Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Прокурор звернувся з позовом в інтересах держави в особі Комунальної установи «Старобільське районне територіальне медичне об'єднання» (далі КУ «Старобільське РТМО» до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, пов'язаної з лікуванням [PERSON] В обґрунтування позову прокурор Старобільського району посилається на те, що 26.04.2013 року о 10 годині [PERSON], знаходячись біля центрального ринку м. Старобільськ на пл. Базарній, на підставі неприязних стосунків наніс неповнолітньому [PERSON], [INFO] один удар кулаком лівої руки у праву частину обличчя, чим спричинив останньому тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 220/143 від 14.06.2013 року у неповнолітнього [PERSON] встановлені тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. 28.04.2013 року даний факт внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 12013030580000786. В ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню було встановлено, що [PERSON] госпіталізований до кардіоневрологічного відділення КУ «Старобільське РТМО», де перебував на стаціонарному лікуванні з 27.04.2013 року по 11.05.2013 року (14 ліжко-днів) та на його лікування органами охорони здоров,я витрачено 2123,38 грн. з розрахунку 151,67 грн. за 1 ліжко-день. До теперішнього часу в добровільному порядку завдану шкоду обвинувачений не відшкодував. Ухвалою Старобільського районного суду від 10.10.2013 року кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, закрито у зв'язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні у формі державного обвинувачення в порядку п.7 ч.1 ст. 284 КПК України. Відповідач повинен відшкодувати шкоду на підставі вимог ст.1206 ЦК України. Тому звернувся з вказаним позовом до суду. У судовому засіданні позивач - прокурор Рибалкін В.О. повністю підтримав свої позовні вимоги і підтвердив доводи, викладені в позові. Просив стягнути з відповідача на користь КУ матеріальну шкоду у розмірі 2123 грн. 38 коп. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували посилаючись, що КУ«Старобільське РТМО» не є державною установою, а є комунальною установою Старобільської міської ради, фінансується за рахунок громади, а не держави, а згідно до ст. 121 КУ та ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» на прокурора покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом, а тому прокурор не має повноважень на подання вказаної позовної заяви. Також, позивачем не було надано доказів, які б підтвердили необхідність лікування [PERSON] в умовах стаціонару протягом 14 днів при наявності в нього легких тілесних пошкоджень. Суд, заслухавши показання сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами склались правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України. Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 10.10.2013 року встановлено, що мали місце дії щодо скоєння [PERSON] кримінального правопорушення, а саме, що 26.04.2013 року о 10 годині, [PERSON], знаходячись біля центрального ринку, розташованого на пл. Базарна м. Старобільськ Луганської області, на підставі раніше неприязних стосунків наніс неповнолітньому [PERSON], [INFO], один удар кулаком лівої руки у праву частину обличчя, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження. Кримінальне провадження за обвинуваченим [PERSON] за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрито у зв'язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинуваченого у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Цивільний позов не вирішувався. Ухвала набрала чинності. Ці обставини сторони не заперечували. це не є підставою для звільнення [PERSON] від відшкодування шкоди, завданої його протиправними діями та не є фактом того, що злочин не мав місця. (а.с. 6) Із довідки КУ «Старобільське РТМО» про розмір витрат на лікування потерпілого [PERSON] вбачається, що [PERSON] знаходився в кардіоневрологічному відділенні КУ «Старобільське РТМО» в період з 27.04.2013 року по 11.05.2013 року - 14 ліжко-днів. Вартість одного ліжко-дня лікування [PERSON] в кардіоневрологічному відділенні складає 151,67 грн., а всього витрати на лікування [PERSON] за цей період складає 2123,38 грн.(а.с. 5. ). Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Відповідно до п. 2 "Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 №545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства Відповідно до абзацу1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України Законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (із наступними змінами постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року N 13, від 3 грудня 1997 року N 12) та абзацу 1 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, у повному обсязі. Для настання відповідальності необхідно: · наявність складу правопорушення, а саме наявність шкоди; · протиправна поведінка заподіювача шкоди; · причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; · вина. Неправомірність дій відповідача і його вина у спричиненні позивачу матеріальної шкоди, доведена зібраними по справі доказами в їх сукупності та співставленні, в тому числі постановою про закриття кримінальної справи відносно [PERSON] за нереабілітуючими підставами. Таким чином, незважаючи на те, що кримінальне провадження щодо відповідача закрито у зв'язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, відповідач не звільняється від обов'язку відшкодувати завдану ним шкоду лікувальному закладу, оскільки на лікування потерпілого [PERSON] у хірургічному відділенні КУ "Старобільське РТМО", де він перебував на стаціонарному лікуванні з 27.04.2013 по 11.05.2013 (14 ліжко-днів) затрачено 2123 грн. 38 коп. з розрахунку 151 грн. 67 коп. за 1 ліжко-день. Відповідно до ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Аналогічної позиції щодо стягнення коштів на користь закладу охорони здоров'я притримується і Європейський суд з прав людини, який, зокрема, у рішенні від 11.02.2003 по справі «Хаммерн проти Норвегії» (скарга №30287/96) встановив, що тягар фінансових збитків, завданих порушенням і розглядом кримінальної справи, що закрита чи закінчилась виправданням обвинуваченого, несе обвинувачений, якщо він не зможе довести, що вірогідна відсутність факту вчинення ним постановленого йому у вину діяння. Положення пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не порушено. Суд не приймає заперечення відповідача щодо відсутності у прокурора повноважень на звернення до суду з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до підпункту а) пункту 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на первинну медико-санітарну, амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, пологові будинки, станції швидкої та невідкладної медичної допомоги, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України - це сукупність державного бюджету та місцевих бюджетів, побудована з урахуванням економічних відносин, державного і адміністративно-територіальних устроїв і врегульована нормами права. Комунальна установа "Старобільське районне територіальне медичне об'єднання" є комунальним закладом охорони здоров'я, фінансування якого здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету, розпорядником коштів якого є КУ "Старобільське РТМО", що підтверджується статутом установи (а.с. 10-11) У зв'язку з цим, кошти на відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину, згідно вимог ст. 1206 Цивільного кодексу України, мають бути стягнуті до місцевого бюджету. Таким чином, суд приходить до висновку, що несплата відповідачем вартості стаціонарного лікування потерпілого [PERSON] завдає шкоди економічним інтересам держави. Відповідно до статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Відповідно до статті 45 ЦПК, з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою)... Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Відповідно до ч. 3,5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Статтею 43 вказаного закону передбачено, що районні ради уповноважені на вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних рад; призначення і звільнення їх керівників; Згідно зі ст. 1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою. Відповідно до ст. 15 ЗУ "Про місцеві державні адміністрації" у разі делегування місцевим державним адміністраціям районними чи обласними радами відповідних повноважень в їх управлінні перебувають також об'єкти спільної власності територіальних громад. Відповідно до п.п. а п. 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на первинну медико-санітарну, амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, пологові будинки, станції швидкої та невідкладної медичної допомоги, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки). Старобільська РДА свої функції, як орган виконавчої влади не виконав оскільки позов до [PERSON] впродовж року не заявлено. У зв'язку з вище викладеним правомірно прокурором району здійснюється представництво інтересівдержави в особі КУ "Старобільське РТМО". Суд також не приймає заперечення відповідача щодо не відповідності призначеного стаціонарного лікування з огляду на наступне. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 220/143 від 14.06.2013 року були встановлені у [PERSON] наступні тілесні пошкодження у вигляді синця та саднини правої щоки з поширенням на праву акулову область, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. (а.с. 9). Висновок експерта складено після закінчення лікування потерпілого та діагноз не враховує. Судом встановлено причинно-наслідковий зв'язок між діями [PERSON] та наслідками у вигляді тілесних ушкоджень завданих потерпілому [PERSON] Із дослідженої в судовому засіданні медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] встановлено діагноз «ГЗЧМТ. Струс головного мозку - 26.04.2013 року». Час госпіталізації з 27.04.2013 року - 11.05.2013 року (а.с.25) Обґрунтованість чи необґрунтованість терміну лікування визначається виключно лікарями, крім того необхідно врахувати, що потерпілому [PERSON] на момент отримання ним тілесних ушкоджень було лише 15 років. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідачем та його представником не заявлялось клопотання про надання доказів для підтвердження заперечень щодо встановлення необхідності призначення лікування в стаціонарі. Тому суд згідно ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про повну обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved