Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 09.07.2007 у розмірі 99 009,51 грн станом на 30.06.2020. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09.07.2007 між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказує, що оскільки відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за зобов`язаннями, у нього виникла заборгованість, яка станом на 30.06.2020 становить 99 009,51 грн та складається з наступного: 11 468,84 грн - заборгованість за тілом кредита; 83 136,24\~ грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 4 016,31 грн пеня; 388,12 грн - комісія. Ухвалою судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08.09.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28.10.2020 цивільну справу №285/3375/20 передано на розгляд\~ Корольовському районному суду м. Житомира. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 08 грудня 2020 року матеріали цивільної справи №285/3375/20 прийнято до провадження. В судове засідання, призначене на 16 квітня 2021 року о 10:30, сторони не прибули. Представник позивача подав клопотання, відповідно до змісту якого АТ КБ "ПРИВАТБАНК" позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача та винесення заочного рішення судом. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, направлялися на адресу відповідача за його зареєстрованим місцем проживання, у відповідності до приписів ЦПК України. Згідно з ч.1 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання, відсутність відзиву на позов, а також наявну згоду позивача, суд вирішив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 09.07.2007 між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК", та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого, останній отримав кредит в розмірі 250,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання відповідної анкети-заяви. У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. В анкеті-заяві, підписаної відповідачем, визначено наступні умови кредитування: кредитний ліміт - 250,00 грн; базова відсоткова ставка - 1,9% на місяць на залишок заборгованості. (а.с. 20 та зворот). Згідно з довідкою АТ КБ "ПРИВАТБАНК" кредитний ліміт відповідача, визначений у анкеті-заяві було змінено, а саме: 09.07.2007 - встановлено кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн; 29.05.2008 - збільшено до 1 800,00 грн; 18.09.2008 - збільшено до 4 600,00 грн; 12.02.2009 - зменшено до 2 300,00 грн; 16.06.2009 - збільшено до 5 000,00 грн; 14.02.2011 - збільшено до 6 000,00 грн; 15.02.2011 - зменшено до 6 000,00 грн; 29.05.2011 - збільшено до 8 000,00 грн; 25.06.2011 - збільшено до 10 000,00 грн; 26.07.2011 - збільшено до 13 000,00 грн; 08.11.2012 - зменшено до 11 470,00 грн; 31.10.2019 - зменшено до 0,00 грн (а.с. 18). До кредитного договору банк додав копію витягу з "Условий и правил предоставления банковских услуг (мовою оригіналу, а.с. 22-26), а також копію наказу "О внесении изменений в договорную базу по платежным картам, договорную базу по потребительскому кредитованию и в депозитные договора (в части погашения задолжености за счет депозитов) С-169 від 23.08.2006 (мовою оригіналу, а.с. 27-30). Відповідно до виписки за договором №б/н станом на 09.07.2020, залишок на картковому рахунку [PERSON] становить - 99 009,51 грн (а.с. 11-17). Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 30.06.2020 заборгованість відповідача перед позивачем становить 99 009,51 грн та складається з наступного: 11 468,84 грн - заборгованість за тілом кредита; 83 136,24 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 4 016,31 грн пеня; 388,12 грн - комісія (а.с. 5-10). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1 частини першої статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки отримані за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 09.07.0072 кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, що підтверджується анкетою-заявою та випискою по банківському рахунку відповідача (а.с.11-20) та враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що становить 11 468,84 грн. Щодо посилання позивача на витяги з Тарифів та Умов та Правил надання банківських послуг, якими, зокрема, визначено обов`язок сплати процентів від суми неповернутого в строк кредиту комісії та пені, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Визначальним є додержання письмової форми договору. Здійснивши системний аналіз наявних у матеріалах доказів, суд зазначає, що відсутні підстави вважати, що Умови та Правила надання банківських послуг є частиною кредитного договору, оскільки матеріали справи не містять доказів безпосереднього підписання відповідачем таких Умов та Правил надання банківських послуг. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цьому документі, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Викладені у позовній заяві позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови суперечать змісту або ж прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПРИВАТБАНК" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Позиція суду узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. Таким чином, відсутні підстави для стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що така заборгованість нараховувалась за відсотками, узгодженими відповідачем, а також заборгованості з комісії та пені. За наведених обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача кредитних коштів у розмірі 11 468,84 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" підлягають стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 243,48 грн (2 102,00 грн х 11 468,84\~грн / 99 009,51 грн).

Outcome: partial