Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

16 травня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. 26 грудня 2013 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси матеріали справи за позовом ТОВ «Кей-Колект» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту передано до Київського районного суду міста Одеси, за територіальною підсудністю. 05 вересня 2014 року ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Реви С.В. справу прийнято до свого провадження, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю попереднього головуючого - судді Калініченко Л.В. В своїй позовній заяві позивач просив стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на свою користь загальну суму заборгованості в розмірі 60\~902,59 дол. США, що станом на 18.02.2013 року по курсу НБУ становило 486794,40 грн. У зв'язку зі смерті [PERSON], померлого 26.08.2013, провадження в частині вимог до останнього закрито, про що 23.07.2015 року постановлено відповідну ухвалу. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав просив позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала посилаючись на відсутність підстав для його задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно договору про надання споживчого кредиту № 11350096000 від 26.05.2008 року Акціонерний комерційний інноваційний банк „УкрСиббанк", назва якого була змінена на Публічне акціонерне товариство „УкрСиббанк", надав [PERSON] кредит в сумі 50000,00 дол. США, що в еквіваленті на дату укладання цього договору становить 242500,00 грн., на строк користування до 25.05.2018, а позичальник зобовязався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредитні кошти, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. В забезпечення виконання вимог за кредитним договором № 11350096000 від 26.05.2008 року, цього ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 206106. 12.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого останньому було відступлено права вимоги за кредитним договором № 11350096000 від 26.05.2008 року. За змістом ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно п. 1.1 Договору факторингу ПАТ «УкрСиббанк» (надалі клієнт) зобов'язується передати у власність ТОВ «Кей-Колект» (надалі Фактор), а Фактор - прийняти Права Вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Згідно п. 1.4 одночасно з відступленням права вимоги до Фактора переходять усі права Клієнта за усіма Договорами Забезпечення. Пунктом 3.2. договору факторингу встановлено, що відступлення права вимоги засвідчується складанням сторонами акта приймання - передачі прав вимоги за формою згідно з додатком 2 до цього договору. Акт приймання - передачі прав вимоги складається сторонами виключно після одержання клієнтом суми фінансування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Згідно з Постановою Верховного Суду України від18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення в цивільній справі» правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. В свою чергу, позивачем не надано акта приймання - передачі прав вимоги за формою згідно з додатком 2 до цього договору, що ставить під сумнів виконання сторонами договору факторингу 12.12.2011 р. та не може бути належним та допустимим доказом, в розумінні ст.ст. 58,59 ЦПК України, права звернення ТОВ «Кей -Колект» до суду. Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Станом на час розгляду справи судом, позивачем не надано доказів про одержання відповідачем повідомлення про відступлення прав вимог за формою згідно до договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року. Окремо суд звертає увагу на наступне. Відповідно до статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. В пунктах «в» та «г» ч. 4. ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" зазначено, що індивідуальні ліцензії видаються у разі: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Відповідно до п.1.5. Постанови Національного банку від 14.10.2004, № 483 «Про затвердження Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу» використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Таким чином, за змістом вказані норми матеріального права передбачають наявність у фінансової установи дозволу чи ліцензії, на здійснення валютних операцій, які видаються Національним Банком України. В свою чергу, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що ТОВ Кей-Колект не має ліцензії на здійснення валютних операцій. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що ТОВ Кей-Колект не мало й підстав прийняти права кредитора по даному валютному кредиту. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючі викладені обставини в задоволені позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed