Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом і вказує, що постановою слідчого СВ Коростенського МВ УМВС України в Житомирській області від 21.02.2013 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12012060060000350 від 20.12.2012 року, закрито з у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури ,незаконно притягнуті до кримінальної відповідальності особи мають право на відшкодування шкоди, яка відшкодовується державою в особі фінансового органу за рахунок коштів державного бюджету. Вказує,що згідно ст. З цього Закону відшкодуванню підлягає, зокрема, моральна шкода. Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою особи вирішується судом відповідно до чинного законодавства. 02 листопада 2001 року по факту заподіяння тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] прокурором м. Коростень було порушено кримінальну справу № 101214/01 за ст.121 ч.І КК України, яку було перекваліфіковано слідчим СУ України в Житомирській області на ч. 2 ст. 121 КК України та висунуто офіційне обвинувачення. Незважаючи на не визнання вини, його, як працівника Коростенської міської служби допомоги було звинувачено в заподіянні 15.11.2001 доставленому на витверезіння [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння. Чисельні заяви про недопущення порушень прокуратурою Житомирської області, на яку покладений обов'язок здійснювати нагляд за законністю проведення слідства, до уваги не бралися і фактично не перевірялися. Відповідно до вироку Коростенського міського суду від 04.03.2004 його було засуджено за ст. 121 ч. 2 КК України до 7 років позбавлення волі. На виконання вироку суду він відбував покарання у Житомирській установі виконання покарань (№ 8) з 04 березня 2004 року по 06 листопада 2008 року. Згідно ухвали Верховного Суду України від 19.08.2008 вирок Коростенського міськрайонного суду від 04.03.2004, ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 08.06.2004 і ухвалу Верховного Суду України від 24.05.2005 було скасовано та направлено прокурору м. Коростеня для проведення нового розслідування. Було грубо порушено його право на свободу,оскільки з 19 серпня 2008 року по 06 листопада 2008 року, тобто після скасування вироку, його незаконно продовжували утримувати під вартою в УВП № 8. Протягом майже двох місяців прокуратурою Житомирської області не було вжито законних та невідкладних заходів щодо звільнення позивача з установи виконання покарань № 8 ,всупереч конституційній гарантії про те, що ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом, проголошену у ст. 29 Конституції України. З часу порушення кримінальної справи (22 листопада 2001 року) по дату винесення вироку по справі - 04 березня 2004 року, та у подальшому під час проведення нового розслідування з листопада 2008 року по 21 лютого 2013 року до нього було застосовано міру запобіжного заходу - підписку про невиїзд. Згідно вимог ст.ст. 23, 1176 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. З постанови ПВС України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з чинним законодавством моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи. Незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності завдало моральних страждань, вимагають від нього додаткових зусиль для нормалізації свого життя, збереження ділової репутації. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності спричинено душевних страждань, які виразилися, зокрема, в руйнуванні життєвих планів та соціальних зв'язків, втраті друзів, тривалому відриві від сім'ї, негативному впливі на честь, гідність та ділову репутацію, неможливості участі у вихованні дітей та допомого хворому батьку тощо. Фактично близьких йому людей позбавили люблячого сина, батька, чоловіка. У його відсутності сім"я зазнавала значних матеріальних ускладнень, хворіли батьки, його було звільнено з роботи. Незаконними діями правоохоронних органів безвинно поламано життя, в його сім'ї та моїх батьків на довгі роки - близько 7 років поселились горе і сльози рідних і близьких через незаконне обвинувачення та засудження, а у подальшому, після скасування незаконного вироку, ще 5 років за кримінальне переслідування під час нового розслідування кримінальної справи. Протягом 5 років позбавлення свободи він не міг вільно пересуватися, ростити дітей, бути корисними сім"ї і суспільству. Безсилля перед беззаконням доводило йогодо відчаю. [INFO], під час його ув"язнення, помер батько - [PERSON], але він був позбавлений можливості виконати свій обов'язок, не зміг провести батька в останню путь та поховати. Його фізичний та психологічний стан різко погіршився, він постійно перебуває у депресивному стані та роздратованості,змушений постійно звертатися за медичною допомогою. Внаслідок неправомірних дій відповідача у нього з'явилася непритаманна раніше нервова збудженість, безсоння. Незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності підірвало авторитет у членів трудового колективу, своїми неправомірними діями правоохоронні органи принизили його честь і гідність, ділову репутацію серед жителів міста, в яких склалося хибне враження, що він злочинець, що і призвело до погіршення відносин з оточуючими людьми. На протязі шести років до нього було застосовано запобіжний захід - підписку про невиїзд, що позбавило свободи пересування, призвело до порушення нормальних ЖИТТЄВИХ ЗВ'ЯЗКІВ, вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Найбільш непоправним серед негативних наслідків вказує про страх громадянина перед власною державою, гірке усвідомлення абсолютної незахищеності пересічного українця, якого правоохоронні органи з будь-яких мотивів можуть запросто знищити фізично як особу так і морально як особистість. Вважає,що відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, складає: а)перебування під слідством та судом - відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць (з 22.11.2001 по 03.03.2004 року 2 роки 4 місяців 11 днів, з 07.11.2008 по 21.02.2013 року: - 4 роки 3 місяців 14 днів, всього; - 80 міс):80 міс. х 1МЗП на момент винесення рішення по справі. б)відбування покарання з 04.03.2004 року по 06.11.2008 року- 4 роки 8 місяців 2 днів, всього 56 міс). Вказує,що вченим [PERSON] розроблена формула, яка застосовується при проведенні судово-психологічних експертиз державними та недержавними експертними закладами, відповідно до якої вираховується розмір відшкодування. О = сі х і х с х (1 - Г$), Де:О - розмір компенсації дійсної моральної шкоди; сі - розмір компенсації презюмованої моральної шкоди. Презюмована моральна шкода - це термін, введений [PERSON], що означає страждання, які повинен випробовувати «середній», «нормально» реагуючий громадянин на вчинені щодо нього неправомірні дії. Розмір компенсації презюмованої моральної шкоди встановлюється у відносних одиницях. Абсолютний розмір такого відшкодування є рівним 720-кратному розміру мінімальної заробітної плати (МЗП), що встановлений законодавством на момент винесення рішення по справі. 720 МЗП -це заробіток фізичної особи за 10 років при розмірі місячного заробітку у 6 МЗП; і - коефіцієнт індивідуальних особливостей потерпілого (визначається в розмірах від 0,5 до 1). При визначенні цього коефіцієнта потрібно враховувати умову, зазначену в ст. 23 ЦК України, - наскільки сильні були фізичні й моральні страждання особи. Коефіцієнт, який дорівнює одиниці, потрібно використовувати, якщо мова йде про «звичайну», «середньостатистичну» особу; с - коефіцієнт урахування фактичних обставин заподіяння шкоди, що заслуговують уваги (визначається у межах від 0 до 2). Цей показник стосується обставин об'єктивного характеру. Тобто обставин, які спричинили інші наслідки для потерпілого, крім моральних страждань. До цього показника слід віднести обставину, передбачену ст. 23 ЦК України, - погіршення здатностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інша шкода, нанесена здоров'ю особи. Також ураховуються інші обставини, що мають істотне значення, наприклад, звільнення з роботи у результаті засудження, втрата родича тощо; Јз - ступінь вини потерпілого (у межах від 0 до 1). Отже, 56 міс. х 6 МЗП = 336 МЗП; 1-і; с-2; Ї8-0 В = 336 МЗП х 1 х 2 х (1 - 0) = 672 МЗП на момент винесення рішення по справі. Тому,відшкодування моральних втрат, які він зазнав протягом близько дванадцяти років - з листопада 2001 року по лютий 2013 року складають відповідно: 80 міс. х 1МЗП на момент винесення рішення по справі (перебування під слідством і судом); 672 МЗП на момент винесення рішення по справі (позбавлення волі). Вказує, що несправедливість обвинувачення, покарання, застосування кримінально-процесуального примусу є загальною ознакою умов для відшкодування шкоди, завданої громадянину правоохоронними органами. Просив його позов до прокуратури Житомирської області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду задовольнити. Відшкодувати за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду у розмірі 80 міс. х 1МЗП на момент винесення рішення по справі (перебування під слідством і судом) та 672 МЗП на момент винесення рішення по справі (позбавлення волі). Зобов'язати Державну казначейську службу України виплатити йому з рахунку державного бюджету грошову суму у розмірі 80 міс х 1МЗП на момент винесення рішення по справі (перебування під слідством і судом) та 672 МЗП на момент винесення рішення по справі (позбавлення волі). У судовому засіданні представник позивача цей позов підтримав. Представник прокуратури позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити позивачу задоволенні позову, вказуючи на те, що ніякої шкоди позивачу не заподіяно. Представник державного казначейства України, позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що вимоги позивачки є необгрунтованими, їх установа жодної шкоди позивачу не заподіяла. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані і сторонами докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини: Згідно матеріалів закритої кримінальної справи № 12012060060000350, оглянутої і дослідженої судом, видно,що 22.11.2001 року прокуратурою м. Коростень порушено кримінальну справу за фактом смерті [PERSON] за ч. 1 ст. 121 КК України.(т.1 л.с.1) 28.11.2001р. відносно позивача обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд,(т.1 л.с.40,41) 29.11.2.2001р. його допитано,як підозрюваного в заподіянні тяжких тілесних ушкоджень [PERSON](т.1л.с. 46-47) Постановою слідчого від 25.11.2002 року уточнено обвинувачення позивачу та його дії перекваліфіковано на ч.2 ст. 121 КК України. 27.12.2002 року [PERSON] було притягнено як обвинуваченого за ст. 121 ч.2 КК України ( т.1 л.с. 230-231). Кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] за ст.121 ч.2 КК України 12.02.2003р. надійшла для розгляду до Коростенського міського суду (т.2 л.с. 22). Вироком цього суду від 04.03.2004 року [PERSON] було засуджено за ст. 121 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі.(т.2 л.с. 117-131) 08.06.2004 року ухвалою судової колегії з кримінальних справ Житомирського апеляційного суду вказаний вирок було залишено без змін.(т.2 л.с. 176-179) Ухвалою ВС України від 24.05.2005 року підтверджено чинність вироку суду та ухвали апеляційного суду(т.2 л.с. 235) 26.06.2004 року вирок Коростенського міського суду набув чинності і був виконаний, [PERSON] було поміщено в УВП -8 ( т.2 л.с. 185-186). Після цього, постановою прокуратури м. Коростень від 15.06.2007 року провадження по справі було відновлено за нововиявленими обставинами за поданням прокуратури Житомирської обл. (т.3 л.с. 29,30,90,91) Ухвалою ВС України від 19.08.2008 року подання прокуратури було задоволено, вирок Коростенського міського суду від 04.03.2004 року, ухвалу судової колегії з кримінальних справ Житомирського апеляційного суду від 08.06.2004 року та Ухвалу ВС України від 24.05.2005 року щодо [PERSON] було скасовано, а справу направлено для проведення нового розслідування.(т.3 л.с.98) Після чого провадження по справі неодноразово відновлювалось і зупинялось (т.3 л.с. 121,132) 05.11.2008 року постановою слідчого Коростенського МВ УМВС В Житомирській обл. [PERSON] було змінено запобіжний захід з утримання під вартою на підписку про невиїзд (.3 л.с. 119) 06.08.2009 року постановою слідчого Коростенського МВ УМВС В Житомирській обл. [PERSON] було скасовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд (т.3 л.с. 140) Після чого дана справа неодноразово закривалась, пізніше ці постанови скасовувались (т.3 л.с.173-176,181,215-218,221-224,233-236,241-243) Постановою слідчого Коростенського МВ УМВС від 21.02.2013 року справу було закрито остаточно за відсутністю в діях позивача складу кримінального правопорушення ( т.3 л.с.265-268) Таким чином суд доходить до висновку, що права [PERSON] були порушені саме з моменту обрання відносно нього запобіжного заходу тобто з 28.11.2001р., також його права були порушені у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності і засудженням за ст.121ч.2 КК України, що є тяжким злочином, і порушувалися до остаточного закриття справи, тобто до 21.02.2013року. Судом встановлено, що згідно Наказу №56 Коростенського Державного лісомисливського господарства від 25.03.2004 року позивача було звільнено з роботи в зв"язку з набуттям обвинувачувальним вироком чинності щодо нього (л.с. 23) Відповідно до ст.1 ЗУ „ Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури суду", підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, при цьому завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів досудового слідства і прокуратури. Відповідно ст. 2 цього Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину. Відповідно до ст. 4 даного Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудовою слідства, прокуратури і суду, завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальні життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свої життя. Ст. 13 цього Закону визначає, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімально розміру заробітної плати, за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до ст. 1167 ч.2 п.2 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, фізичній особі, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконно притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу підписки про невиїзд. Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходить з того, що позивачу безумовно було спричинено моральних страждань, він на протязі тривалого часу зазнавав утиску, був обмежений в праві вільно пересуватися , через обрання запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд , пізніше був позбавлений волі на тривалий час, зазнавав страждань через незаконне звинувачення в тяжкому кримінальному злочині, безумовно ці обставини впливало на його психічний стан та на стан здоров'я взагалі, призвело до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, ,маючи низку захворювань був позбавлений необхідного лікування, турбуватись про дітей та престарілих батьків, в нього погіршились відносин з оточуючими людьми та в сім'ї, позивач разом з сім"єю на протязі тривалого часу вимушений був захищатися від незаконних дій органів слідства та прокуратури. Вказані обставини стверджуються: -довідкою Коростенської міської поліклініки від 25.05.2009 № 104 та 105 про наявність у позивача- хвороби :дисциркуляторна гіпертонічна енцефалопатія 2 ст., неврозоподібний стан із зрушенням сну. Долученими до справи письмовими доказами : -поясненнями [PERSON] про те, що "перебування [PERSON] в колонії протягом 4,5 років страшно змінило його, він став замкнутим, психічним, неврівноваженим, агресивним, хворобливим»; -[PERSON] - про те,що позивач «часто скаржиться на сердечні приступи, від переживання щодо неможливості виконати християнський обряд ( поховання батька у березні 2006 року), став замкнутим, психічно неврівноваженим». - Свідоцтвом про смерть батька ( л.с.16) При цьому виходячи зі змісту ст. 13 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури і суду", суд вважає, що сума відшкодування моральної шкоди зазначена позивачем надмірно завищена, позивач перебував під певними обмеженнями в період дії постанов про обрання запобіжного заходу ( з 28.11.2001 по 06.08.2009 року = 92 міс.), тому суд враховуючи вимоги розумності та справедливості, вважає,що за цей час слід стягнути з держави на користь позивача з врахуванням вимог ст. 13 ЗУ " Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури суду" 92 міс. х 1218 грн. =112056 грн. За період часу з серпня 2009 року до моменту закриття провадження по справі ( лютий 2013 року), суд враховує,що в цей період часу позивачу , також було спричинено моральної шкоди, оскільки, незважаючи на скасування запобіжного заходу, він на протязі більше трьох років перебував під слідством, був змушеним з"являтись до слідчого, давати пояснення,спростовувати свою причетність до скоєного злочину, від чого зазнавав певних обмежень, негараздів та моральних страждань. Суд стягує на користь позивача за цей період часу ( 43 міс. х 1218 грн.) 52374 грн. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред'явлених доказів,тому суд вважає,що відшкодування моральної шкоди позивачеві в такому розмірі буде законним,справедливим і обгрунтованим. Решту вимог позову суд відхиляє, як необгрунтовану. Необгрунтованою є вимога позивача про стягнення моральної шкоди з прокуратури Житомирської обл., оскільки за правилами ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянине незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" таке відшкодування провадиться державою в особі державної казначейської служби, тому суд відмовляє позивачу в задоволенні його вимог до прокуратури Житомирської обл.

Outcome: partial