Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся з позовом до [PERSON], третя особа Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, про відшкодування до Державного бюджету витрат, пов'язаних з навчанням. В своїй позовній заяві позивач вказує, що [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ України з 10.08.2009 року по 29.07.2013 року. Відповідно до Законів України "Про освіту", « Про вищу освіту» « Про міліцію» , Указу Президента України від 23.01.1996 року № 77 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випусників вищих навчальних закладів", Постанови Кабінету міністрів України від 22.08.1996 року № 992 « про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням» між курсантом [PERSON], ГУМВС України в Полтавській області та Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ 10.08.2009 року укладено договір про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. Розділ 3 та 4 цього договору передбачають підстави, розмір та порядок відшкодування вартості навчання в разі дострокового розірвання договору. Згідно наказу ректора ДДУВС № 46ос від 05.08.2009 року відповідач зарахований курсантом на навчання до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. Відповідно до наказу ректора ДДУВС № 147 ос від 30.05.2013 року відповідач отримав вищу юридичну освіту освітньо - кваліфікаційного рівня « бакалавр» та отримав відповідний диплом після чого був направлений до ОВС для подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ. Згідно до наказу ГУМВС України в Полтавській області № 386 о/с від 29.07.2013 року відповідач звільнений з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Гадяцького районного відділу УМВС України в Полтавській області відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України в запас Збройних сил України за п. 64 "ж" (за власним бажанням). Звільнення з ОВС після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну є однією з підстав відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі МВС України. З цих підстав позивач просив стягнути з [PERSON] на користь держави на рахунок позивача витрати, пов'язані з навчанням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ у розмірі 27 354,53 грн. та судові витрати в розмірі 273 грн. 54 коп. Представник позивача - Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву з проханням розглянути справу без участі їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнав частково. Суду зазначив, що у казармі проживав лише 1 рік з 09.08.2009 року по липень 2010 року, потім проживав на квартирі, з 2010 року харчувався також за власний рахунок. У списки на харчування не був включений, тому вважає, що його борг перед університетом складає 19 031 грн. 37 коп. Представник третьої особи - управління МВС України в Полтавській області в судове засідання не з'явився, надіслали до суду заяву з проханням розглядати дану справу без участі їх представника, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з відповідачем навчався разом у вказаному університеті з 2009 року по 2013 рік та знаходився з ним у дружніх відносинах , суду повідомив, що [PERSON] дійсно проживав у казармі з 2009 по 2010 рік. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що з відповідачем познайомився у 2010 році та знаходився з ним у дружніх відносинах, так як навчався разом з ним у вказаному університеті, але вступив до даного навчального закладу у 2010 році . Суду повідомив, що [PERSON] дійсно не проживав у казармі з 2010 року. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 623 ЦК України ч.1, ч.2 передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Судом встановлено, що згідно наказу ректора ДДУВС № 46ос від 05.08.2009 року відповідач [PERSON] зарахований курсантом на навчання до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. 10.08.2009 року між відповідачем [PERSON] та позивачем відповідно до Законів України "Про освіту", « Про вищу освіту» « Про міліцію» , Указу Президента України від 23.01.1996 року № 77 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випусників вищих навчальних закладів", Постанови Кабінету міністрів України від 22.08.1996 року № 992 « про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням» було укладено договір про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. Розділом 3 та 4 вказаного договору передбачено підстави, розмір та порядок відшкодування вартості навчання в разі дострокового розірвання договору. Відповідно до наказу ректора ДДУВС № 147 ос від 30.05.2013 року відповідач отримав вищу юридичну освіту освітньо - кваліфікаційного рівня « бакалавр» та отримав відповідний диплом після чого був направлений до ОВС для подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ. Згідно до наказу ГУМВС України в Полтавській області № 386 о/с від 29.07.2013 року відповідач [PERSON] звільнений з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Гадяцького районного відділу УМВС України в Полтавській області відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України в запас Збройних сил України за п. 64 "ж" (за власним бажанням). Згідно довідки-розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за 2009-2013 роки, розмір витрат становить 27 354,53 грн. Відповідно до вимог п.3 договору про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ від 10.08.2009 року, укладеного з [PERSON], підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова [PERSON] від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ та звільнення з ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відповідач [PERSON] стверджував, що він не проживав у казармі університету та не був включений у списки харчування з 2010 по 2013 навчальні роки , тому сума витрат, пов'язаних з його навчанням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ складає 19 031 грн. 37 коп., але жодних доказів на підтвердження цього суду не надав. Щодо пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що [PERSON] не проживав у казармі університету з 2010 по 2013 навчальні роки, то суд відноситься до них критично, оскільки вони перебувають у дружніх стосунках з відповідачем і їх пояснення не можуть бути оцінені судом як належні та допустимі докази по справі. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ повністю знайшли своє підтвердження належними доказами по справі, є законними та обґрунтованими, тому підлягають до задоволення. Згідно ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає, що сплачений Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ судовий збір в сумі 273,54 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved