Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду і вказаним позовом. В обґрунтування позову вказала, що вона разом із своїм неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], і тіткою [PERSON], [INFO] були зареєстровані за адресою: [INFO], Вказана квартира належала їй на праві власності. 26 січня 2009 року між нею та відповідачем [PERSON] укладений договір комісії за яким останній мав право вчиняти правочини в її інтересах та за її рахунок, а саме - здійснення продажу однокімнатної квартири за вищевказаною адресою. Крім того, 26 січня 2009 року між нею та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого вона отримала 10 880 доларів США з терміном повернення до 26 січня 2010 року. На забезпечення виконання договору позики укладено також договір іпотеки, предметом якого є вищевказана квартира. 11 вересня 2009 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу її квартири з [PERSON] Останній проник до квартири, змінив замки, чим порушив права її та права її неповнолітнього сина. Позивач вважає усі вищевказані договори, які були нею укладені недійсними, оскільки вона не усвідомлювала їх змісту, вважала, що підписувала кредитний договір, а договір комісії їй назвали страховим полісом на випадок неповернення кредиту. Правочини є недійсними з підстав порушення прав неповнолітнього, тому що вчинені без дозволу органу опіки та піклування. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07.04.2010 року, за клопотанням позивача, позовні вимоги розєднані у самостійні провадження. Із урахуванням змін та доповнень позивач [PERSON] просить також стягнути матеріальну шкоду з [PERSON] в розмірі 120000 грн. 26.05.2010 року Московського районного суду м. Харкова в одне провадження з даним позовом обєднаний позов [PERSON] як третьої особи, що заявляє самостійні вимоги про визнання недійсним договору комісії, скасування державної реєстрації правочину, вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди залишені без розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, вказаних у позові, просить задовольнити вимоги. Третя особа: [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у грудні 2010 року він придбав квартиру за адресою: [ADDRESS], угода укладена у нотаріуса. Позов залишив на розсуд суду. Інші учасники по справі неодноразово повідомлялися про розгляд справи, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не зявилися, причини неявки не повідомили. Суд, вислухавши пояснення, дослідивши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], зареєстрований разом із матірю [PERSON] і бабусею [PERSON] [INFO], за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві власності, що підтверджується паспортом, свідоцтвом про народження (а.с.15-23). 26.01.2009 року [PERSON] уклала договір комісії з [PERSON], за умовами якого останній отримав право вчиняти правочини в інтересах [PERSON] і за її рахунок, але від свого імені, створюючи для останньої певні юридичні наслідки, а саме здійснення продажу зазначеної квартири (а.с.27). 11.09.2009 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу зазначеної квартири з [PERSON], тобто діяв в інтересах [PERSON] на підставі вищевказаного договору комісії (а.с.32). Відповідно до ст. 1011 ЦК Україниза договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Статтею 203 ЦК Українипередбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК Україниє суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови. Відповідно до положень ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна. Частиною 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства"встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати зобов'язання. Недотримання цієї вимоги є підставою для визнання договору недійсним. Роз'яснюючи вказані норми закону Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 44 постанови №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин"зазначив, що суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору. Вказані роз'яснення за аналогією можуть бути застосовані до оспорюваного договору. За приписами ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" попередня згода органів опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна є обов'язковою не тільки тоді, коли дитина має право власності на це майно, а і тоді, коли вона має право користування ним. На підставі наведеного, судом встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO], станом на 15 березня 2010 року був зареєстрований разом із матірю [PERSON] і бабусею [PERSON] [INFO], за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві власності. Також, судом встановлено, що попередня згода на відчуження житла, право користування на яке мав неповнолітній [PERSON], органом опіки та піклування не надавалась. Враховуючи наведене, вимоги про визнання недійсним договору комісії є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки згода органу опіки і піклування є обов'язковою, якщо буде встановлено, що дитина мала право власності чи право користування житлом на момент укладення договору комісії. Щодо інших позовних вимог, то позивачем на підтвердження цих доводів не надані докази, відповідно до вимог статей 10, 57-61, 131 ЦПК України, а тому у цій частині позову слід відмовити.

Outcome: partial