Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

у липні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Баштанського районного суду Миколаївської області із позовом до відповідача ПрАТ "СК "Євроінс Україна" про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.11.2019 року по вул. Полтавській, 6 в м. Баштанка відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 211540» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] . Постановою судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 10.12.2020 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільна-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 211540» д.н.з. [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СК "Євроінс Україна» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/4235110. 12.03.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, та 29.04.2020 року відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування в сумі 23290,11 грн. Позивач вказує, що ним було надано відповідачу рахунок-фактуру на відновлення автомобіля в сумі 60070,00 грн., а 10.01.2020 року транспортний засіб на вказану суму позивачем було відновлено, однак, страховою компанією було виплачено страхове відшкодування не в повному обсязі, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути із відповідача на його користь суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 36779,89 грн., судовий збір в сумі 840,80 грн. та витрати, пов`язані із отримання правової допомоги в сумі 5000,00 грн. Ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 27.07.2020 року, позов було передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. 26.08.2020 року справа надійшла до канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.08.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач після відкриття провадження з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Представник відповідача до суду надіслав відзив, відповідно до якого просив в позові відмовити, зокрема, посилаючись на те, що розмір страхового відшкодування визначався. відповідно до калькуляції «AUDATEX» та становив суму в розмірі 25290,11 грн., а тому за мінусом безумовного розміру франшизи в сумі 2000,00 грн., позивачу було правомірно виплачено страхове відшкодування в розмірі 23290,11 грн., а відтак страхова компанія виконала свій обов`язок, передбачений законом та підстав для стягнення решти коштів, які були понесені позивачем на відновлювальний ремонт автомобіля відсутні. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. До способів захисту цивільних прав та інтересів згідно п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України відноситься, зокрема, відшкодування збитків, відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Судом встановлено, що 26.11.2019 року о 14-10 год. по вул. Полтавській, 6 в м. Баштанка відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 211540» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 10.12.2020 року у справі № 468Є1522/19-п, [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене, вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та пошкодженні транспортного засобу «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу, - встановлена і не підлягає доказуванню. Цивільна-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 211540» д.н.з. [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СК "Євроінс Україна» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/4235110, відповідно до якого ліміт відповідальності на одного потерпілого за заподіяння шкоди становить 130000,00 грн., розмір франшизи 2000,00 грн. 12.03.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до звіту № 60-20 від 10.03.2020 року, підготовленого на замовлення відповідача, було встановлено, що ринкова вартість автомобіля складає суму в розмірі 305702,09 грн., вартість відновлювального ремонту суму в розмірі 68103,16 грн., та матеріальний збиток, заподіяний в результаті ДТП власнику автомобіля «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] становить суму в розмірі 37141,83 грн. Відповідно до наданих стороною позивача документів, судом було встановлено, що, останнім, було відремонтовано транспортний засіб «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] та вартість відновлювального ремонту склала суму в розмірі 60070,00 грн., яка була повністю сплачена позивачем 10.01.2020 року. Однак, встановлено, що відповідно до листа ПрАТ «СК «Євроінс Україна» від 09.04.2020 року, та страхового акту № 27383/20, - позивача було повідомлено про прийняте відповідачем рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 23290,12 грн. В обґрунтування позову позивач вказує на те, що ним було здійснено відновлювальний ремонт транспортного засобу, однак, відповідач частково виплатив страхове відшкодування, в зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду із даним позовом. Зважаючи на те, що розмір відновлювального ремонту фактично склав суму в розмірі 60070,00 грн., та розмір страхового відшкодування, яке повинно сплатити ПрАТ СК "Євроінс Україна", не виходить за ліміт відповідальності на одного потерпілого, позивач просить стягнути з ПрАТ СК " Євроінс Україна " недоплачене страхове відшкодування в розмірі 36779,89 грн. (60070,00 грн. - 23290,11 грн.) Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог суд приймає до уваги те, що відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати завдані забезпеченим автомобілем збитки. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Крім того, статтею 22 ЦК Українипередбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п 14 постанови № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Суд при визначені, суми заподіяної позивачу внаслідок дорожньо транспортної пригоди матеріальної шкоди виходить із суми фактично проведеного позивачем ремонту автомобіля, що не перевищує суму вартості відновлювального ремонту автомобіля, зазначеної у звіті № 60-20 від 10.03.2020 року, проведного на замовлення відповідача, оскільки даний висновок відповідає нормативно правовим актам, а посилання страховика щодо відсутності підстав для стягнення всього розміру відновлювального ремонту на підставі наданих позивачем документів, суд вважає не прийнятним, зважаючи на гарантоване законом право потерпілого на відшкодування реальних збитків. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що позивачем фактично відновлено транспортний засіб «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , на що було витрачено кошти в сумі 60070,00 грн., тобто, фактичні витрати позивача на відновлення пошкодженого автомобіля становлять суму в розмірі 60070,00 грн., та вказана сума не перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом АО/4235110, яким встановлено ліміт відповідальності за шкоду в сумі 130000,00 грн., розмір франшизи 2000,00 грн. Окремо варто відзначити, що посилання сторони відповідача на правомірність визначення суми страхового відшкодування за допомогою програми «Audatex» та визначення вірної вартості матеріального збитку за допомогою вказаної програми, судом до уваги не приймаються, оскільки, ці твердження не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року, та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року. Позивач, в свою чергу, надав належні та допустимі докази на підтвердження зазначеного ним розміру збитків, що є більшим, ніж визначено і відшкодовано страховою компанією. Інші доводи та заперечення сторони відповідача, не спростовують висновків суду про обґрунтованість доводів позивача в частині виплати страховою компанією розміру завданих збитків не в повному обсязі. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що дорожньо-транспортна пригода визнана відповідачем страховим випадком, вартість фактичного відновлювального ремонту автомобіля позивача склала суму в розмірі 60070,00 грн., що відповідає межам ліміту, визначеного полісом, з яких відповідачем було виплачено лише 23290,11 грн., а тому несплачена сума страхового відшкодування в розмірі 36779,89 грн. за мінусом безумовного розміру франшизи в розмірі 2000,00 грн., а саме: сума в розмірі 34779,89 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в якості недоплаченого страхового відшкодування, в зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки, стороною позивача документально підтверджено фактичну сплату, як судового збору в розмірі 840,80 грн., так і витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

Outcome: partial