Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~ До Артемівського міськрайонного суду звернулася юридична особа - ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що 29.08.2013 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № IKІPG3.162669.001. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , були укладені договори поруки РХ029031.162673.001 від 29.08.2013 року, РХ029031.162683.001 від 29.08.2013 року та РХ029031.162688.001 від 29.08.2013 року, відповідно до умов яких у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором № IKІPG3.162669.001 від 29.08.2013 року боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники. ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» виконав свої зобов`язання за кредитним договором № IKІPG3.162669.001 від 29.08.2013 року. Відповідач [PERSON] тривалий час не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором по поверненню кредитних коштів, внаслідок чого за рахунком боржника, станом на 13.09.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 446 099,22 грн., що складається з: 135 334,54 грн. - поточна заборгованість за кредитом; 79 082,82 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 2 921,30 грн. - заборгованість за процентами по кредиту; 200 778,10 грн. - прострочена заборгованість за відсотками по кредиту; 451,33 грн. - поточна заборгованість за комісією по кредиту; 27\~531,13 грн. прострочена заборгованість за комісією по кредиту. Вказує, що 13 вересня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» укладений договір про відступлення прав вимоги № 147 від 13.09.2019 року, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитними договорами та договорами поруки, в тому числі і за договорами, укладеними між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та відповідачами, перейшло до ТОВ «Фінансова Компанія «Есаймент», яке стало новим кредитором у фінансових правовідносинах з відповідачами. Виходячи з викладеного, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 446\~099 гривень 22 копійки та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10.12.2020 витребувано з Міністерства соціальної політики інформацію про осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення. \~ \~ \~ \~Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.12.2020 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. За даними Міністерства соціальної політики з ЄІБД ВПО Гераскіна Людмила Сергіївна з 03.06.2015 перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб в Управлінні соціального захисту населення Бахмутської міської ради Донецької області та її фактичне місце проживання: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.02.2021 по вказаній справі постановлено перейти зі спрощеного позовного провадження до розгляду в порядку загального позовного провадження. 17.02.2021 (за вх.№ 5367) представник [PERSON] адвокат Деменкова Є.С. звернулася із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, у якій підтвердила, що її син [PERSON] отримав від ПАТ «ВБР» кошти за кредитним договором в сумі 225666 грн., фактично сплачено 49737,67 грн., з них кредиту 16179,08 грн. [PERSON] визнає той факт, що заборгованість за кредитним договором складає 209486,92 грн (225666- 16179,08), яка виникла в період з 11.08.2014 по теперішній час. Відповідач звернувся з позовом до суду в листопаді 2020. Відповідно до ст.261 ЦПК України вважає, що Банк, будучи обізнаним про те, що з 11.08.20104 відповідач [PERSON] не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, не звернувся до нього впродовж трьох років, а відтак, за період з 11.08.2014 по 11.11.2017 сплинув строк позовної давності для стягнення коштів за кредитним договором, який вона просить застосувати до спірних правовідносин. Крім того, з посиланням на ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, відповідно до якої\~на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції, вважає, що жодних комісій з 14.04.2014 по теперішній час не може бути стягнуто з відповідачів. Також представник [PERSON] звертає увагу суду на те, що позивачем порушено п.7 Договору поруки від 29.08.2013, а саме: у випадку невиконання Боржником будь-якого зобов`язання, передбаченого п.18 вказаного Договору поруки, Кредитор направляє на адресу Поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання та повідомляє суд, що станом на 17.02.2021 такої вимоги від Кредитора та позивача не надходило до [PERSON] . Вважає також, що оскільки ані Кредитор, ані позивач не звернулися до відповідачів протягом 6 місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням , так і з вимогою про дострокове погашення зобов`язань одноразовим платежем, [PERSON] вважає, що немає правової підстави для стягнення з останньої коштів на користь ТОВ, бо порука припинилася на підставі ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин). Крім того, на думку представника відповідача, Кредитор з кожним поручителем уклав окремий договір поруки, а тому поручителі не є солідарними боржниками між собою, кожен з них несе солідарну відповідальність лише з позичальником, тому вимоги з ТОВ «ФК «Есаймент» про стягнення в солідарному порядку з чотирьох відповідачів суми боргу є неправомірними і безпідставними (арк. с. 72-76). Відповідач заявив клопотання про долучення доказів (документів) до матеріалів справи (вх. № ЄП 3841 від 15.04.2021), а саме копію листа повідомлення про заміну кредитора від 16.09.2019) (арк.с. 114). Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.07.2021. 14.06.2021 до суду за вх. № 19114 надійшла відповідь на відзив, підписана представником позивача адвокатом Борисенком М.О., у якій він звернув увагу суду на те, що строк пред`явлення вимоги до поручителів спливає у 2028 році з обґрунтуванням цього ч.4 ст.559 ЦК України, п. 14 договору поруки, п.1.3 Кредитного договору. Щодо надання відстрочки на виконання судового рішення до закінчення АТО/ООС в м. Донецьку заперечував. Крім того, позивач надав копію листа від 16.09.2019 на адресу [PERSON] ( [ADDRESS] ) про повідомлення відповідача про укладення договору відступлення права вимоги (арк. с. 164-182). 14.07.2021 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України. 14.07.2021 від представника [PERSON] та [PERSON] [PERSON] надійшла заява про те, що вона перебуватиме у відпустці з 19.07.21 по 02.08.2021 (арк.с.183). \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог за кредитним договором № IKІPG3.162669.001 від 29.08.2013, уточнивши прохальну частину позову, оскільки зазначення іншого номеру та дати кредитного договору є опискою. \~ \~ \~ \~Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити повністю у задоволенні позовних вимог до [PERSON] , в частині позовних вимог до [PERSON] просила застосувати строк позовної давності та не заперечувала щодо стягнення з останнього заборгованості в сумі 199394,74 грн., в іншій частині позову відмовити, а також надати відстрочку виконання судового рішення до закінчення АТО і ООС в м. Донецьку з урахуванням обставин, викладених у відзиві на позовну заяву (арк.с.111-113). \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача адвокатав Деменкову Є.С., відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. \~ \~ \~ \~Статтями\~1054,\~1049 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до норм статей\~526,\~530,\~610, частини 1 статті\~612 ЦК України\~ зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням законодавства є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісії банку і проценти за користування кредитом в порядку і на умовах, встановлених кредитним договором. Судом встановлено, що 29 серпня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та відповідачем [PERSON] , укладено кредитний договір № IKІPG3.162669.001, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове, платне користування грошові кошти в сумі 225 666,00 гривень з метою придбання житлової нерухомості, терміном користування кредитом до 28 серпня 2023 року, з процентною ставкою за користування кредитом 18,00 процентів річних, зі сплатою комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,20% від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати. Кредит надається Позичальнику на купівлю житлової нерухомості (п.1.7 договору) (а.с.5-7). ПАТ «Всеукраїнський\~Банк Розвитку» зобов`язання за договором були виконанні належним чином, що підтверджено відповідачем щодо отримання кредитних коштів. Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 кредитного договору відповідач зобов`язався одержувати від банку інформацію про стан заборгованості за кредитом, процентами та комісіями за його користування та здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та комісії, та виконувати всі зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені договором. \~ \~ \~ \~ Пунктами 1.8, 1.9 та 2.4 кредитного договору визначено, що повернення строкового кредиту здійснюється на рахунок № [NUMBER] щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця, починаючи з наступного місяця, після дати підписання даного договору. Відповідно до пункту 6.1 цього договору за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику проценти в розмірі 36% річних від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Пунктом 6.2 кредитного договору визначено, що банк має право нараховувати позичальнику штраф в розмірі 2,0% від суми кредиту зазначеного п.1.2 цього договору у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п.п. 4.2.3, 4.2.5, 4.2.6, 4.2.11 цього договору за кожний факт порушення. Згідно з пунктом 6.3 договору за порушення строків оплати процентів за користування кредитом та /або комісії банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Відповідно до пункту 6.4 у випадку порушення позичальником зобов`язань, передбачених п.п.4.2.7 банк має право нараховувати позичальнику штраф в розмірі 1000 грн. за кожний факт порушення. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина 1\~статті 546 ЦК України). Згідно\~ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Статтею 554 ЦК України\~передбачено що, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача [PERSON] за кредитним договором, 29 серпня 2013 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № РХ029031.162673.001, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором, як солідарний боржник, за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с.11,12). З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача [PERSON] за кредитним договором, 29 серпня 2013 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № РХ029031.162683.001, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором, як солідарний боржник, за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с.13). Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача [PERSON] за кредитним договором, 29 серпня 2013 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № РХ029031.162688.001, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором, як солідарний боржник, за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с.15). Відповідно до пункту 6 вказаних договорів поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до пункту 1 частини 1\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. За договором № 147 від 13 вересня 2019 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та\~ТОВ "ФК "ЕСАЙМЕНТ", банк відступив шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, у тому числі за кредитним договором № IKІPG3.162669.001 від 29.08.2013 та усіма\~забезпечувальними договорами:\~договорами поруки,\~іпотеки,\~застави тощо\~(а.с.24-25). Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, зокрема\~ТОВ "ФК "ЕСАЙМЕНТ"\~є новим кредитором у фінансових правовідносинах з відповідачем. Тобто, до ТОВ «ФК «Есаймент» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором IKІPG3.162669.001 від 29.08.2013, а також до поручителів: [PERSON] за договором поруки № РХ029031.162673.001 від 29.08.2013; [PERSON] за договором поруки № РХ029031.162688.001 від 29.08.2013; [PERSON] за договом поруки № РХ029031.162683.001 від 29.08.2013 (а.с. 11-16). Відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору, зобов`язання з погашення кредиту не виконав, своєчасно не повернув банку суму кредиту та не сплатив проценти за його користування. Як вказує у позовній заяві позивач, станом на 13.09.2019, відповідач має заборгованість по кредиту в загальному розмірі 446 099,22 грн., з яких: - 135 334,54 грн. - поточна заборгованість за кредитом; - 79 082,82 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; - 2 921,30 грн. - заборгованість за процентами по кредиту; - 200 778,10 грн. - прострочена заборгованість за відсотками по кредиту; - 451,33 грн. - поточна заборгованість за комісією по кредиту; - 27\~531,13 грн. прострочена заборгованість за комісією по кредиту (а.с.21-23). Відповідно до частини 1\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до\~статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов`язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до норм частини 2\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. В судовому засіданні 17.08.2021 представник відповідачів [PERSON] просила не приймати до уваги відповідь на відзив, оскільки позивач порушив приписи цивільного процесуального кодексу, не направивши його відповідачам, чим позбавив їх можливості подати заперечення на відповідь на відзив. Крім того, вона звернула увагу суду на те, що відповідачі не були повідомлені про укладання договору відступлення права, відсутні докази направлення листів від 16.09.2019 на адресу як [PERSON] так і на адресу [PERSON] (арк. с. 117, 164-182). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтвердив, що дійсно в нього відсутні докази направлення відповідачам повідомлення про зміну кредитора (укладання договору відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 13.09.2019, однак це, на його думку не впливає на необхідність відповідачу та його поручителям виконати зобов`язання з повернення отриманих кредитних коштів. Відповідно до частини першої\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно пункту 3.4. Договору про відступлення права вимоги №147 від 13 вересня 2019 року Банк і Новий кредитор зобов`язані повідомити Боржників про відступлення права вимоги за Основними договорами протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту набрання чинності цим Договором у порядку, передбаченому чинним законодавством, відповідним Основним договором. Також сторони погодила, що ризик настання несприятливих обставин у зв`язку з неповідомленням Боржників про укладання договору відступлення права вимоги згідно ст. 516 ЦК України несе Новий кредитор. Наслідки не повідомлення боржника про заміну кредитора встановлені частиною другою\~статті 516 ЦК України, згідно якої якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, не повідомлення боржника про заміну кредитора не є підставою для неповернення кредитних коштів. Щодо стягнення заборгованості в солідарному порядку та застосування строку позовної давності, суд виходить з такого. Згідно із частиною 1\~статті 543 ЦК України\~у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Положеннями\~статті 554 ЦК України\~визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до частини 4\~статті 559 ЦК України\~(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно з пунктом 14 договорів поруки від 29.08.2013 вона припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (арк.с.11). Оскільки строк дії поруки встановлений сторонами в договорі, тому передбачений ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк дії поруки не застосовується. Термін користування кредитом договором встановлений до 28.08.2023. Пунктом 3.1.9 Кредитного договору від 29.08.2013 встановлено, що Банк має право достроково стягнути кредит, проценти і комісії в порядку, передбаченому п. п. 2.10, 2.11, 3.1.5, 3.1.6 у випадку порушення Позичальником зобов`язань за кредитним договором. Банк на власний розсуд має право розірвати договір у судовому порядку (п.3.1.11). Здійснювати відступлення права вимоги за даним договором третім особам, письмово повідомивши про даний факт Позичальника протягом 5-ти днів після такого відступлення ( п. 3.1.15 Кредитного договору). В частині першій\~статті 251 ЦК України\~зазначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Оскільки право кредитора і обов`язок поручителя по закінченню договору поруки припиняються, тому жодних дій щодо реалізації права в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Згідно п. 2, 6 Договору поруки, у разі невиконання зобов`язань за Кредитним договором Поручитель та Позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники, поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник. Сторони в п.13 сторони погодили, що договір поруки набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Згідно п. 16 Договору поруки, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором. Згідно п.7 Договору поруки у випадку невиконання боржником будь-якого зобов`язання передбаченого п.18 цього договору Кредитор\~ направляє\~ на адресу поручителя письмову вимогу\~із зазначених невиконаних зобов`язань, які він повинен виконати протягом 5 днів з моменту отримання вимоги (п.8 Договору поруки). Пунктом 18 Договору поруки встановлені особливі умови договору, зокрема визначено повернення кредиту, наданого у вигляді строкового кредиту в сумі 225666,00 грн. на придбання (під заставу) нерухомості у строк з 29.08.2013 по 28.08.2023 включно. Представник відповідача звернулася до суду із заявою, у якій просила суд застосувати до вимог ТОВ «ФК «Есаймент» строк позовної давності до вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] боргу повністю та частково з відповідача [PERSON] . Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність\~це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно із частинами третьою, четвертою ст.267 ЦК України\~ позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 1\~ст. 261 ЦК України\~встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у\~ст. 252-255 ЦК України. Згідно\~ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1\~ст. 259 ЦК України). В постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013, Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що у випадку незалежного виконання позичальником зобов`язань перед кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбачається з Кредитного договору № IKІPG3.162669.001 від 29.08.2013 позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим Договором до 28 серпня 2023 року. Тобто, строк дії договору на момент винесення рішення судом не закінчився. Відповідач посилається на те, що оскільки зобов`язання передбачало у собі його повернення періодичними платежами, то строк позовної давності повинен обчислюватися за кожним періодичним платежем, а отже позивач при звернення до суду пропустив строк позовної давності. З приводу цього суд зазначає наступне. Так, дійсно умовами Кредитного договору передбачено, що період оплати кредиту, комісії та процентів визначається з 1-го по 10- е число кожного місяця і Додатком № 2 до договору є графік погашення кредиту, останнім днем сплати кредиту є 28.08.2023. В свою чергу правова позиція Верховного Суду України від 06.11.2013 стосується кредитних карток та не має відношення до справи, яка перебуває на розгляді у суді. Враховуючи те, що Кредитним договором від 29.08.2013 визначено кінцевий строк поверненян кредиту 28.08.2023 , то суд приходить до висновку, що при зверненні до суду з позовом 08.12.2020 позивачем не було пропущено строків позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду в межах строку повернення кредиту. Частиною 3 статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За наведених вище обставин, підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № IKІPG3.162669.001 від 29.08.2013 в сумі 418116 грн 76 коп., яка складається з поточної заборгованості за кредитом 135\~334 грн 54 коп., простроченої заборгованості за кредитом 79\~082 грн 82 коп., поточної заборгованості за процентами по кредиту 2\~921 грн 30 коп., прострочена заборгованості за відсотками по кредиту 200\~778 грн 10 коп. Щодо стягнення 451,33 грн. - поточної заборгованості за комісією по кредиту та 27\~531,13 грн. простроченої заборгованості за комісією по кредиту, суд виходить з такого. Згідно із п.1.6 укладеного кредитного договору позичальник сплачує Банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,20% від суми кредиту по договору щомісяця в період сплати. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і\~Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п`ятої статті\~11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до\~статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З\~рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15-рп/2011\~ вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За правилами частини 1\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1\~статті 1054 ЦК України\~є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то такі дії, а також супроводження кредиту не є самостійними послугами, які зумовлюють сплату позичальником коштів за це. У\~рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України\~вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Згідно п.1.6 договору передбачена комісія за надання кредитних ресурсів. Тобто умовами договору передбачено комісійну винагороду за управління кредитом, що, на переконання суду, є незаконним. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, висловленими у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, відповідно до якого, встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України\~передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6\~статті 81 ЦПК України\~передбачено,\~що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за комісією задоволенню не підлягають. У відповідності з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір 6691,49\~грн. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Есаймент» щодо стягнення заборгованості задоволені частково, тому суд в порядку ст.141 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача понесених останнім судових витрат пропорційно сумі задоволених позовних вимог (418116,76*6691,49/446 099,22=6271,75 грн.). Як зазначено в абзаці 2 статті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судові витрати, понесені позивачем, відшкодовуються ними пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Окрім цього, відповідно до вимог абзацу 6 пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. За таких обставин слід стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір по 6 271,75 грн. з кожного в рівних частках по 1\~567,94 грн., тобто пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: partial