Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивачка і її представник в судовому засіданні вимоги позову обгрунтовують тим, що в [ADDRESS], належить доньці позивачки - [PERSON] , яку їй придбав її батько в 2003р. Квартира №4 цього будинку знята із балансу ЖРЕП і нікому не передана у власність , яку самовільно зайняла [PERSON], хоч і не проживає в цьому будинку. Попередній власник квартири, яка була куплена для її доньки , показав конкретний сарай, яким він користувався. Однак вказаний сарай фактично був розвалений і вони вирішили побудувати на його місці новий. У її сім"ї склалися ворожі стосунки із сусідами : сім"єю [PERSON], [PERSON] та [PERSON] , тому вони не давали згоди на будівництво нового сараю. В зв"язку із цим вона запросила спеціаліста по будівництву і він надав висновок про те, що початий нею будівництвом новий сарай не порушує права власників і норм ДБН. Вона звернулася до виконкому Конотопської місько ї ради за наданням відповідних дозволів на будівництво, де їй запропонували взяти в оренду земельну ділянку за місцем знаходження частини будинковолодіння її доньки. Вона із місцевим органом влади уклала такий договір, згідно якого за рішенням Конотопської міської ради від 26.09.2012р. їй надано у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення із земель індивідуального житлового будівництва у м. Конотопі, а саме 1/20 частину від загальної площі 0,1778 га, що становить 0,0089 га, кадастровий номер 5910400000:04:077:0099. На ї х неодноразові звернення до міськвиконкому про встановлення меж землекористування , останній не відреагував, а порекомендував за погодженням із сусідами розподілити земельну ділянку через нотаріуса, вказавши, що межі всієї земельної ділянки для всих цих будинків уже встановлювалися. Позивачка побудувала сарай на місці розваленого, але в більших розмірах, але це не порушує нічиїх прав. Не порушуються і права 3-ї особи Савич, бо її сарай також побудваний самочинно і вона є неналежним користувачем земельної ділянки , оскільки не укладала договору оренди на неї, а треті особи [PERSON] і [PERSON] є користувачами будинку. Вказана земельна ділянка під будинковолодінням належить міській раді і питання будівництва на ній повинно вирішуватися тільки нею. Посилаються на ст. 376 ЦК і просять визнати за [PERSON] право власності на новозбудований сарай. Представник відповідача [PERSON] пояснив суду, що вони проти вимог позову не заперечуть і раніше не заперечували. Претензій щодо дотримання будівельних норм при його будівництві у них немає. Покладається н а розсуд суду. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] і її представник [PERSON] вважають, що позов не обгрунтований і задоволенню не підлягає. Вказаний сарай [PERSON] побудувала самовільно, без відведення конкретної земельної діл янки на його будівництво. Попередній господар житла, яке було придбане [PERSON], користувався іншим сараєм. [PERSON] захопила цей сарай самовільно і на його місці побудувала новий, відступивши у два рази від тих розмірів, які мав знесений сарай. При цьому порушила умови договору оренди земельної ділянки, в якому чітко зафіксовано, що забороняється самовільне будівництво. Вказаним будівництвом вона порушила права всіх остальних жителів двох будинків, які розташовані на вказаній земельній ділянці, фактично привласнивши собі територію загального двору і ущемляючи права інших жителів. Їй земля для будівництва сараю не була виділена в натурі і позивачка, незважаючи на права і інтереси інших осіб здійснила самовільне будівництво. Просять в задоволеннні вимог позову відмовити. Інші учасники на розгляд справи не з"явилися, про час і місце розгляду повідомлені. І суд розглядає справу без їхньої участі. Вислухавши учасників розгляду та перевіривши матеріали справи та матеріали справи № 2-61/13 за позовм [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та підсобними приміщеннями суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що у будинковолодінні [ADDRESS] неповнолітній [PERSON], законним представником якої є [PERSON], належить на праві власності 1/20 його частина. Інші квартири належать іншим одинадцяти власникам (л.с. 6-7, 25). З повідомлення відділу містобудування та архітектури Конотопської міської ради слідує, що 12 серпня 2011р. відповідна комісія з приводу будівництва спірного сараю роз"яснила [PERSON] про необхідність отримання будівельного паспорту та інших даних щодо розташування об"єкту будівництва (л.с. 29) та (л.с. 25 справи № 2-61/13). Однак незважаючи на це вона розпочала будівництво сараю без отримання дозвільних документів. Сторона позивача проігнорувала і припис інспекції ДАБК у Сумській області від 30.05.2012р. про зупинення робіт ( справа № 2-61/13 л. 27). 02 жовтня 2012р. позивачка уклала із Конотопською міською радою договір оренди землі, за яким [PERSON] на підставі рішення Конотопської міської ради від 26 вересня 2012р. надано в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення із земель індивідуального житлового будівництва в [ADDRESS] а саме 1/20 частину від загальної площі 0,1778 га, що становить 0,0089 га , кадастровий номер 5910400000:04:077:0099 (л.с.20-22). З витягу з експлуатації земельних угідь та копії кадастрового плану видно, що за цією адресою знаходиться два житлових будинки на земельній ділянці площею 0,1778 га, з відповідними межами , власником якої є Конотопська міська рада ( справа № 2-61/13 л. 198-200). Межа ж конкретної земельної ділянки, що передавалась в оренду стороні позивача, місцевим органом влади не визначена. Правовий режим вказаної земельної ділянки регулюється ст. 42 ЗК України, згідно якої земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. Сторони не представили відповідних даних, що вказана земельна ділянка була передана у користування чи власність мешканцям вказаних будинків, як об"єднанню власників. А нормами земельного законодавства не передбачена можливість передачі у власність чи оренду окремим співвласникам багатоквартирного будинку земельної ділянки чи її частини , на якій розташований такий будинок. Відповідно до вимог ст. 158 ч.3 ЗК саме органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок. У відповідності з вимогами ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України, в зв"язку із чим суд не може вирішувати питання,які ене віднесені до його компетенції. Сторона позивача в обгрунтування своїх вимог посилається на договір оренди позивачем земельної ділянки по вказаній адресі , за яку вона проводить відповідну оплату місцевій раді. (л.с. 20-22). Однак у вказаному договорі оренди взагалі не визначено яка конкретно ділянка і в яких межах їй передана. Відповідний акт передачі в матеріалах справи відсутній. Відсутній також письмовий висновок архітектурної служби місцевого органу влади про відповідність встановленим нормам зведеної будівлі. Пояснення представника відповідача в судовому засіданні, що таке будівництво здійснене з дотриманням встановлених норм не замінює відсутніх висновків і не може бути прийняти до уваги судом. Відповідно до вимог ст. 376 ч. ч. 3, 5 ЦК право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Таким чином вказані норми закону передбачають можливість визнання права власності на самочинне будівництво за умови, якщо конкретна земельна ділянка із визначенням меж на місцевості передавалась у власність або користування. Доказів про це сторона позивача не надала. Договір оренди земельної ділянки, про якого вказував суд, не може бути прийнятий до уваги, враховуючи викладені вище обставини (відсутність прив"язки доконкретного місця і її меж ). Роз"яснення виконавчого комітету міської ради про необхідність погодження цього питання з усіма користувачами вказаної земеьної ділянки не може розцінюватися як відмова у вирішенні цього питання, оскільки ні погоджувальна комісія, ні виконачий комітет не приймали ніякого рішення з цього питання, в тому числі і про відмову в задоволенні заяви сторони позивача, а сторона позивача не оскаржувала їх бездіяльність, якщо така була. Крім цього позов пред"явлений саме до Конотопської міської ради, яка на протязі всього часу , як до звернення до суду так і під час судового розгляду, визнавала і визнає право на побудований сарай в зв"язку із чим ніяких прав сторони позивача не порушувала і не оспорювала. У відповідності ж вимог ст. 3 ч.1 ЦПК України судовому захисту підлягають тільки порушені , невизнані або оспорювані права чи інтереси. Позовні вимоги до сусідів, які не визнають права сторони позивача, остання не пред"являла. Таким чином звернення до суду за захистом своїх прав , в даному випадку, є передчасним. І в задоволенні вимог про їх захист слід відмовити.

Outcome: dismissed