Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]., в якому просив позбавити останню батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що мати дитини ухиляється від виконання обов'язків по утриманню та вихованню своєї дитини, долею дитини не цікавиться, не піклується про його здоров'я, не займається фізичним, духовним та моральним розвитком. Після розірвання шлюбу 11.08.2016 року, дитина проживає з ним. Мати жодного разу не навідувала дитину, не цікавилась розвитком дитини. Вказане в сукупності свідчить про необхідність позбавлення батьківських прав відповідача. Судом було замінено Службу у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради на Новозаводську районну у м. Чернігові раду, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: Ріпкинську районну державну адміністрацію Чернігівської області та Олешнянську сільську раду Ріпкинського району Чернігівської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов з підстав, передбачених в позові. Додатково зазначив, що його дружина в червні 2016 р. виїхала з України, ймовірно в Індію, та в м.Чернігів не поверталась. [PERSON]. в судове засідання не з'явилася, з місця її реєстрації повернулась не вручена повістка, з позначкою - "за закінченням терміну зберігання", а за інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України остання виїхала за межі України 28.06.2016 р. авіарейсом "КИЇВ-ДУБАЙ" та з того часу в Україну не поверталась. В суду відсутні дані про конкретну країну перебування [PERSON]., оскільки аеропорт "ДУБАЙ" є транзитним, тому відсутній механізм її повідомлення в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 76 ЦПК України. Оскільки позивач [PERSON] не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи у відсутність відповідачки. На позбавленні батьківських прав [PERSON]. в судовому засіданні наполягали і представник Ріпкинської районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей СУСЛО Н.С. та прокурор Ріпкинського відділу Чернігівської місцевої прокуратури КОШЕЛЬ Н.М.. Новозаводська районна у м. Чернігові рада, в поданій заяві, підтримала свій висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дитини та просила розглядати справу у їх відсутність. Олешнянська сільська рада Ріпкинського району Чернігівської області, в поданій заяві, вказала про відсутність підстав для надання висновку щодо доцільності/не доцільності позбавлення [PERSON]. батьківських прав відносно дитини, так як відповідачка не проживає на території ради. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника Ріпкинської районної державної адміністрації СУСЛО Н.С., прокурора Ріпкинського відділу Чернігівської місцевої прокуратури КОШЕЛЬ Н.М., дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON].: - перебували у шлюбі зареєстрованому 15 серпня 2008 р. в ВРАЦС Чернігівського МУЮ, який розірвано згідно заочного рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 11 серпня 2016 р.; - являються батьками [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про його народження (серія [NUMBER]). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: - виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; - поважати дитину. Згідно п.1 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. (принцип 6), проголошено, що дитина повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини, яке може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. У рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Європейським судом з прав людини зазначається, що «право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя» і що «заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини» вказано, що після передання дитини на піклування ретельного розгляду вимагає питання стосовно подальших обмежень з боку органів влади, зокрема обмежень батьківських прав та їхнього права доступу до дітей, і стосовно будь-яких правових гарантій, розрахованих на те, аби забезпечити ефективний захист прав батьків та дітей на повагу до сімейного життя. Такі подальші обмеження можуть спричинити небезпеку того, що сімейні зв'язки між батьками та маленькою дитиною фактично припиняються. Системний правовий аналіз вказаних міжнародних актів та практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що застосування позбавлення батьківських прав, як заходу впливу на неналежну поведінку батьків може мати місце лише у виключних (крайніх) випадках, і при умові коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Судом встановлено, що: - за час відвування дитиною [PERSON], [INFO] дошкільного закладу та Чернігівського ліцею №32, його мати [PERSON]. не приділяла належної уваги вихованню дитини, не цікавилася розвитком дитини, не відвідувала батьківські збори, не зустрічалася з вчителями та адміністрацією ліцею з питань навчання та виховання сина, не цікавилася його успіхами в навчанні, що вбачається з довідки Чернігівського дошкільного навчального закладу №71 від 08.11.2016 року та з довідки Чернігівського ліцею №32 від 09.11.2016 року №119; - виконавчим комітетом Новозаводської районної у м. Чернігові ради, на підставі довідки Чернігівського дошкільного навчального закладу №71, довідки Чернігівського ліцею №32, довідки ГУ НП в Чернігівській області Чернігівського відділу поліції, інформації про діагностичне обстеження малолітнього [PERSON], [INFO], виносилось рішення від 23 січня 2017 р. № 12 про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] [PERSON]., як таку, що самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків, чим не виконує ст. ст. 141, 150, 155 СК України та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Наведені вище матеріали справи не дають суду підстав ставити під сумнів рішення виконавчого комітету Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 23 січня 2017 р. № 12 про затвердження висновку про доцільність позбавлення [PERSON]. батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Виходячи з наведеного, судом встановлено, що [PERSON]. систематично ухиляється від виконання своїх обов'язків, передбачених ст.. 150 СК України, по вихованню дитини, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Враховуючи наведене в сукупності, з тим, що за інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України [PERSON]., [INFO] періодично від'їжджає за кордон та останній раз виїхала за межі України 28.06.2016 р. авіарейсом "КИЇВ-ДУБАЙ" та з того часу в Україну не поверталась, беручи до уваги те, що позбавлення батьківських прав відповідача необхідне в якнайкращих інтересах дитини [PERSON], [INFO], суд приходить до висновку про необхідність постановлення рішення про задоволення позову та позбавлення [PERSON]. батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Враховуючи те, що згідно ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно (ІМПЕРАТИВНО, ТОБТО В ОБОВ'ЯЗКОВОМУ ПОРЯДКУ) приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, з огляду на відсутність доказів про майновий стан відповідачки, з огляду на потреби дитини, суд вважає, що слід стягнути з [PERSON]. аліменти на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з 14 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. В порядку ст. 88 ЦПК України слід стягнути [PERSON]. на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 640 грн..

Outcome: approved