Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

20.02.2012 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Харківської філії ПАТ "Укртелеком" про визнання договору житлового найму укладеним, визнання акту передачі нерухомого майна частково недійсним, виключення житлового будинку із статутного фонду та зобов'язання надати згоду на приватизацію, зобов'язання надати документи для здійснення приватизації, у якому просять суд визнати договір житлового найму на спірне житлове приміщення укладеним; визнати акт прийому-передачі майна від 25.11.2003 року в частині передачі ВАТ "Укртелеком" житлового будинку за адресою [ADDRESS] - частково недійсним; виключити житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] із статутного фонду ПАТ "Укртелеком"; зобов'язати ПАТ "Укртелеком" надати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] згоду на приватизацію житлового будинку [ADDRESS]; зобов'язати ПАТ "Укртелеком" надати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] документи для здійснення приватизації житлового будинку [ADDRESS], передбачені Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що [PERSON] з серпня 1966 року почала свою трудову діяльність на підприємстві відповідача де працювала по 09.01.2004 рік. 14.09.1973 року була зарахована в штат охоронцем піонерського табору і профілакторію Харківського обласного телеграфу. Загальний трудовий стаж її становить 32 роки. Їй та її сім'ї була виділена двокімнатна квартира (житловий будинок) загальною площею 45,8 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Зазначений спірний будинок знаходиться у власності ПАТ "Укртелеком" та перебуває на балансі Харківської філії ПАТ "Укртелеком". У спірному житловому будинку позивач [PERSON], та її чоловік [PERSON] були зареєстровані з 24.11.1975 р. Згодом були зареєстровані її діти: 05.05.1989 року - позивач [PERSON] та 31.05.1996 року - позивач [PERSON]. [INFO] чоловік позивача [PERSON] - [PERSON] - помер. На теперішній час у спірному будинку зареєстровані позивачі: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які постійно користуються зазначеним житловим приміщенням. З 1975 року проводилась неодноразова реорганізація підприємства - відповідача. Правонаступником Харківського обласного телеграфу у наступному стало Українське Державне підприємство електрозв'язку "Укртелеком". На підставі наказу Державного комітету зв'язку та інформатизації України від 27.12.1999 року №155 "Про створення ВАТ "Укртелеком" та затвердження його статуту", ВАТ "Укртелеком" створено на базі Українського Державного підприємства електрозв'язку "Укртелеком". На виконання зазначеного наказу в подальшому Держкомзв'язку України видано накази, якими затверджено Перелік нерухомого майна по Харківській дирекції, що передається у власність ВАТ "Укртелеком". Згідно з п. 15 Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №508 від 05.07.1993, з моменту державної реєстрації відкритого акціонерного товариства активи та пасиви підприємств, структурного підрозділу (одиниці), переходять до відкритого акціонерного товариства. Акціонерне товариство є правонаступником прав та обов'язків корпоратизованого підприємства. Під час корпоратизації Українського Державного підприємства електрозв'язку "Укртелеком" до статутного фонду ВАТ "Укртелеком" було передано майно, у тому числі, спірний житловий будинок. До корпоратизації УДПЕЗ "Укртелеком", тобто станом на 27.12.1999 року, спірний житловий будинок був закріплений за державним підприємством, входило до його цілісного майнового комплексу та обліковувалось на його балансі. Позивач вважає, що спірний житловий будинок не можна було включати в статутний фонд ВАТ "Укртелеком", та реєструвати право власності на вказаний будинок, що було зроблено. Державну реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно, проведено КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 06 травня 2004 року. Витяг про реєстрацію № 3511211. Спірний житловий будинок, обліковується на балансі Харківської філії (інвентарний номер 330007). З часу заселення у спірне житло та по цей час відповідач не уклав із позивачами договір найму житлового будинку, але за час проживання у спірному житловому будинку позивачі сплачували комунальні послуги та витрати на утримання житлового будинку. У будинку за власні кошти позивачами був проведений капітальний ремонт, поліпшено сантехнічний стан будинку, обладнано прибудинкову територію, якою відкрито користувались з моменту вселення у спірний будинок та по теперішній час, вважаючи себе власниками спірного домоволодіння. Таким чином, між позивачами і відповідачем фактично існували правовідносини по договору найму житлового приміщення. У зв'язку з відсутністю у приватній власності іншого нерухомого майна, житлового приміщення, [PERSON] неодноразово зверталась до Харківської філії ПАТ "Укртелеком" з заявами про передання їй та її сім'ї вказаного домоволодіння у власність (дати дозвіл на приватизацію і необхідні документи). Відповідач відмовив в передачі житлового будинку у власність позивачам, та запропонував придбати його за ринковою вартістю. Крім того, відповідач - Харківська філія ПАТ "Укртелеком", звертався до Харківської міської ради з листом №19-09/771 від 20.10.2008 року, в якому просив розглянути питання щодо можливості прийняття рішення Харківською міською радою про надання згоди на прийом до комунальної власності міста, житлового будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на вищезазначений лист надало відповідь від 21.11.2008 року №15238, в якій повідомило, що передача до комунальної власності зазначеного будинку є недоцільною, та запропонували вирішити питання приватизації будинку з мешканцями та передати його до приватної власності громадян. У судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надали суду заяви в яких позов підтримали, просили його задовольнити, розглядати справу за їх відсутності. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, у подальшому надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача ПАТ "Укртелеком", при попередньому розгляді справи, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надав суду письмові заперечення проти позову, які у подальшому були доповнені, в яких зазначив, що рішенням Московського виконавчого комітету районної ради від 19.11.1975 р. № 378 на підставі ордеру № 613, [PERSON], як робітниці Харківського обласного телеграфу, разом із сім'єю у складі 2 чоловік: [PERSON] - чоловік та [PERSON] - дочка, було надано право займати службову житлову площу розміром 28 кв.м., що складається із двох кімнат за адресою по [ADDRESS]. 27 грудня 1999 року на підставі наказу Держкомзв'язку України № 155 на базі Українського Державного підприємства електрозв'язку та інформатизації України, яке було правонаступником Харківського обласного телеграфу, було створено відкрите акціонерне товариство "Укртелеком". Майно що знаходилось на балансі УДПЕЗ "Укртелеком" по Харківській дирекції станом на 01.07.1999 р. передано у власність ВАТ "Укртелеком", у тому числі спірний житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На багаторазові звернення [PERSON], ВАТ "Укртелеком" запропонував їй придбати спірний житловий будинок за ринкової вартістю, яка станом на 01.07.2007 року становила 67560,00 грн. (з ПДВ), але позивач - [PERSON] відмовилась. Загальними зборами акціонерів ВАТ "Укртелеком" було прийнято рішення, щодо передачі до комунальної власності об'єктів житлового фонду та соціальної сфери, які увійшли до статутного фонду і є власністю ВАТ "Укртелеком" відповідно до переліку, у відповідності до якого, спірний будинок було запропоновано передати до комунальної власності міста Харкова. Дирекція Харківської філії ВАТ "Укртелеком" звернулась до Харківської міської ради з проханням розглянути питання, щодо надання згоди на прийом до комунальної власності міста спірного житлового будинку. Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, повідомило, що вважає передачу до комунальної власності міста спірного будинку недоцільною, у зв'язку з тим, що спірний житловий будинок є домоволодінням присадибного типу та запропонувало вирішити питання про приватизацію будинку мешканцями та передати його до приватної власності громадян. Житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві приватної власності ПАТ "Укртелеком" і не може бути об'єктом приватизації, до передачі його до комунальної власності міста. Щодо визнання договору житлового найму на спірне житлове приміщення укладеним, посилаючись на ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 626, 627, 638, 640 Цивільного кодексу України, представник відповідача, зазначив, що як позивачі не направляли до ПАТ "Укртелеком" пропозицію, щодо укладання договору найму спірного житлового приміщення, так і відповідач пропозицію про укладання договору найму позивачам не направляв, жодних перемовин, щодо укладання договору найму не проводилось, а тому відмова у його укладанні не надавалася. Також позивачами не визначено істотних умов договору найму, тобто строк дії договору та розмір плати за користування житлом. Посилання позивачів на те, що вони, за час користування спірним житловим будинком, сплачували комунальні послуги та витрати на утримання житлового будинку та за власні кошти вони провели капітальний ремонт, поліпшили сантехнічний стан будинку, обладнали прибудинкову територію, а тому між ними та відповідачем існували правовідносини по договору найму житлового приміщення, ПАТ "Укртелеком" вважає необґрунтованими. Комунальні послуги оплачувалися позивачами на підставі договорів про порядок проведення відшкодування витрат на комунальні послуги та утримання житлового будинку. Щодо акту прийому - передачі майна від 25.11.2003 року в частині передачі ПАТ "Укртелеком" спірного житлового будинку частково недійсним та виключення даного житловий будинок із статутного фонду ПАТ "Укртелеком", доводи позивачів про те, що згідно положень Методики оцінки вартості об'єктів приватизації, затвердженого Постановою КМУ від 08.09.1993 року № 717, вартість майна цілісного майнового комплексу зменшується на вартість державного житлового фонду, який приватизується відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", тобто на вартість фонду, що підлягає відчуженню на користь громадян, а не в порядку корпоратизації підприємств, а також, що право на приватизацію житла свідчить, що житловий будинок не можна включати до статутного фонду та реєструвати право власності на нього є необґрунтованим. Право на приватизацію житла громадянами не створює заборону для ПАТ "Укртелеком" щодо реєстрації права власності на житловий будинок та включення його до статутного фонду. Жодними нормативно-правовими актами не передбачено заборони набуття ПАТ "Укртелеком" права власності на спірний будинок та включення його до статутного фонду. Надання згоди на приватизацію житлового будинку та документів для його приватизації, то спірний житловий будинок належить ПАТ "Укртелеком" на праві приватної власності та до державного житлового фонду не входить. Позивачі почали користуватися, спірним житловим будинком, як службовим приміщенням в 1975 році, та наказом Держкомзв'язку України № 227 від 25.11.2003 року зазначений будинок передано у власність ПАТ "Укртелеком". Про передачу у власність житлового будинку позивачі звернулися до ПАТ "Укртелеком" у 2006 році, на теперішній час відповідач вживає заходи щодо передачі житлового будинку у комунальну власність міста. Однак, у подальшому 11.03.2015 року представник відповідача ПАТ "Укртелеком" Перхун Ю.М. надав до суду заяву, з якої вбачається, що сторона відповідача проти позову не заперечує та просить суд розглянути справу без участі представника відповідача. Представник третьої особи - Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд розглянув справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Так, відповідно до діючого законодавства України: Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 та частинами 1, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.179 Цивільного процесуального кодексу України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Виходячи з положень ст.ст. 3, 4, 11, 27, 31 Цивільного процесуального кодексу України, право визначати предмет і підставу позову, та спосіб захисту порушеного права належить позивачеві. Судовим розглядом встановлено, що Рішенням Виконавчого комітету Дзержинської районної ради депутатів трудящих Харківської області № 152 від 21.05.1975 року, дозволено керівництву обласного телеграфу закріпити під службову двокімнатну квартиру, по [ADDRESS], житловою площею 28 кв.м. Харківський обласний телеграф під час чисельних реорганізацій змінив назву на Харківську телеграфно-телефонну станцію, в наступному ОПХ "Харківзв'язок" стало мати назву "Харківтелеком", а в подальшому УДПЕ "Укртелеком", яке було перетворено в ВАТ "Укртелеком". З 1975 року проводилась неодноразова реорганізація підприємства - ВАТ "Укртелеком". Правонаступником Харківського обласного телеграфу у наступному стало Українське Державне підприємство електрозв'язку "Укртелеком". На підставі наказу Державного комітету зв'язку та інформатизації України від 27.12.1999 року №155 "Про створення ВАТ "Укртелеком" та затвердження його статуту", ВАТ "Укртелеком" створено на базі Українського Державного підприємства електрозв'язку "Укртелеком". На виконання зазначеного наказу в подальшому Держкомзв'язку України видано накази, якими затверджено перелік нерухомого майна по Харківській дирекції, що передається у власність ВАТ "Укртелеком". Згідно з п. 15 Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №508 від 05.07.1993, з моменту державної реєстрації відкритого акціонерного товариства активи та пасиви підприємств, структурного підрозділу (одиниці), переходять до відкритого акціонерного товариства. Акціонерне товариство є правонаступником прав та обов'язків корпоратизованого підприємства. Державна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно, проведено КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 06 травня 2004 року, що підтверджуєтьсявитягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3511211 від 06.05.2004 року, відповідно до якого спірний житловий будинок належить Відкритому акціонерному товариству "Укртелеком". Житловий будинок, що обліковується на балансі Харківської філії (інвентарний номер 330007), за технічними характеристиками має такі показники: рік побудови та введення в експлуатацію - 1956 рік; загальна площа - 28,7 кв.м., кількість поверхів - 1 поверх, об'єм будівлі - 133 кв.м., внутрішня висота приміщень - 2,6 кв.м., первісна вартість - 7287,72 грн., залишкова вартість станом на 01.10.2011 р. - 0,00 грн. Як вбачається з трудової книжки [PERSON], вона з 12.09.1973 року працювала в Харківському обласному телеграфі сторожем до 09.01.2004 року, коли була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] [PERSON] була надана службова житлова площа, розташована за адресою: [ADDRESS], яка складається з 2 кімнат, житловою площею 28 кв.м., на склад сім'ї: [PERSON] - чоловік, [PERSON] - дочка (прізвище після шлюбу - [PERSON]), що підтверджується Посвідченням на право зайняття службової житлової площі № 613, виданим на підставі рішення Московського виконкому райради від 19 листопада 1975 року № 378. Позивач [PERSON], народився [INFO], що підтверджується паспортом позивача, серія [NUMBER], виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 20 травня 1996 року. До [INFO] у спірному житловому будинку мешкала та була зареєстрована сім'я: позивач - [PERSON], [PERSON] (чоловік [PERSON].), позивачі - [PERSON] (дочка) та [PERSON] (син). [PERSON] - чоловік позивача [PERSON], [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 30 жовтня 2010 року. З 24.11.1975 року у спірному будинку були зареєстровані позивач [PERSON], її чоловік [PERSON], згодом були зареєстровані їх діти: 05.05.1989 року - позивач [PERSON] та 31.05.1996 року - позивач [PERSON], які постійно користуються зазначеним житловим приміщенням, що підтверджується будинковою книгою для прописки громадян. З часу заселення у спірне житло ВАТ "Укртелеком" не уклав із позивачами договір найму житлового будинку, але за час проживання у спірному житловому будинку позивачі сплачували комунальні послуги та витрати на утримання житлового будинку, що підтверджується відповідними квитанціями. Крім того, у будинку за власні кошти позивачами був проведений капітальний ремонт, поліпшено сантехнічний стан будинку, обладнано прибудинкову територію, якою відкрито користувались з моменту вселення у спірний будинок та по теперішній час, вважаючи себе власниками спірного домоволодіння. Таким чином, між позивачами і відповідачем фактично існували правовідносини по договору найму житлового приміщення. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], у зв'язку з відсутністю у приватній власності іншого нерухомого майна, житлового приміщення, неодноразово зверталась до Харківської філії ПАТ "Укртелеком" з заявами про передання їй та її сім'ї спірного домоволодіння у власність (дати дозвіл на приватизацію і необхідні документи), що підтверджується відповідними заявами, копії яких знаходяться в матеріалах справи. ВАТ "Укртелеком" відмовив в передачі житлового будинку у власність позивачам, та запропонував придбати його за ринковою вартістю, що підтверджується листом ВАТ "Укртелеком" № 19-09/666 від 25.10.2007 року. Судом встановлено, що рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ "Укртелеком", прийнято рішення, щодо передачі до комунальної власності об'єктів житлового фонду та соціальної сфери, які увійшли до статутного фонду і є власністю ПАТ "Укртелеком" відповідно до переліку, згідно з яким, спірний житловий будинок було запропоновано передати до комунальної власності міста Харкова. Дирекція Харківської філії ПАТ "Укртелеком" звернулась до Харківської міської ради з проханням розглянути питання, щодо надання згоди на прийом до комунальної власності міста житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Харківська міська рада надала згоду ПАТ "Укртелеком" на прийняття до комунальної власності міста Харкова зазначеного житлового будинку, що підтверджується Рішенням Харківської міської ради № 847/12 від 26.09.2012 року, копія якого міститься в матеріалах справи. На виконання Рішенням Харківської міської ради № 847/12 від 26.09.2012 року, була проведена нарада з питання прийняття-передання до комунальної власності міста відомчих житлових будинків, за результатами якої, одноповерховий, одноквартирний житловий будинок ПАТ "Укртелеком", з метою реалізації права жителів будинку на приватизацію, попередня згода на приймання-передачу надана в 2012 році, буде прийнятий до комунальної власності міста Харкова, за умови надання необхідної технічної документації, переведення жителів на прямі розрахунки з спеціалізованими комунальними підприємствами в тому числі з АК "Харківобленерго" з подальшим переданням будинку в індивідуальну власність громадян, ПАТ "Укртелеком" сумісно з КП "Жилкомсервіс" необхідно провести обстеження спірного будинку, відкрити особові рахунки мешканцям, у строк до 10.02.2013 року, що підтверджується протоколом наради з питань прийняття-передачі до комунальної власності міста відомчих житлових будинків та гуртожитків від 18.01.2013 року. КП "Жилкомсервіс" повідомив ПАТ "Укртелеком", що для прийняття житлового будинку до комунальної власності міста Харкова, необхідно визначити технічний стан житлового будинку. Після затвердження керівництвом КП "Жилкомсервіс" акту загального огляду та дефектного акту, між керівництвом ПАТ "Укртелеком" та КП "Жилкомсервіс", необхідно укласти договір передання відомчого житлового фонду на баланс КП "Жилкомсервіс" з визначенням строків виконання ремонтно-відновлювальних робіт або строків перерахування суми фінансування на ремонтно-відновлювальні роботи. Після чого, необхідно затвердити акти та необхідний пакет документів міжвідомчою районною комісією Дзержинського району, міською комісією з питань приймання-передання відомчих житлових будинків в комунальну власність міста, після чого пакет документів направляється до управління комунального майна та приватизації для підготовки рішення Харківської міської ради про прийняття будинку до комунальної власності міста, після прийняття якого управління комунального майна та приватизації готується розпорядження про передання будинку з балансу ПАТ "Укртелеком" на баланс КП "Жилкомсервіс", що підтверджується листом КП "Жилкомсервіс" № 170/2/0705 від 13.01.2013 року. 19 лютого 2013 року було проведено загальний огляд житлового будинку [ADDRESS] в м. Харкові, за результатами якого, комісією було зроблено висновок про можливість передання житлового будинку до комунальної власності міста Харкова, що підтверджується актом загального огляду будинку [ADDRESS] від 19 лютого 2013 року, затвердженим заступником директора КП "Жилкомсервіс" Т.Г. Поздеєвою. Фактично Рішення Харківської міської ради № 847/12 від 26.09.2012 року відповідачем не виконано. Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради письмово повідомлено позивачів, що передача до комунальної власності зазначеного будинку є недоцільною, та запропоновано вирішити питання приватизації будинку з мешканцями та передати його до приватної власності громадян (лист від 21.11.2008 року №15238). Згідно з положеннями ст.ст. 21, 22, 41 та 47 Конституції України кожен має право на житло, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу, зокрема, придбати житло у власність в порядку, визначеному законом. Конституційні права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, гарантуються державою і не можуть бути скасовані. Фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності (ч. 1 ст. 345 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ст. 2 цього Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно з ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" у поєднанні з нормами ст.ст. 1, 6, 9, 61 Житлового кодексу України, ст. 29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Згідно до ст. 380 Цивільного кодексу України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, становлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Відповідно до ст. 63 Житлового кодексу України, предметом найму жилого приміщення у будинках державного та громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Зазначений житловий будинок використовується позивачами на умовах постійного користування та на умовах найму з 1975 року. Спеціальним законодавством, яке регулює приватизацію державного житлового фонду є Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду". Згідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" метою приватизації державного фонду є створення умов для здійснення право громадян на вільній вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду, вирішується судом. Відповідно до ст. 1, п. 1 ст. 2, п. 5 ст. 5, п. 10 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" кожний громадянин має право на приватизацію державного житлового фонду. Суд виходить з того, що займане позивачами житло є ізольованим, не є службовим приміщення, інших підстав для відмови в приватизації судом не встановлено і відповідачем не надано. Для оформлення документів на приватизацію позивачам необхідно крім інших документів надати органу приватизації довідку про склад сім'ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення; заяву про оформлення передачі в приватну власність квартири; заяву про оформлення приватизації та видачі свідоцтва про право власності на квартиру, що знаходиться на балансі підприємства. Дані документи підписуються та завіряються печаткою керівника підприємства. Відповідач ухиляється від видачі означених документів, що розцінюється судом як порушення прав позивачів та перешкоджанням їй в приватизації житлового будинку. У відповідності до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", Приватизація державного житлового фонду (далі -приватизація) - це відчуження квартир ( будинків) , кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень ( підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій установ. У відповідності до ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Докази того, що житловий будинок на час ухвалення рішення у справі до цих пір має статус "службової" відсутні. Судом встановлено, що оперативний облік службових житлових приміщень у відповідача відсутній. З довідки відповідача від 20.10.2011 р. №19-07/1367 та довідки (додаток 1 к Положенню про порядок надання житлової площі в Українській СРСР) виданої Харківським телефонно-телеграфною станцією 02.03.1992 р. не вбачається, що спірний житловий будинок відноситься до категорії службових. Згідно п.1 наказу від 27.12.1999 №155 "Про створення ВАТ "Укртелеком" та затвердження його статуту", ВАТ "Укртелеком" створене на базі цілісного майнового комплексу Українського державного підприємства електрозв'язку. Суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок переданий державою у повне господарське відання Товариства, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.05.2004 р. №3511211. Підставою виникнення права власності став наказ №155 від 27.12.1999 "Про створення ВАТ "Укртелеком" та затвердження його статуту", наказ №227 від 25.11.2003 р. "Про передачу нерухомого майна ВАТ "Укртелеком" (Харківська філія)" та Акт приймання-передачі нерухомого майна у власність ВАТ "Укртелеком" (додаток №1 до наказу №227). Відповідно до ст. 345 Цивільного кодексу України, фізична особа може набувати право власності шляхом приватизації державного майна. УДПЕЗ "Укртелеком" було державним підприємством, а спірний будинок перебував у загальнодержавній власності, а тому може бути приватизований як державна власність. Відповідно до пп. 4, 5 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" громадянин України має один раз право на приватизацію (отримання у власність) квартири або будинку, в якому він постійно проживає. Право позивачів на приватизацію житла, в якому вони проживають, гарантовано Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" та ст. 65-1 Житлового кодексу України. Згідно п. 34 Постанови Кабінету Міністрів України від 15 серпня 1996 р. №961 "Про затвердження Методики оцінки вартості майна під час приватизації", вартість цілісного майнового комплексу зменшується на вартість майна державного житлового фонду, який приватизується відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Таким чином, вказаний житловий будинок не можна було включати в статутний фонд ВАТ "Укртелеком", та реєструвати право власності на вказаний будинок, що було зроблено та підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 06 травня 2004 року № 3511211. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що житловий будинок являється об'єктом державного житлового фонду і переданий у користування позивачам за заявою яких може бути приватизована шляхом безоплатної передачі позивачам по справі у рівних долях. Таким чином, суд вважає дії відповідача такими, що чинять перешкоди позивачам в реалізації їх законного права на приватизацію встановленого законом. На підставі зазначеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved