Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

13.10.2020 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація про визначення місця проживання дитини та передавання дитини, який мотивовано тим, що 17.11.2016 р. між сторонами по справі укладено шлюб, у шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2019 р, шлюб між подружжям [PERSON] розірвано. Як зазначив позивач з 2018 р. стосунки між ними погіршились, відповідачка змінила місце фактичного проживання та переїхала проживати з дитиною до м. Бердянська, згоди позивач на зміну місця проживання дитини не давав. Контакт між ними ускладнився з причин віддаленості місця проживання дитини та у зв`язку з перешкодами з боку відповідачки щодо виконання рішення суду встановленого графіку зустрічей з дитиною. Оскільки [PERSON] не дає йому сина, не дозволяє йому бачитися з ним, спілкуватися, з урахуванням викладеного просив визначити місце проживання сина з ним. Ухвалою суду від 19.10.2020 у справі відкрито провадження та визначено розглядати її за правилами загального позовного провадження, та залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації (а.с. 48-49, том №1). Ухвалою суду від 04.03.2021 р. у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про залучення до участі у справі в якості третьої особи Бердянську міську раду Запорізької області у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та передавання дитини, відмовлено (а.с. 120-121, том №1). Ухвалою суду від 15.03.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 135-136, том №1). 15.03.2021 р. до суду від відповідача надійшла зустрічна позовна заява (а.с. 187-222, том №1). Як вбачається з даної заяви до суду вона надійшла о 14:30 год. 15.03.2021 р., проте на той час уже було постановлено, а саме: 15.03.2021 р. о 12:12 год. ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Ухвалою суду від 08.06.2021 р. відмовлено в прийнятті до спільного розгляду зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Бердянського виконавчого комітету Запорізької області, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини поданої в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація про визначення місця проживання дитини та передавання дитини, та повернути зустрічну позовну заяву з долученими додатками відповідачу - [PERSON] у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с. 239-240, том 31). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі просили їх задовольнити з підстав викладених в позові. В судовому засіданні відповідака проти вимог позивача заперечувала, просила в задоволенні позову відмовити з підстав його необгрунтованості. У судове засідання представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації не з`явився повторно, повідомлений належним чином, пояснень до позову не подав, надав суду висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] від 04.03.2021 р. (а.с. 109-113, том №1). Направив до суду заяви про розгляд справи за його відсутності (а.с.128, 231, 256 том №1). Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги обох сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.11.2016 р. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2019 р, шлюб між сторонами по справі розірвано. Від шлюбу у позивача та відповідача народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с.19 том №1). Встановлено, що між сторонами по справі існує конфлікт з приводу виховання та участі батьків у вихованні сина, а на даний час існує суперечність щодо визначення місця проживання дитини. Як вбачається з рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17.12.2019 р., усунуті перешкоди батьку у спілкуванні та вихованні дитини, визначено спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 24.06.2020 р., вказане рішення суду скасовано в частині усунення перешкод батьку у спілкуванні та вихованні дитини, в частині визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] , змінено. Постановою Верховного Суду від 18.11.2020 р., постанову Київського апеляційного суду від 24.06.2020 р., змінено в частині визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] , визначено час зустрічей батька з дитиною за місцем проживання дитини з матір`ю, в іншій частині постанову залишено без змін (а.с.75-104 том №2). Згідно довідки №07/1/1-303-20 від 09.09.2020 р. позивач [PERSON] працює на посаді прокурора відділу Офісу Генерального прокурора (а.с. 21, том № 1). Згідно характеристики з місця проживання позивач за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 22, том №1). Згідно довідки № 435915 від 09.09.2020 р. (а.с. 24, том №1) та довідки №63528 від28.12.2018р. [PERSON] у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, за медичною допомогою не звертався (а.с.26 том №1). Згідно висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за № 107-40/1380 від 04.03.2021 р. комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації рекомендовано визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , разом із батьком [PERSON] (а.с. 109-113, том №1). Батько дитини зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 14, том №1). Відповідачка [PERSON] та малолітній [PERSON] , 2017 р.н., зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (гуртожиток (а.с.47 том №1). Однак, згідно довідки вуличного комітету № 10 Бердянської міської ради Запорізької області, [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] , 30.05.2017 р. проживають за адресою: [ADDRESS] з листопада 2018 р. по даний час, довідка видана 25.01.2021 р. (а.с. 119, 145, 146 том №1). Згідно довідки Комунального ДНЗ загального розвитку (ясла-садок) № 25 "Ромашка", який знаходиться в м. Бердянську, малолітній [PERSON] , [INFO] , відвідував заклад дошкільної освіти № 25 "Ромашка" (групу раннього віку "Гномики") з 09.09.2019 р. до 13.03.2020 р. та на підставі заяви матері [PERSON] з 13.03.2020 р. не відвідує ЗДО на період карантину, до покращення епідеміологічної ситуації в країні, місце в садку за дитиною зберігається (а.с. 151, том №1). Згідно довідки Центру розвитку дитини "Країна Мрій", який знаходиться в м. Бердянську, малолітній [PERSON] з 12.01.2021 р. відвідує даний центр, а саме групу міні-садочку неповного дня на постійній основі (а.с. 152, том №1). Згідно договору купівлі-продажу квартири відповідачка [PERSON] придбала в [ADDRESS] (а.с. 164-165, 166). Як вбачається з заяв про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] писала заяви про зняття з реєстрації місця проживання, як її, так і сина [PERSON] , [INFO] , а.с. 158-159, 162-163, том №1). Проте в знятті з з реєстрації місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , було відмовлено в зв`язку з відсутністю згоди батька (а.с. 162-163, том №1). Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла десяти років. У випадку наявності спору між батьками про місце проживання дитини він вирішується органами опіки та піклування або судом. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Виховання у колі сім`ї, як раз передбачає у повній сім`ї, тобто при участі усіх членів родини, як молодших, так і старших, і баби з дідом у тому числі. Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовою висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Зважаючи на вік дитини чотири роки, та за переконанням суду вік дитини не дозволяють йому усвідомлено висловити свою думку стосовно питання визначення місця проживання, а тому судом не була вислухана думка дитини при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання, у відповідності до ст. 171 СК України. Таким чином, з урахуванням наведених положень закону, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком не була доведена позивачем. Постановою Верховного Суду від 18.11.2020 р. встановлено конкретний час та місце зустрічей батька з дитиною, а саме за місцем проживання дитини з матір`ю. Крім того, примусове передання дитини на постійне проживання із батьком, на думку суду, може призвести до необхідності зміни соціального оточення дитини, що порушить стабільність життя дитини та порушить його інтереси, також суд враховує вік дитини (4 років), його вікові особливості та потреби, тривалість проживання з матір`ю. А тому, суд не може погодитися з висновком органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитин з батьком, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Оцінивши зібрані у справі докази, з огляду на встановлені обставини та вищенаведені положення національного та міжнародного сімейного законодавства, суд не вбачає підстави для задоволення вимог позивача. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed