Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

31 березня 2020 року до суду надійшов позов [PERSON] до Виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області, треті особи Орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Донецької області, [PERSON] , про оскарження рішення виконкому та призначення опікуна, в якому вона просила визнати незаконним і скасувати рішення виконкому Покровської міської ради Донецької області № 104 від 20.03.2020 року «Про призначення опікуна над малолітнім [PERSON] , [INFO] », призначити [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] , який позбавлений батьківського піклування. Позов мотивовано тим, що у лютому 2020 року вона звернулась до відповідача з заявою про призначення її опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] , який набув статусу дитини позбавленої батьківського піклування. Пізніше, також у лютому 2020 року з аналогічною заявою до відповідача звернулась [PERSON] 05.02.2020 року за результатами голосування членів комісії з питань опіки та піклування за її заявою та заявою [PERSON] було прийнято рішення на користь [PERSON] про призначення її опікуном малолітнього онука. 17.02.2020 року нею було подано скаргу на це рішення з тих підстав, що комісією під час прийняття рішення не були враховані наступні підстави: вона має переваги, тому що онук постійно і тривалий час проживає разом з нею, що підтверджується довідкою з місця проживання, також підтверджується рішеннями Красноармійського міськрайонного суду від 26.11.2019 року та 17.10.2019 року . [PERSON] має чоловіка, який не є рідним дідом [PERSON] , але проживає однією сім`єю з [PERSON] . Особисті стосунки, які надають їй переваги, підтверджуються результатами обстеження [PERSON] спеціалістами Центру психосоціальної реабілітації Національного університету «Києво-Могилянської академії» лист № 20 від 22.01.2020 року. Нею до органу опіки були надані рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26.11.2019 року про позбавлення батьків [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] батьківських прав за її позовом, та від 17.10.2019 року про позбавлення [PERSON] права користування квартирою, де вона проживає з онуком. Вона бажає закінчити процес приватизації своєї квартири у спільну власність її та онука [PERSON] , а [PERSON] такого майна не має і не намагається вчинити будь-якого правочину щодо передачі прав власності онуку на будь-яке житло. Вказані вище обставини надають їй право бути опікуном і надають переваги в цьому питання, але не були враховані органом опіки та піклування. 20.03.2020 року після отримання відповіді щодо висновків повторного голосування вона повторно звернулась зі скаргою до відповідача на рішення комісії, яке оформлено у вигляді протоколу голосування за спірним питанням у відповідності до своїх прав, передбачених ст. 79 ЦК України. 20.03.2020 року всупереч її доводам та скаргам, інтересам малолітньої дитини відповідачем було прийнято рішення № 104 «Про призначення опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] » і призначено опікуном [PERSON] . Крім вказаних порушень відповідачем вказане рішення прийнято в порушення ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки відповідачем проекти рішень не були оприлюдені ні до його прийняття, ні після його прийняття на офіційному сайті. Тому відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вона має право оскаржити через суд і визнати незаконним вказане рішення з мотивів його невідповідності Конституції і Законам України. Одночасно відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України вона просить призначити її опікуном малолітнього [PERSON] 31.03.2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 01 квітня 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 28 квітня 2020 року. 17 квітня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача Виконавчого комітету Покровської міської ради, згідно якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що комісія з питань захисту прав дитини ретельно розглянула надані до комісії документи [PERSON] та [PERSON] . Під час вивчення документів та аргументів, які усно виклали заявниці, обставин, які б унеможливлювали встановлення опіки над дитиною, виявлено не було. Тобто кожна з заявниць мала законні підстави бути опікуном над малолітнім [PERSON] . Тому вирішення питання про призначення опіки над дитиною було винесено на голосування, під час якого рішення про призначення [PERSON] опікуном було прийнято більшістю голосів членів комісії. Про це відповідно було прийнято рішення комісії з питань захисту прав дитини та оскаржене позивачем рішення виконкому від 20.03.2020 року № 104. Крім того, зазначає, що суд вправі зобов`язати відповідача до виконання покладених на нього законом і підзаконними актами обов`язків, проте не може вказувати, яке конкретно рішення (дії) необхідно прийняти (вчинити) відповідачу. 27 квітня 2020 року до суду надійшли пояснення третьої особи [PERSON] щодо позову, в яких вона заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Ухвалою суду від 28 квітня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 13 травня 2020 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] , представник позивача Смаль О.П. підтримали позовні вимоги та доводи на їх обґрунтування, викладені в позовній заяві, підтримала в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача Виконавчого комітету Покровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Донецької області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, вважав їх необґрунтованими. Третя особа [PERSON] , представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 05 липня 2019 року Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 67). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2019 року [PERSON] та [PERSON] були позбавлені батьківських прав щодо їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 31-32). Рішенням Виконавчого комітету Покровської міської ради від 16.01.2020 року малолітньому [PERSON] , [INFO] , наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 70). Згідно ст. 1 Закону України від 13.01.2005 року № 2342-IV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" формами влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, є усиновлення; встановлення опіки, піклування; передача до прийомної сім`ї, дитячих будинків сімейного типу, до закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Статтею 3 Закону № 2342-IV визначено, що основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, є створення умов для реалізації права кожної дитини на виховання в сім`ї; сприяння усиновленню дітей, створення системи заохочення та підтримки усиновлювачів; забезпечення пріоритету форм влаштування; захист майнових, житлових та інших прав та інтересів таких дітей; створення належних умов для їх фізичного, інтелектуального і духовного розвитку, підготовки дітей до самостійного життя; забезпечення права на здоровий розвиток; забезпечення соціально-правових гарантій; створення умов для надання психологічної, медичної та педагогічної допомоги; формування системи соціальної адаптації. Статтею 6 Закону № 2342-IV визначено пріоритети форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. За умови втрати дитиною батьківського піклування відповідний орган опіки та піклування вживає вичерпних заходів щодо влаштування дитини в сім`ї громадян України - на усиновлення, під опіку або піклування, у прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу. Відповідно до Правил опіки та піклування, які затверджені Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 N 34/166/131/88, опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Органи опіки та піклування відповідно до покладених на них завдань та розподілу повноважень між структурними підрозділами відповідних управлінь і відділів місцевої державної адміністрації вирішують питання про встановлення і припинення опіки та піклування. Рішення органів опіки і піклування про призначення чи звільнення опікунів і піклувальників від виконання своїх обов`язків, а також з інших питань опіки і піклування можуть бути оскаржені в установленому законом порядку. Для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування. При цьому за умови досягнення нею відповідного віку (10 років) враховуються побажання самої дитини. В зазначеному випадку дитині не виповнилось ще й семи років. Судом встановлено, що бути опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] , виявили бажання обидві рідні бабусі: [PERSON] та [PERSON] , які відповідно надали до служби у справах дітей Покровської міської ради Донецької області заяви про призначення опіки над дитиною та повний пакет документів для постановки їх на облік опікунів, піклувальників, що підтвердило їх можливість бути опікуном відповідно до чинного законодавства. Згідно витягу з протоколу № 3 засідання комісії з питань прав дитини від 05.02.2020 року вбачається, що присутні були ознайомлені з матеріалами справи, були заслухані [PERSON] , [PERSON]. та її представник Смаль О.П. , в обговоренні взяли участь всі присутні члени комісії, повторно розглянуті надані документи, вирішення питання про призначення опіки над дитиною було винесено на голосування, під час якого рішення про призначення [PERSON] опікуном було прийнято більшістю голосів членів комісії, а саме за призначення опікуном [PERSON] проголосували 10 членів комісії, за [PERSON] - 2 (а.с. 15). Про це відповідно було прийнято рішення виконкому Покровської міської ради Донецької області від 20.03.2020 року № 104, яким призначено [PERSON] , [INFO] , опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] (а.с. 10-11). Не знайшли в судовому засіданні підтвердження доводи позивача [PERSON] про те, що вона мала переваги щодо призначення її опікуном. Зокрема, судом встановлено, що дитина проживала певний час, як з однією бабусею, так і з іншою, що підтверджується довідкою з місця проживання № 588 від 13.02.2020 року, згідно якої [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 21.01.2014 року по теперішній час (а.с. 28), В той же час згідно акту обстеження умов проживання від 04.02.2019 року, який був наданий позивачкою [PERSON] в якості доказу до позовної заяви, вбачається, що [PERSON] за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає (а.с. 36). Згідно довідці № 1032 від 23.09.2019 року на а.с. 73 вбачається, що [PERSON] проживав за адресою [ADDRESS] з лютого 2018 року по серпень 2019 року. Посилання позивача на те, шо вона має намір приватизувати частину квартири на онука [PERSON] , не може бути перешкодою для встановлення над малолітнім опіки іншою особою. Також не може бути перешкодою для призначення опікуном [PERSON] той факт, що вона має чоловіка [PERSON] , з яким проживає за однією адресою, і який не є рідним дідом [PERSON] . Більш того, як вбачається з психолого-педагогічної характеристики дід [PERSON] разом з бабою [PERSON] приводив дитину до дитячого садочка та приймав участь в облаштуванні дитячого майданчика тощо. Жодних доказів того, що наявність нерідного дідуся в особі чоловіка [PERSON] та спільне проживання з ним, негативним чином позначиться на малолітній дитині суду не надано. Не знайшли в судовому засіданні підтвердження позивача про те, що особисті стосунки, які надають їй переваги, підтверджуються результатами обстеження [PERSON] спеціалістами Центру психосоціальної реабілітації Національного університету «Києво-Могилянської академії» лист № 20 від 22.01.2020 року, оскільки з результатів обстеження вбачається, що на пряме питання, з ким він хотів би жити і далі, [PERSON] відповів, що йому це набридло і він хотів би грати, потім досить невпевнено додав, що хотів би жити з бабусею [PERSON] і саме це вона його просила сказати «тіткам» (а.с. 29-30). Тобто однозначно результатами обстеження спеціалістами Центру психосоціальної реабілітації Національного університету «Києво-Могилянської академії» лист № 20 від 22.01.2020 року не визначено бажання малолітньої дитини жити виключно з якоюсь однією із бабусь. Щодо посилання позивача на неоприлюднення проекту рішення виконкому та самого рішення виконкому, як підставу для визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області № 104 від 20.03.2020 року «Про призначення опікуна над малолітнім [PERSON] , [INFO] », то суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Положеннями п.1 ч. 1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання. Відповідно до ч. 3 ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття. Згідно ч. 3 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради. Як встановлено судом, позивач [PERSON] була присутня на засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 05.02.2020 року, обґрунтовувала свою позицію щодо бажання бути опікуном, їй було відомо про результати голосування та прийняте рішення, що підтверджується запитом адвоката Смаль О.П., який також був присутній на засіданні комісії та представляв інтереси [PERSON] ( а.с. 12), позивачці [PERSON] був наданий висновок комісії від 05.02.2020 року (а.с. 15), 17.02.2020 року вона скористалась своїм правом та оскаржила висновок комісії (а.с. 13), їй було повідомлено, що рішення стосовно малолітнього [PERSON] буде прийнято на черговому засіданні виконкому Покровської міської ради Донецької області (а.с. 16), копія рішення виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області від 20.03.2020 року № 104 їй була надана (а.с. 10-11). Отже, виходячи зі встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області від 20.03.2020 року № 104 ї з підстав неоприлюднення проекту рішення та рішення після його прийняття на офіційному сайті. За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Суд вважає, що у цій справі при визначенні переваг на призначення опікуна необхідно виходити із загальної мети опікунства, а саме, найвищих інтересів для забезпечення стабільних та гармонійних умов життя дитини. Відповідно до ст. 1 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним ("Neulinger and Shuruk v. Switzerland" від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, "Mamchur v. Ukraine" від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09). Аналізуючи обставини справи у їх взаємозв`язку, суд вважає, що найвищим інтересам дитини відповідає призначення опікуном саме [PERSON] , під опікою якої дитина перебуває з 20.03.2020 року і до часу розгляду справи судом. Одночасно слід зазначити, що на підставі досліджених доказів суд встановив, що рішення виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області від 20.03.2020 року № 104 «Про призначення опікуна над малолітнім [PERSON] , [INFO] » було прийнято, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, яка діє виключно, виходячи з захисту прав та в інтересах дитини, обґрунтовано, законно. Відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного у цій справі рішення віповідача. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Покровської міської ради від 20.03.2020 року № 104 «Про призначення опікуна над малолітнім [PERSON] , [INFO] » та відповідно і позовних вимог про призначення її опікуном [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed