Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

19 квітня 2019 року позивачі звернулися до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з відповідним позовом до відповідачів, в якому зазначили, що [INFO] помер їх син [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, до якої входить 1/4 частка житлового будинку розташованого по [ADDRESS] , в якому вони проживають на даний час та який належить їм на праві власності відповідно до договору № 1089 купівлі-продажу від 27 лютого 1998 року, посвідченого універсальною товарною біржею "Віконт-Т" в журналі реєстрації біржових угод. На день смерті він був зареєстрований по [ADDRESS] , разом з ними та неповнолітнім братом. Відповідно до рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2019 року позивачі встановили місце відкриття спадщини та прийняли її після смерті сина. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок вони не можуть через визнання нотаріусом правовстановлюючого документу на житловий будинок, таким що не відповідає закону. Посилаючись на викладене, позивачі просили суд визнати за ними право власності по 1/8 частці кожному на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Позивачі в підготовче засідання не з`явилися, до суду направили заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник Березнегуватської селищної ради в підготовче засідання також не з`явилися, до суду направили заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти позовних вимог не заперечували. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи вбачається, що 27 лютого 1998 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] , від імені яких діє [PERSON] , було укладено договір №1089 купівлі-продажу, посвідчений того ж дня універсальною товарною біржею "Віконт-Т" в "Журналі реєстрації біржових угод" за №1089, за яким останні придбали у [PERSON] житловий будинок з будівлями та спорудами по [ADDRESS] , який складається з житлового будинку позначеного на плані літерою А,№1,№ 2 , житловою площею 47,4 кв.м., вбиральні - Г, сараїв - В,Б, споруд - №2,І,ІІ, огорожі - №4,5,6, інвентаризаційною вартістю 11674 (одинадцять тисяч шістсот сімдесят чотири) гривень. Зазначений договір купівлі-продажу було зареєстровано Березнегуватським бюро технічної інвентаризації 23 березня 1998 року, про що свідчить реєстраційний напис №745 на договорі (а.с.10). [INFO] [PERSON] помер, про що Березнегуватським відділом реєстрації актів громадянського стану 01 серпня 1999 року було складено відповідний актовий запис № 76 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/4 частку житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , що належало йому на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу. Факт прийняття [PERSON] та [PERSON] спадщини після смерті сина підтверджується рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2019 року (а.с.11-12). Однак, 25 січня 2019 року завідувачем Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та роз`яснено про необхідність звернення для оформлення спадщини до суду через невідповідність правовстановлюючого документу на житловий будинок вимогам закону (а.с.14). При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. За змістом ст.ст.128,153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР(1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі"не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу,зареєстрованих біржею. Відповідно реєстрація Березнегуватським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на частку житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на лютий 1998 року не суперечила чинному законодавству. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"від 1 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Матеріалами справи підтверджується, що договір купівлі-продажу житлового будинку у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР зареєстрований в Березнегуватському БТІ, крім цього у передбаченому законом порядку вказана угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом недійсною не визнавалася. Отже, [PERSON] за життя, на підставі ст.ст.128,153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України "Про власність", набув право власності на будинок у порядку, що існував на час його придбання і правомірно володів ним. Стаття 525 ЦК УРСР передбачає, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини, відповідно до ст.526 ЦК УРСР, визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу). Згідно ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у правах про спадкування" від 30.05.2008 року за №7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, оскільки [PERSON] за життя набув право власності на 1/4 частку житлового будинку [ADDRESS] , вказане нерухоме майно є об`єктом права власності та увійшло до складу спадкового майна, що залишилось після його смерті. Враховуючи те, що нотаріусом позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, їх позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідачів обов`язок по відшкодуванню позивачу [PERSON] судового збору.

Outcome: approved