Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона з липня 2007 року до [INFO] проживала однією сім'єю з [PERSON] в квартирі [ADDRESS], були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації шлюбу. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS]. Спадкове майно належить спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину серії СВС № 322438, виданого П'ятою дніпропетровською нотаріальною конторою 14.04.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-2927. За життя [PERSON] заповіт не складав, спадкоємців першої, другої та третьої черги у нього немає. На час відкриття спадщини вона проживала однією сім"єю з [PERSON], вела з ним спільне господарство та була зареєстрована разом з ним за адресою [ADDRESS]. Проте, в отриманні довідки про відсутність близьких родичів (інших спадкоємців) їй було відмовлено через відсутність у неї родинних зв'язків з померлим. З цієї ж причини їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про смерть [PERSON] Позивач також зазначає, що у лікарському свідоцтві про смерть [PERSON] від 22.03.2014 року помилково зазначено прізвище померлого «[PERSON]», що унеможливлює подальші будь-які юридичні дії. Встановлення юридичного факту її проживання однією сім'єю з [PERSON] не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини має значення для належного оформлення права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на зазначене, позивач просить визнати факт її проживання понад п"яти років однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], [INFO], померлим [INFO], з липня 2007 року по [INFO], за адресою [ADDRESS], визнати її спадкоємицею четвертої черги після смерті [PERSON]; встановити факт належності [PERSON], [INFO], померлому [INFO], Лікарського свідоцтва про смерть № 184/Л від 22.03.2014 року, виданого Обласним комунальним закладом «Бюро судово-медичної експертизи» на ім'я «[PERSON], [INFO]". В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні просив ухвалити рішення у справі згідно діючого законодавства. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Вислухавши представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, починаючи з липня 2007 року позивачка [PERSON], [INFO], разом із [PERSON], [INFO], проживали разом однією сім'єю як жінка та чоловік в належній [PERSON] на праві власності квартирі [ADDRESS], при цьому вони були разом зареєстровані у цій квартирі, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, кожний з них одружений не був. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Лікарським свідоцтвом про смерть від 22.03.2014 року №184/Л, виданим Обласним комунальним закладом "Бюро судово-медичної експертизи". За життя [PERSON] заповіту не складав, після його смерті відкрилась спадщина на майно, що належало йому до дня смерті, а саме - квартиру [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, проте державним нотаріусом в усній формі їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують факт спадкування за законом як спадкоємця четвертої черги. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 30.06.2016 року № 44301851 спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Факт проживання [PERSON] разом із [PERSON] однією сім'єю з липня 2007 року по день його смерті підтверджується довідкою №382, виданою ЖБК №76 «Прогрес» 11.01.2016 року про те, що за адресою [ADDRESS] з 31.05.1988 року по час смерті був зареєстрований [PERSON], 1967 року народження, та з 10.07.2007 року за вказаною адресою зареєстрована [PERSON], 1989 року народження, а також копією паспорта позивачки серії [NUMBER], виданого Кіровським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 16.12.2014 року, де в графі «місце проживання» зазначено адресу: [ADDRESS]. Крім того, зазначений факт підтверджується поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що з 2008 року він знайомий з [PERSON] по сумісній роботі в кафе, де вона працювала офіціантом, а він барменом. При цьому він познайомився із [PERSON], який як чоловік [PERSON], приходив до кафе і зустрічав її після роботи, вони почали дружити сім"ями. На час їх знайомства йому було відомо, що [PERSON] з [PERSON] проживали однією сім"єю як чоловік та жінка за адресою [ADDRESS], вони мали спільний бюджет, разом купляли продукти, мікрохвильову піч, разом робили косметичний ремонт в квартирі, в якій проживали, [PERSON] представляла всім [PERSON] як свого чоловіка, між ними були добрі відносини. Він, свідок, разом зі своєю дружиною декілька разів приїздили до них у гості за вказаною адресою, вони разом їздили відпочивати на природу, [PERSON] його дружині за вказаною адресою робила манікюр. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з [PERSON] знайома з 2008 року по сумісній роботі. Вона була знайома з [PERSON], якого вважала чоловіком [PERSON] [PERSON] з [PERSON] проживали разом однією сім"єю в його квартирі за адресою [ADDRESS], вони мали сумісний бюджет, разом купляли продукти та предмети обстановки, між ними були добрі та серьозні відносини, вона з ними разом проводила свята, ходила до них у гості. Згодом їй стало відомо, що коли [PERSON] їздила в м. Донецьк до хворої матері, [PERSON] помер. Пунктом 5 частини 1 ст.256 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно до ч.2, 3 цієї статті у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у 1й261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно до ч.2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно до ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно до ч.3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом з"ясовано, що встановлення юридичного факту проживання [PERSON] однією сім'єю разом з [PERSON] не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини має значення для позивача для належного оформлення нею права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] Таким чином, суд вважає за необхідне визнати факт проживання [PERSON], [INFO], однією сім'єю з [PERSON], [INFO], померлим [INFO], з липня 2007 року по [INFO] за адресою [ADDRESS], визнавши [PERSON] спадкоємицею четвертої черги після смерті [PERSON]. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог суду не надано. Судом також встановлено, що після смерті [PERSON] Обласним комунальним закладом «Бюро судово-медичної експертизи» 22.03.2014 року було видано Лікарське свідоцтво про смерть № 184/Л на ім'я "[PERSON]", померлого [INFO], замість правильного зазначення прізвища померлого як "[PERSON]". Той факт, що зазначене Лікарське свідоцтво про смерть №184/Л від 22.03.2014 року, видане Обласним комунальним закладом «Бюро судово-медичної експертизи» на ім'я «[PERSON]» належить «[PERSON]» підтверджується: -копією паспорту серії [NUMBER], виданого Кіровським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 05.01.2005 року на ім'я [PERSON], [INFO], в якому ім"я та по батькові, дата народження, адреса реєстрації збігаються з ім"ям та по батькові, адресою проживання померлого, вказаними в Лікарському свідоцтві про смерть №184/Л від 22.03.2014 року; -копією довідки про присвоєння [PERSON] ідентифікаційного номеру [NUMBER], виданою Державною податковою адміністрацією у м. Дніпропетровську 17.02.1999 року; -копією довідки №382, виданої ЖБК №76 «Прогрес» 11.01.2016 року про реєстрацію за адресою [ADDRESS] [PERSON], 1967 року народження, в якій ім"я, по батькові, дата народження та адреса проживання померлого збігаються із тотожною інформацією про нього, вказаною у Лікарському свідоцтві про смерть №184/Л від 22.03.2014 року, виданому Обласним комунальним закладом «Бюро судово-медичної експертизи». Таким чином, встановлено, що при видачі Обласним комунальним закладом «Бюро судово-медичної експертизи» Лікарського свідоцтва про смерть №184/Л від 22.03.2014 року було допущено описку у написанні прізвища померлого та замість вірного «[PERSON]» було помилково вказано «[PERSON]». Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім»я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім»ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У відповідності до ч.2 цієї статті в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до положень п. 10, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові. Враховуючи те, що від встановлення факту того, що зазначене Лікарське свідоцтво про смерть видане саме на ім'я [PERSON] залежить виникнення, зміна або припинення особистих та майнових прав позивача, зважаючи на те, що інший порядок встановлення цього факту неможливий, суд дійшов до висновку про необхідність встановлення факту належності [PERSON], [INFO], померлому [INFO], Лікарського свідоцтва про смерть № 184/Л від 22.03.2014 року, виданого Обласним комунальним закладом «Бюро судово-медичної експертизи» на ім'я «[PERSON]», [INFO]. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з урахуванням клопотання позивача, витрати по справі слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved