Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-24 00:00:00

21.04.2017 року [PERSON] звернулась із зазначеним позовом, який мотивує тим, що з 1999 року по даний час працює в Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на посаді заступника головного бухгалтера. Наказом відповідача від 21.02.2017 року № 11-07/1-276/п на підставі службової записки заступника генерального директора з економіки та фінансів (з додатками) від 20.02.2017 року № 03-10-10 їй оголошено догану у звязку з порушенням вимог Положення (стандарту) бухгалтерського обліку та п. 1 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996 при складанні фінансової звітності ДП МА «Бориспіль» за 2016 рік. Вважаючи рішення про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани незаконним і безпідставним, просила зазначене стягнення скасувати в судовому порядку. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, а представник відповідача проти позову заперечив та просив у задоволенні позовних вимог відмовити за їх безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Правила і порядок застосування роботодавцем дисциплінарних стягнень врегульовано нормами Кодексу законів про працю України та внутрішніми положеннями підприємства, що повязані із специфікою діяльності аеропорту. В п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі Постанова Пленуму) звернуто увагу судів на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю. Відповідно до положень ст. ст. 139, 140, 142 КЗпП України та п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств,установ,організацій, затверджених постановою Держкомпраці СРСР за погодженням з ВЦРПС від 20.07.1984 року (далі - Правила), порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. Тобто, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення останнім трудової дисципліни. Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків, наявність та форму вини. При цьому, з урахуванням конституційного принципу відсутності обовязку доводити свою невинуватість, обовязок доказування вчинення працівником дисциплінарного проступку та наявність його вини покладається на роботодавця. З цього приводу, аналогічна правова позиція, викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.12.2015 року, в справі № 6- 29962св15. В той же час, судом встановлено, що описова частина наказу, що оскаржується не містить посилання на конкретні пункти відповідних нормативних та/або внутрішніх актів, порушення яких складає зміст вчиненого позивачем дисциплінарного проступку. Пунктом 1 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено мету ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності це надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Зі змісту вказаної норми видно, що вона має загальний характер, будь-яких обовязків не встановлює. У звязку з цим, звинувачення позивачки у порушенні вимог п. 1 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є безпідставним. Крім порушення вимог п. 1 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" позивачку звинувачено у порушені вимог наказу Міністерства фінансів України від 28.02.2002 року № 147, яким затверджено «Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 22 «Вплив інфляції» (далі Положення). Допитана в суді в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона обіймає посаду головного бухгалтера Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль". Вказала, що з моменту прийняття Положення воно в Україні ще ніким не застосовувалось. За її словами, законодавчо визначений строк подання фінансової звітності 9 лютого. 09.02.2017 року позивачка [PERSON] підготувала та подала [PERSON] фінансову звітність ДП МАБ за 2016 рік. [PERSON] підписала її, потім надала на підпис генеральному директору аеропорту. Після цього, фінансова звітність ДП МАБ за 2016 рік в редакції позивачки була в електронному вигляді подана у відповідні контролюючі інстанції. 10.02.2017 року [PERSON] склала на імя генерального директора аеропорту службову записку № 14-10-279, в якій вказала, що при складанні цієї звітності не було здійснено її коригування на показник інфляції. Як передбачено Положенням. Як наслідок, звітність може бути визнана недостовірною. Просила у генерального директора дозволу залучити зовнішніх аудиторів для здійснення такого коригування. Про необхідність застосування Положення ініціювала письмове звернення до Міністерства фінансів України. Відповіді не отримано. Підтвердила, що будь-яких зауважень до звітності, сформованої позивачкою, з боку контролюючих цю сферу державних установ не надходило. 20.02.2017 року [PERSON] склала на імя генерального директора аеропорту службову записку № 03-10-10, в якій, крім пропозиції притягнути [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, просила доручити позивачці до 24.02.2017 року відкоригувати показники звітності відповідно до Положення. 22.02.2017 року, після ознайомлення з наказом від 21.02.2017 року № 11-07/1-276/п про оголошення догани, позивачка пішла на лікарняний. На думку [PERSON], в такий спосіб позивачка уникнула можливості сприяти бухгалтерії аеропорту оперативно здійснити доопрацювання звітності. У звязку з цим, [PERSON] самостійно була вимушена зробити такий перерахунок. При цьому для такого перерахунку були залучені інші працівники бухгалтерії, а також технічні спеціалісти, які знаються на особливостях роботи компютерної програми «1С», в якій формується звітність. Вказала, що був проведений значний обсяг роботи, тому вона була завершена 17.03.2017 року. Але доопрацьована в такий спосіб звітність у відповідні органи на направлялась по теперішній час ці органи користуються тією фінансовою звітністю, яка була сформована позивачкою. Допитана в суді за клопотанням її представника і за її згодою в якості свідка позивачка [PERSON] пояснила, що вона обіймає посаду заступника головного бухгалтера Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль з 1999 року. Відповідно до своєї посадової інструкції у своєму підпорядкуванні працівників бухгалтерії на має, напряму підпорядковується головному бухгалтеру. Про Положення знає. Вказала, що воно ще ніколи не застосовувалось не тільки аеропортом Бориспіль, а й іншими підприємствами України. Ще в січні 2017 року позивачка запропонувала головному бухгалтеру [PERSON] звернутись до Міністерства фінансів за розясненнями щодо необхідності застосування Положення для складання фінансової звітності аеропорту за 2016 рік. [PERSON] неодноразово у присутності позивачки телефонувала до цього міністерства, просила саму позивачку особисто дзвонити туди. Всі відповіді зводились до того, що застосовувати не треба, що вже підготовлені відповідні зміни, які знаходяться на реєстрації в Міністерстві юстиції. Вказівок від головного бухгалтера [PERSON] про необхідність застосування Положення не отримувала. Крім того, в неї обєктивно відсутня така можливість, тому що відповідно до п. 4.1 своєї посадової інструкції від 28.08.2015 року № 14-05/2-3 позивачка складає відповідну звітність на підставі даних бухгалтерського обліку підприємства, які внесені іншими працівниками бухгалтерії, які, в свою чергу, підпорядковані не заступнику головного бухгалтера, а самому головному бухгалтеру. Всього таких бухгалтерів 44. Згідно з цим же пунктом 4.1 позивачка, перш ніж подати звітність до відповідних органів, спочатку подала цю звітність на підпис головному бухгалтеру та генеральному директору і лише після цього відправила її до контролюючих органів. Пояснила, що Положення, що діяло в редакції до внесених змін, суперечило іншим методологічним вимогам, що в кінцевому результаті спотворювало остаточний звіт по країні, що крім Положення необхідно керуватися визначеними Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" такими основними принципами бухгалтерського обліку та фінансової звітності, як обачність послідовність нарахування та відповідність доходів і витрат, превалювання сутності над формою та ін. Це і зумовило внесення змін до Положення відповідним наказом Міністерства фінансів України від 17.02.2017 року № 241, які набули чинності 14.03.2017 року. З наказом про оголошення догани та необхідність допрацювати сформовану позивачкою звітність до 24.02.2017 року [PERSON] була ознайомлена 22.02.2017 року. Внаслідок цього відчула погіршення стану свого здоровя. звернулась за медичною допомогою до медичного закладу на території аеропорту. Лікарі надали первинну допомогу, за своєї ініціативи викликали карету швидкої допомоги та направили позивачку до Бориспільської ЦРЛ для подальшого лікування, яке тривало більше двох місяців, з яких 18 днів стаціонарного лікування. З лікарняного вийшла 10.05.2017 року. Тим, що вказаними діями відповідача була доведена до такого стану, обґрунтовує свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди. Той факт, що з боку контролюючих органів не надходило будь-яких нарікань щодо поданої аеропортом фінансової звітності ДП МАБ за 2016 рік в редакції позивачки, крім пояснень сторін та свідків підтверджується також листами Міністерства інфраструктури України від 24.04.2017 року № 3706/11/10-17 та Міністерства фінансів України від 19.05.2017 року № 35210-07-10/13346, направлених у відповідь на адвокатські запити [PERSON] Наказом відповідача від 01.09.2015 року №01-07-230 затверджена «Облікова політика Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль». В обґрунтування своєї позиції представник відповідача вказує на те, що в п. 2.3 цієї політики є посилання на необхідності застосування підприємством стандартів бухгалтерського обліку та закріплено обовязок здійснювати ведення бухгалтерського обліку згідно з принципами та методами, передбаченими Положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку. В той же час, зі змісту цієї політики вбачається, що вона не розмежовує відповідальність за напрямками діяльності відповідних посадових осіб підприємства. Відповідно до п. 2. 2 цієї політики необхідність забезпечення дотримання на підприємстві єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання та подання у встановлені терміни фінансової звітності покладено на головного бухгалтера. Представник відповідача не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачці було достеменно відомо про необхідність застосування указаного Положення при складанні фінансової звітності за 2016 рік. На підтвердження наявності таких підстав представник відповідача надав лист на бланку аудиторської компанії PSP, в якому наведені розрахунки інфляції. Суд звертає увагу на те, що цей лист не має підпису, а тому не може прийматись судом як доказ. Крім того, він датований 07.02.2017 року, але дата його отримання головним бухгалтером [PERSON] судом стороні відповідача не відома. У своєму листі від 28.02.2017 року № 11410-06-5/5390 «Щодо коригування показників річної фінансової звітності за 2016 рік» Міністерство фінансів України зазначило, що внесені наказом Міністерства фінансів України від 17.02.2017 року № 241 зміни обумовлені необхідністю забезпечення єдиних правил ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в частині розрахунку показників фінансової звітності на вплив інфляції, ураховуючи положення міжнародних стандартів фінансової звітності (а.с. 59-60). Згідно відповіді наданої на запит суду, Міністерство фінансів України листом від 12.06.2016 року (а.с. 93-94, 109-110) повідомило, що застосування указаного Положення бухгалтерського обліку, ставиться в залежність від показників сукупності специфічних кількісних та якісних характеристик економічного середовища країни, притаманних гіперінфляційній економіці. Також, з цього приводу Міністерство фінансів України, повідомило, що Методологічна рада з бухгалтерського обліку при міністерстві дійшла висновку, що підстави для коригування підприємствами фінансової звітності за 2016 рік згідно П(С)БО 22 відсутні, схвалила відповідні зміни до П(С)БО 22. Як встановлено судом, указані зміни вступили в силі вже після закінчення звітного періоду підприємств щодо бухгалтерського обліку ДП «МА «Бориспіль». Позиція відповідача зводилась до того, що сам факт існування указаного Положення прямо зобовязує позивача застосувати його під час формування фінансової звітності. Тобто, надає пріоритет формальній стороні. Доцільність такого підходу у вирішенні цієї справи спростовується як нормами законодавства, що регулюють правовідносини у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності так і фактичними обставинами справи. Так, судом встановлено, що фінансова звітність ДП МАБ за 2016 рік подана у тому вигляді, який був сформований позивачкою станом на 09.02.2017 року; невідповідності цієї звітності нормам законодавства, зокрема норма Положення, не виявлено; для прийняття рішення про необхідність застосування Положення слід враховувати положення відповідних міжнародних стандартів, а також виходити з основних принципів бухгалтерського обліку, наведених в ст. 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Крім того, згідно положень Облікової політики ДП «МА «Бориспіль», затвердженої наказом генерального директора від 01.09.2015 року №01-07-230, якою керується відповідач при обґрунтуванні своїх заперечень, - серед посилань які застосовувались в ній відсутнє посилання на відповідне Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 22 «Впливінфляціїї» (П(сС)БО 22, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 28.02.2002 року №147. Таким чином, суду не надано відповідачем доказів необхідності та обовязковості застосування даного Положення при складенні та підготовці Звіту за 2016 рік ДП «МА «Бориспіль» заступником головного бухгалтера, що ставилось їй в провину і стало наслідком застосування стягнення й оголошення догани. На підставі встановлених обставин суд приходить до висновку, що прийняття рішення про застосування або незастосування Положення і надання відповідних вказівок підлеглим (у тому числі заступнику головного бухгалтера) знаходиться в межах компетенції головного бухгалтера відповідача, а не його заступника. В основу такого висновку суд також покладає ті обставини, що позивачка не має у своєму підпорядкуванні працівників бухгалтерії, а звітність формує на підставі даних бухгалтерського обліку підприємства, які внесені іншими 44 працівниками бухгалтерії, які напряму підпорядковані головному бухгалтеру. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 року № 2658 переоцінка основних фондів для цілей бухгалтерського обліку є одним з випадків обов'язкового проведення оцінки майна суб'єктами оціночної діяльності, перелік яких встановлений цим законом. Основні фонди є частиною активів підприємства. На думку суду, для прийняття рішення про необхідність застосування указаного Положення бухгалтерського обліку, також попередньо слід було провести оцінку активів підприємства суб'єктом оціночної діяльності, чого, як встановлено судом, зроблено не було. При вирішенні питання про відшкодування позивачу неотриманих преміальних внаслідок притягнення до дисциплінарної відповідальності, відшкодування моральної шкоди, судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідачем не оспорюються факт ненарахування позивачці за лютий місяць премії у розмірі 20 % від посадового окладу у розмірі 2\~897 грн. та премії жінкам ДП МА «Бориспіль» до Жіночого дня 8 березня у розмірі 1\~000 грн. через оголошення їй догани, що оскаржується в суді. Даний факт, як і розмір неотриманих премій, визнається відповідачем, а тому в порядку ч.1 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 28 000 гривень, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) від 31 березня 1995 року, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивачка вказала, що внаслідок притягнення її до дисциплінарної відповідальності вона зазнала погіршення стану свого здоровя і тривалий час перебувала на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності. Зважаючи на це, позивачка зазнала душевних переживань. Таким чином, їй була заподіяна моральна шкода. З огляду на глибину та тривалість страждань, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд оцінює моральну шкоду, заподіяну позивачці, розмірі 1 600 гривень. Підстави для визначення моральної шкоди в більшому розмірі відсутні, оскільки позивачем не доведено доцільність та обґрунтованість стягнення її в іншому розмірі, доказів цьому не надано. В статті 79 ЦПК України вказано, що судові витрати складаються у тому числі з витрат на правову допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесені позивачем судові витрати у розмірі 2\~500 грн. на правову допомогу підтверджені договором з адвокатом [PERSON] від 10.04.2017 року, квитанцією та актом від 19.06.2017. Враховуючи це, а також положення Закону України від 20.12.2011 року № 4191 "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", суд приходить до висновку про стягнення з ДП МА «Бориспіль» на користь позивачки [PERSON] судові витрати у розмірі 2\~500 грн. на правову допомогу. З урахуванням зазначеного, у суду є достатньо доказів щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] На підставі викладеного, ст. 34 Конституції України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.ст. 139-142, 147, 148 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та

Outcome: partial