Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Благодатненської сільської ради Іванівського району Херсонської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] року помер його дід [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS]. 10 серпня 1999 року дід [PERSON] склав заповіт, посвідчений виконкомом Благодатненської сільської ради Іванівського району, за яким заповів йому свій будинок. В серпні 2013 року він подав до Іванівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок діда. Вважає, що його право на отримання спадщини порушено, а тому за його відновленням він змушений звернутися до суду. Просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно діда - житловий будинок [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Благодатненської сільської ради Іванівського району Херсонської області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов визнав. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, про те, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.13); 25 листопада 1978 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Благодатненською радою Іванівського району, актовий запис № 11, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.12); [INFO] року народився [PERSON], батьками якого в свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.14); згідно заповіту, посвідченого 10 серпня 1999 року виконкомом Благодатненської сільської ради Іванівського району, [PERSON] заповів [PERSON] на випадок своєї смерті житловий будинок, що належить йому на праві особистої власності та знаходиться в с. Благодатне, Іванівського району, Херсонської області (а.с.15); [INFO] року [PERSON] помер в с. Благодатне, Іванівського району, Херсонської області (а.с.16); згідно довідки сільськогосподарського кооперативу імені Чкалова в с. Благодатне, Іванівського району, Херсонської області від 02 червня 2004 року, [PERSON] повністю оплатив в касу колгоспу імені Чкалова вартість будинку по [ADDRESS] і будинок перейшов у його власність (а.с.10); згідно рішення Благодатненської сільської ради Іванівського району № 54 від 25 грудня 1999 року «Про приватизацію присадибних ділянок громадян» [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,20 га для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с.44-45); відповідно до довідки Благодатненської сільської ради Іванівського району від 10 червня 2014 року № 320 у спадкодавця [PERSON] знаходилася в користуванні земельна ділянка площею 0,20 га, в тому числі: під будівлями 0,09 га, під ріллею 0,11 га за адресою: [ADDRESS] (а.с.9); 13 червня 2014 року Іванівська державна нотаріальна контора Херсонської області відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на це майно (а.с.11); згідно довідки Благодатненської сільської ради Іванівського району № 357 від 18 вересня 2014 року в погосподарській книзі № 3 значиться за № 0255-1 об'єкт погосподарського обліку - будинок [ADDRESS], як такий, що належав [PERSON] (а.с.43); відповідно до довідки Благодатненської сільської ради Іванівського району № 358 від 18 вересня 2014 року, [PERSON] не звертався до виконкому сільської ради із заявою про оформлення права на житловий будинок [ADDRESS], Херсонської області (а.с.42). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 3 статті 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Обраний спосіб захисту - визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування позивач пояснює існуванням перешкоди для оформлення спадкової справи у нотаріальному порядку та реєстрації нерухомого майна, зокрема, відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документа на житловий будинок. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон України від 1 липня 2004 року) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Із матеріалів справи видно, що спадкодавець [PERSON] за життя проживав у [ADDRESS], повністю оплатив вартість будинку в касу колгоспу імені Чкалова в червні 2004 року, після чого будинок перейшов у власність [PERSON] В цей час державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Із матеріалів справи видно, що спадкоємець [PERSON] звернувся до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по [ADDRESS], але йому було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на це майно (а.с.11). Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у рішенні від 18 грудня 2013 року по справі № 6-137цс13, право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. У червні 2004 року питання набуття права власності регулювалось ЦК Української РСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5 (далі - Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР), Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5 (далі - Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих) та іншими нормативними актами. Відповідно до ст. 86 ЦК Української РСР 1963 року право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 88 ЦК Української РСР 1963 року особистою власністю є власність громадян на майно, призначене для задоволення їх матеріальних та культурних потреб. Згідно ч. 2 ст. 100 ЦК Української РСР 1963 року кожний громадянин може мати в особистій власності житловий будинок (або частину його). За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на житловий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги як особлива форма статистичного обліку здійснювалась в Україні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначенні року побудування зазначався рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільські, селищні, районні Ради народних депутатів мали право ухвалити рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Таким чином, записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності Як видно із матеріалів справи житловий будинок в [ADDRESS] належав спадкодавцю [PERSON] та був зареєстрований в погосподарській книзі № 3 під № 0255-1 (а.с.43). Проте, незважаючи на наявність запису у погосподарській книзі спадкодавець [PERSON] своє право власності на житловий будинок в бюро технічної інвентаризації не зареєстрував (не оформив), хоча Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56 (далі - Інструкція), передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Згідно матеріалів справи спадкодавцеві на підставі рішень сесії Благодатненської сільської ради від 29 грудня 1999 року була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,20 га для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Суд вважає, що право власності спадкодавця на житловий будинок по [ADDRESS] узаконено записом у погосподарській книзі та передачею у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Оскільки право власності спадкодавця на житловий будинок знайшло підтвердження в судовому засіданні, то є підстави для визнання за позивачем права власності на це майно у порядку спадкування за заповітом. На підставі викладеного та

Outcome: approved