Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Заявленими та уточними у ході розгляду справи вимогами (а.с.198 т.1) позивач просив суд ухвалити рішення про встановлення факту володіння спадкодавцем нерухомим майном на правах власності в домоволодіннях за адресами: [ADDRESS] Крім цього, позивач просив визнати недійсними рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на будівництво житлового будинку, погодження меж земельної ділянки під таким будинком, про передачу у власність земельної ділянки, а також скасувати правовстановлюючі документи на будинок і земельну ділянку та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на половину даного майна. Вимоги мотивовані наступним чином. Сторони, фізичні особи у справі, є спадкоємцями. Відповідач оформив спадкові права на усе нерухоме майно і таким чином позбавив прав на дане майно позивача. Сільська рада заперечувала щодо задоволення позову, адже прийняті та оскаржувані позивачем рішення прийняті на підставі та у порядок, визначений законодавством України. Представник [PERSON] та сам відповідач заперечували щодо задоволення позову з огляду на його безпідставність. Крім цього, вважали, що позивач пропустив строк позовної давності, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову. Свою позицію пояснювали наступним чином. Дійсно, після смерті бабусі відкрилась спадщина на нерухоме майно, що складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд. Земельна ділянка не належала спадкодавцеві на момент смерті, а лише рахувалась за даним домогосподарством. Вже після її смерті відповідач - спадкоємець оформив права власності на половину земель, що рахувались за домогосподарством та збудував на ній новий житловий будинок. Будівля позначена в технічній документації на домоволодіння, як літня кухня, використовувалась спадкодавцем як житлова будівля і є тим спадковим майном. Заявлення вимог на майно, яке не входило до спадкової маси тільки вкотре підкреслює низькі мотиви позивача набути прав власності на майно інших осіб. Заслухав пояснення учасників розгляду, проаналізував матеріали, надані сторонами та заслухав показання свідків, судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання у м. Житомирі, отримував код платника податків та є особою, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А (а.с.15-17 т.1). 27 травня 1989 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла, серед інших сторонам - фізичним особам у даній справі (а.с.24 т.1) [INFO] [PERSON] померла у с. Нова Рудня Житомирського району Житомирської області (а.с.21 т.1). 18 лютого 1999 року Буківська сільська рада Житомирського району Житомирської області провела найменування вулиць та нумерацію будинків по селах сільської ради, зокрема по [ADDRESS] домоволодіння [PERSON] присвоєно номер будинку [ADDRESS] (а.с.25,26 т.1). 29 листопада 2007 року Буківська сільська рада передала у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] (а.с.119 т.1). 11 квітня 2008 року [PERSON] замовив, а ПП "ІНТЕРРА - Україна" виготовило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки внатурі загальною площею 0,2208 га в тому числі для будівництва 0,1803 га та 0,0405 га для ведення ОСГ (а.с.113-137 т.1). Документація, серед іншого, містить протокол погодження меж, в якому одну із сторін ділянки погоджувала [PERSON] (а.с.131 т.1). 11 липня 2008 року сільська рада затвердила технічну документацію із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] (а.с.132 т.1). 30 грудня 2008 року відповідач отримав у власність земельну ділянку в [ADDRESS] площею 0,1803 га з цільовим призначенням для будівництва (а.с.44,45 т.1). 17 вересня 2009 року орган місцевого самоврядування надав відповідачу дозвіл на будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] (а.с.52 т.1). 25 вересня 2009 року [PERSON] виготовив технічний паспорт на домогосподарство за адресою [ADDRESS] . До його складу входить: житловий будинок 1985 року побудови, прибудова 1994 року, літня кухня збудована до 1941 року та гараж 2002 року будівництва. Житловий будинок має загальної площі 112,6 кв.м. та житлової 87,7 кв.м (а.с.178-180 т.1). 21 грудня 2009 року орган місцевого самоврядування за місцем знаходження спірного майна видав [PERSON] довідку про погодження прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію за адресою [ADDRESS] . До складу даного домоволодіння входить житловий будинок, літня кухня та гараж (а.с.177 т.1). 15 квітня 2010 року орган місцевого самоврядування погодив оформлення у власність [PERSON] житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.53 т.1). 30 квітня 2010 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . До її складу входить один житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. Свідоцтво видано на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 15 квітня 2010 року (а.с.42 т.1). Права власності на такі об`єкти нерухомості зареєстровані в реєстрі 20 травня 2010 року (а.с.43,48,49). 11 серпня 2014 року та 8 червня 2015 року орган місцевого самоврядування видав позивачеві довідки про те, що за померлою [PERSON] рахувався як житловий будинок, так і земельна ділянка площею 0,52 га (а.с.27 т.1). Такі дані взяті на підставі погосподарської книги №11 за 1991-1995 роки, рахунок № 423. 18 червня 2015 року Буківська сільська рада Житомирського району Житомирської області присвоїла адресу житловому будинку, який належить [PERSON] - [ADDRESS] (а.с.22 т.1). 14 грудня 2016 року приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу довідкою № 1259/01-16 повідомив, що спадкоємцем за заповітом майна [PERSON] є [PERSON] . Інші спадкоємці, в тому числі відповідач, спадщину не прийняли (а.с.23 т.1). В серпні 2016 року Комунальне підприємство "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради листом № 650 повідомляло Буківську сільську раду Житомирського району Житомирської області про те, що літня кухня розташована за адресою [ADDRESS] , відноситься до домоволодіння за будинком [ADDRESS] по тій самій вулиці. Власником такого будинку є [PERSON] (а.с.28 т.1). В липні 2017 року позивач виготовив технічний паспорт на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . До його складу входять такі об`єкти нерухомості, як житловий будинок 1985 року побудови, літня кухня 1941 року побудови та гараж 2002 року побудови. Житловий будинок загальною площею 112,6 кв м та житлової 87,7 кв м (а.с.29-32 т.1). 20 грудня 2017 року позивач зареєстрував права власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі рішення суду від 17 листопада 2017 року (а.с.50 т.1). 22 грудня 2018 року Тетерівська сільська рада Житомирського району Житомирської області (є правонаступником Буківської сільської ради) повідомила адвоката позивача, серед іншого, про те, що [PERSON] рішенням виконавчого комітету № 31 від 18 червня 2015 року була надана адреса: [ADDRESS] , який він успадкував від [PERSON] за рішенням суду (а.с.56 т.1). Відповідач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання у м. Житомирі та отримував код платника податків (а.с.60,134-137 т.1). [INFO] у віці 79 років в м. Житомирі померла [PERSON] (а.с.89,90 т.1). 26 березня 2019 року орган місцевого самоврядування видав довідку № 155 про те, що [PERSON] фактично вступив у спадщину після смерті баби [PERSON] (а.с.91 т.1). 22 жовтня 2019 року експертом підготовлено висновок № 131/10-2019 за результатами будівельно-технічної експертизи, яким визначено наступне (а.с.153-173 т.1). Визначити за результатами натурного обстеження рік будівництва досліджуваного житлового будинку [ADDRESS] не представляється можливим. Виходячи з представлених на дослідження матеріалів, зокрема технічного паспорту, складеного КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради станом від 25 вересня 2009 року досліджуваний житловий будинок побудований у 1985 році із здійсненням прибудови (надбудови) в 1994 році. 6 листопада 2019 року рішенням суду апеляційної інстанції у справі за позовом [PERSON] до Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою [PERSON] вбачається наступне. Даним рішенням суду скасовано рішення суду першої інстанції від 17 листопада 2017 року про задоволення вимог заявника і у позові відмовлено. Судом встановлено, серед іншого, про вступ у спадщину обома онуками та сторонами фізичними особами у даній справі (а.с.18-20, 218-222 т.1). Судом витребовувались та досліджено у судовому засіданні оригінали погосподарських книг з 1947 по 1995 роки. Копії відповідних сторінок долучено до матеріалів справи. Свідки, допитані судом за клопотанням представника відповідача показали наступне. [PERSON] в судовому засідання пояснив, що возив людей на будівництво і сам брав участь у будівництві будинку, який будувався в с. Нова Рудня, Житомирського району, відповідачем та його батьком. Ці події відбувались на початку 1994 р. Був знайомий як з [PERSON] , так і з [PERSON] . [PERSON] знав раніше ніж [PERSON] . На будівництві [PERSON] жодного разу не бачив. Приїздив на будівництво час від часу. [PERSON] допомагав на будівництві відповідачу та його батькові - клав камінь, виконував інші роботи. Це було в 1994 чи 1995 роках. Приймав участь у будівництві десь приблизно шість-сім разів. Марчука на будівництві жодного разу не бачив. [PERSON] знав з самого дитинства, з [PERSON] познайомився вже трохи пізніше. [PERSON] після смерті прабабусі залишився спадок, який відповідач і його батько почали забудовувати в 1995 році. Бабуся проживала в старому будиночку - курені. Бабусю навідували і доглядали до самої смерті відповідач та його батька. Вони ж займались і похованням бабусі. Курінь який там стояв, це була одна будівля, інших будівель там не було на той час. Новий будинок був побудований в 1995 році. Спадкові справи судом не досліджувались, адже сторонами вони не надавались, як і не ставилось питання про їх витребування. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; чи якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд не вважає позивача таким, який прийняв спадщину за заповітом [PERSON] відповідно до положень матеріального закону, чинного на час виникнення правовідносин і врегульованого положеннями ст. 549 ЦК УРСР. Так, довідка нотаріуса про те, що [PERSON] на день смерті проживав разом із спадкодавцем, суд вважає, ґрунтується на сумнівній довідці органу місцевого самоврядування про це. Слід зауважити, що той самий орган місцевого самоврядування - це Буківська сільська рада, видаючи довідку про фактичне місце проживання позивача і про вступ ним у спадщину, нічого не зазначав про існування іншого спадкоємця - [PERSON] та його батька [PERSON] , які, як свідчать інші та подібні довідки, також вступили у спадщину шляхом фактичного володіння та управління спадковим майном. Довідки на останніх також не містять інформацію про наявність іншого спадкоємця [PERSON] . Аналіз змісту довідок органу місцевого самоврядування дають підстави стверджувати про одночасний вступ у спадщину двома особами та сторонами, фізичними особами у даній справі, які після смерті спадкодавця фактично вступили у володінні та користування спадковим майном, в тому числі оспорюваним у даній справі. Однак, суд не погоджується із такими твердженнями у тій частині, що [PERSON] вступав у спадщину шляхом управління та користування спадковим та спірним у даній справі майном. Так, судом встановлено, що спадкодавець померла в 1992 році у віці 84 роки у тому ж населеному пункті де і проживала - в с. Нова Рудня Житомирського району Житомирської області. Похованням займався відповідач [PERSON] та його батько. Останні факти встановлені з показань свідків і інших доказів з даного приводу суду на дослідження не надавалось, як і не спростовувались дані факти позивачем. Доказів прийняття участі позивачем у похованні спадкодавця судом не встановлено. Після смерті спадкодавця, як свідчать матеріали справи та допитані свідки, саме [PERSON] разом із своїм батьком займались будівництвом на земельній ділянці, якою користувалась спадкодавець за життя. Дана земельна ділянка ніколи не перебувала у її власності. Щонайменше, жодного рішення органу місцевого самоврядування про це суду на дослідження надано не було. Відповідач [PERSON] оформив право власності лише на половину земельної ділянки, користуванням якої за життя займалась спадкодавець (0,2208 з яких 0,18 для будівництва). Оформленням прав власності на іншу половину земельної ділянки позивач не займався. Іншого судом не встановлено. Після оформлення документації на земельну ділянку, відповідач оформив документацію на новостворений житловий будинок. Весь цей процес, а саме будівництво житлового будинку, оформлення документації на нього та на земельні ділянки тривав у позивача з 1993 року по 2010 рік, тобто 17 років. Таким чином, позивач будучи таким, який, як він стверджує, вступив у спадщину шляхом фактичного користування та управління спадковим майном - домоволодіння в [ADDRESS] , мав бачити, як дане майно, за його версією, фактично захоплюється іншою особою і нічого, з незрозумілих причин, не діяв аж до 2017 року, коли подав позов не про витребування майна з чужого незаконного володіння та не про припинення протиправних дій, а про визнання права власності на спадкове майно, не зазначаючи стороною такого спору особу, яка фактично, за версією позивача, позбавила його прав на дане майно - відповідача [PERSON] . Крім цього, слід зауважити, що подаючи позов про визнання права власності на спадкове майно у справі 2017 року і нічого не зазначаючи про фактичне користування таким майном [PERSON] , [PERSON] виготовив після набуття рішенням суду першої інстанції законної сили технічний паспорт на даний житловий будинок та зареєстрував такі права власності у реєстрі речових прав на нерухоме майно, достеменно будучи обізнаним, що будівництвом його він не займався, як і те, що дане майно фактично перебуває у власності відповідача більш як 24 роки. Подібні дії, суд вважає такими, які можна кваліфікувати положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України - вчинення дій, які порушити права інших осіб чи з наміром завдати шкоди іншій особі, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позові, що регламентовано положеннями ч. 3 ст. 16 ЦК України. Однак, приймаючи рішення у даній справі, суд вирішує відмовити у задоволенні позову з інших підстав. Так, суд робить висновок про те, що позивач не вступив у спадщину за заповітом після смерті баби, не є її спадкоємцем, а отже і не може ставити питання про порушення його спадкових справ, звідси усі вимоги заявлені позивачем до задоволення не підлягають. Відмовляючи у задоволенні позову в повному обсязі, суд вирішує додатково мотивувати рішення щодо кожної вимоги. Вимога 1. Як зазначалось раніше, судом встановлено та не спростовувалось сторонами, що за життя спадкодавець ніколи не мала у власності земель. Лише за домогосподарством рахувалось 0,52 га земельної ділянки. Звідси відсутні підстави встановлювати факт володіння на правах власності спадкодавцем за життя земельною ділянкою. Щодо житлового будинку, право власності на яке позивач просить скасувати та визнати за ним право власності на його половину. Суд не вважає нині наявний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] загальною площею 112,6 кв.м. та житловою 87,7 кв.м, таким, який збудовано у 1985 році і саме, який належав за життя спадкодавцеві. Так, матеріали погосподарських книг, які і містять хоча і суперечливу між собою інформацію, однак не містять відомостей про те, що спадкодавець за життя володіла будинком 1985 року побудови. В більшості випадків, погосподарські книги містять відомості про те, що за домогосподарством де була головою [PERSON] , рахувався, будинок чи то хлів чи хата 1945 року побудови. Книга за 1947-1949 роки містить інформацію про хату 1921 року побудови. Останній запис про будинок відмічений у книзі за 1986 - 1990 роки із записом про наявність хати 1945 року побудови із загальною площею 48 кв.м та житлової 30 кв.м. Будь-яких записів про наявність будь-яких інших будівель, в тому числі тих, що згадувались в попередні роки у наступній книзі за 1991-1995 роки не має. Дана інформація у сукупності із зазначеною раніше про надання дозволу на проведення будівництва, а не перебудови, акт прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, що здійснювалось у період часу з 2009 по 2010 роки, показання свідків, суд вважає спростовує відомості про те, що спірний житловий будинок був наявним за життя спадкодавця і мав 1985 рік побудови. З тих самих підстав суд не погоджується і з висновком експерта у тій частині, що житловий будинок [ADDRESS] 1985 року побудови. Так, зазначаючи таку інформацію експерт взяв за основу запис у технічному паспорті. Судом встановлено, як з показань свідків, так і з письмових доказів таких як дозвільна документація органу місцевого самоврядування та згадуваних погосподарських книг, що будівництво житлового будинку здійснювалось після 1993 року. Звідси, висновок експерта суд вважає хибним і при прийнятті рішення у даній справі до уваги не приймає. На переконання суду, технічний паспорт не є тим документом, який містить первинну документацію щодо дати спорудження будівель за радянського часу і має оцінюватись у сукупності із відомостями, відображеними у погосподарських книгах. Звідки виникла дана забудови будинку як 1985 рік сторони не пояснили і судом на підставі належним та допустимих доказів встановити не представилось можливим. Звідси, суд не вбачає підстав для скасування: рішень органу місцевого самоврядування щодо земельних ділянок та житлового будинку; актів про право власності на земельні ділянки та житловий будинок та визнання за позивачем прав власності на 1\\2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , адже такі рішення та правовстановлюючі документи, крім зазначеного, не порушували і не порушуються прав позивача. Останній будинок, як зазначалось раніше, суд вважає, не відноситься до спадкової маси. Згадування у рішенні суду апеляційної інстанції від 6 листопада 2019 року у справі № 278/1260/17 про вступ у спадщину двома спадкоємцями за заповітом - сторонами, фізичними особами у даній справі, суд не вважає встановленням факту в розумінні положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, адже конкретно з даного питання рішення суду не ухвалювалось. Натомість суд вважає освітлене у зазначеному рішенні апеляційної інстанції є правовою оцінкою, наданою судом певного факту при розгляді іншої справи, що не є обов`язковим для доказування на підставі ч. 7 ст. 82 ЦПК України. Відмовляючи у задоволенні позову за безпідставністю вимог, суд вважає клопотання представника відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності задоволеним бути не може. Судові витрати заявлені представником відповідача у розмірі 6 900 гривень суд задовольнити не може з огляду на наступне. З наданих акту прийому-передачі послуг та договору про надання правової допомоги не зрозуміло чи поніс відповідач такі витрати. Фінансового документу про здійснення таких витрат суду на дослідження не надано. Звідси не можливо зробити висновок на чию користь такі витрати слід стягувати: на користь адвоката як особи, яка надала такі послуги чи на користь відповідача, хто такі витрати поніс. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. ст. 137, 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed