлення ранніх ознак гострих і хронічних профзахворювань та ненадання роботодавцю відповідних рекомендацій щодо подальшої роботи в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК». Відповідно до вимог чинного законодавства та на забезпечення права працівника на здорові й безпечні умови праці при наявності на його робочому місці несприятливих факторів виробничого середовища відповідачем компенсувалося наданням щорічної додаткової оплачуваної відпустки, було встановлено підвищений рівень оплати праці за роботу у важких та шкідливих умовах, скороченою тривалістю робочого часу, забезпеченням засобами індивідуального захисту, спецодягом, забезпеченням безплатним лікувально-профілактичним харчуванням, а збоку державних гарантій - призначенням пенсії за віком на пільгових умовах, що підтверджено Санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці № 72 від 29.11.2013. Крім того, відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Позивачем, на думку відповідача, не надано жодних доказів порушення відповідачем Вимог щодо безпеки захисту здоров`я працівників видобувних підприємств з підземним і відкритим способами видобування. А тому, факт вини відповідача в порушенні законних прав позивача, визначених ст. 43 Конституції України, ст. 153, ст. 158 КЗпП України, є недоведеним. Таким чином, відсутня умова, за наявності якої наступає відповідальність відповідача. Крім того, на думку відповідача позивач безпідставно покладає всю відповідальність за розвиток професійного захворювання на ДП «СхідГЗК». Враховуючи дані Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача є робота на Інгульській шахті ДП СхідГЗК та ТОВ «БМУ 8 Метробуд», де умови мають більш шкідливі виробничі фактори по технології роботи в порівнянні з підприємством відповідача. ДП «СхідГЗК» також зазначив, що у отриманні професійного захворювання не можна виключати і вину самого позивача, адже згідно виписки із медичної амбулаторної карти [PERSON] перші ознаки погіршення самопочуття у позивача були виявлені ще в 2013, але позивач на власний розсуд продовжував працювати в умовах шкідливих факторів, погіршуючи стан свого здоров`я. Позивач, працюючи на підприємстві відповідача, щорічно проходив медичний огляд і за висновком комісії був придатним працювати за професіями «підземний гірноробочий» та «підземний гірник», «машиніст електровозу підземної дільниці по п`ятому та шостому розрядах». За таких обставин, у відповідача були відсутні підстави розірвання трудового договору з позивачем, а позивач усвідомлюючи вплив шкідливих факторів на його організм та погіршення стану здоров`я за власною ініціативою продовжував працювати. А тому, відповідач вважає, що власні дії позивача і стали наслідком погіршення стану його здоров`я, що призвели до втрати професійної працездатності та інвалідності. Також ДП «СхідГЗК» заперечує та вважає, що заявлена позивачем сума моральної шкоди не відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості, та визначаючи розмір відшкодування, скд має керуватися принципами розумності., справедливості і співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020, справа №752/17832/14-ц). Також, відповідач звертає увагу суду на те, що у зв`язку з фінансово-економічною кризою, нестабільним державним (бюджетним) фінансуванням та затримками взаєморозрахунках, що проходять через банківські структури, підприємство не має можливості сплачувати моральну шкоду у розмірі, яку заявив позивач. Можливе стягнення на користь позивача 360\~000 грн. моральної шкоди призведе до арешту рахунків відповідача та його майна, що в свою чергу заблокує його господарську діяльність та унеможливить повне виконання ним боргових зобов`язань перед кредиторами. Враховуючи всі вище викладені обставини ДП "СхідГЗК" просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 14 квітня 2021 року відповідач подав апеляційну скаргу на ухвалу Жовтоводського міського суду від 29.03.2021 року про відкриття провадження по справі, яка ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 травня 2021 року була повернута скаржнику. Справа повернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області 26 травня 2021 року. Ухвалою суду від 14 липня 2021 року у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у загальному позовному провадженні, відмовлено. Суд, дослідивши подані сторонами докази, на підтвердження обставин, на які посилаються, матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до трудової книжки [NUMBER] , виданої на ім`я позивача [PERSON] , останній дійсно працював в період з 01 червня 1995 року по 27 травня 1998 року та в період з 11 листопада 2008 року по 16 травня 2017 року на шахті «Інгульська», яка є структурним підрозділом ДП «СхідГЗК». За весь час роботи позивач [PERSON] займав різні посади, зокрема працевлаштовувався на посаду підземного гірника 4-го розряду, з повним робочим днем у підземних умовах, з 11 листопада 2008 року повторно був працевлаштований підземним гірником з повним робочим днем у підземних умовах, з 02 вересня 2009 року був переведений учнем машиніста електровозу підземної дільниці шахти з повним робочим днем у підземних умовах, з 15 жовтня 2009 року був переведений підземним машиністом електровозу 5-го розряду з повним робочим днем у підземних умовах, з 01 червня 2012 року переведений підземним машиністом електровозу 6-го розряду з повним робочим днем у підземних умовах праці та на даній посаді працював до моменту свого звільнення 16.05.2017 року (а.с.9-11). Актом Форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27 лютого 2018 року було встановлено, що професійне захворювання позивача [PERSON] виникло за таких обставин: тривалий час роботи зі шкідливими та важкими умовами праці на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК» та ТОВ «БМУ-8 Метробуд». Підвищені та занижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони +10,0 +15,2 градуси Цельсія при нормі +17 +26. Рівень вологості та рухомості повітря вологість 90-94% при нормі 60-95%, рухомість 0,2-0,78 м/с при нормі 0,3-2,0 м/с, рівень вібрації загальна транспортна при роботі на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК» 109дБ при нормі 107 дБ, рівень вібрації локальна ТОВ «БМУ-8 Метробуд» 130 дБ при нормі 112 дБ. Інгульська шахта ДП «СхідГЗК» рівень фізичного перевантаження, а саме: час перебування в незручній та вимушеній робочій позі, кількість вимушених (більше 30 градусів) нахилів корпусу відносяться до ІІІ класу 1 ступіню важкості трудового процесу. За показниками напруженості праці (вірогідний ризик для власного життя та нерегулярна змінність роботи) ІІІ клас 2 ступінь напруженості трудового процесу. /а.с. 12-14/ Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпаталогічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 06.02.2018р. №204 [PERSON] встановлено наступний діагноз: вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації: виражений периферичний ангіодистонічний синдром з частинами акроангіспазмами та трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з полірадикулонейропатією на шийному (С5, С6, С7) та попереково-крижовому (L5, S1) рівнях з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Захворювання професійне, 06.02.2018р. /а.с.17-18/ Відповідно до виписки-епікрізу №425/95 із медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого ДЗ «Спеціалізована медико-санітарна частина №19» МОЗ України від 07 лютого 2018 року позивачу [PERSON] встановлено анологічний попередньому діагноз. /а.с.19/ Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 05.03.2019 року №173429 [PERSON] повторно безтерміново встановлено третю групу інвалідності з 01.04.2019 року з причин професійного захворювання. /а.с.22/ Довідкою від 05.03.2019 року № 011992 [PERSON] протипоказана робота в умовах впливу вібрації, фізичного навантаження, в несприятливих умовах. /а.с.22 зворот/ У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Суд під час розгляду цивільної справи керується та застосовує наступні положення Законів. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно з ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими. Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) (далі - Постанова) роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У пункті 13 Постанови роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. В силу ч.1 ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо- геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я, їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо). Згідно з ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах. Аналізуючи наведені вище докази та вищезазначені норми Законів, суд вважає доведеним, що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання. Згідно зі ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецедентну практику Європейського суду з прав людини. Відповідно до ч.1 ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно ч.4 ст.10 Цивільного процесуального Кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Рішенням від 27.07.2004 р. по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. На думку суду, в даній справі підлягає застосуванню вище вказане рішення Європейського суду з прав людини, оскільки суд застосовує принцип визначення розміру моральної шкоди, а не сам факт спричинення моральної шкоди. Європейський суд з прав людини визначив заявнику [PERSON] моральну шкоду в розмірі 3000 Євро, при цьому вважаючи цей розмір не є надмірним. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15). Таким чином, суд, при визначені розміру моральної шкоди виходить з розміру мінімальної заробітної плати встановленої на 01 січня 2021 року та оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, втрату 60 % професійної працездатності, строкове призначення позивачу третьої групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача,

Outcome: partial