Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Козельщинська районна державна адміністрація Полтавської області як орган опіки і піклування 29 жовтня 2015 року звернулась до суду з позовною заявою, в якій прохала позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], стягнути з неї на користь прийомної матері [PERSON] на утримання [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і накласти заборону на відчуження квартири [ADDRESS], в якій зареєстрований малолітній [PERSON] Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню і утриманню дитини, що полягає у неприйнятті протягом двох років після відібрання дитини мір по поверненню дитини в сім»ю, не усуненні причин, які перешкоджали належному вихованню дитини батьками. Також прохала забезпечити право дитини на житло шляхом накладення заборони на його відчуження. В судовому засіданні представники позивача Пожитько Петро Анатолійович і Новгородцева Наталія Євгенівна вимогу частині позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів підтримували, посилаючись на безініціативність відповідача і не виконання вимог органу опіки щодо приведення житла у належний стан і повернення дитини в сім»ю, наполягали на позбавлені батьківських прав [PERSON], яка не виконує своїх обов"язків по вихованню і утриманню дитини. Зазначали, що у відповідача рішенням Козельщинського районного суду від 05.09.2013 року був відібраний без позбавлення її батьківських прав син [PERSON]. Розпорядженням голови Козельщинської райдержадміністрації від 02.10.2013 року №273 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, а розпорядженням від 08.10.2013 року №277 малолітнього влаштовано до прийомної сім»ї [PERSON] та [PERSON] Зазначали, оскільки відібрання у батьків дитини має тимчасовий характер (доки відпадуть причини відібрання і вони не звільняються від обов»язку по піклуванню про неї з відповідачем [PERSON] працівниками служби у справах дітей проводилася роз»яснювальна робота щодо необхідності усунення причин, які перешкоджали належному вихованню дитини та наступного звернення до Козельщинського районного суду з заявою про повернення її дитини, також пропонувалося звернутися до Козельщинського районного центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді у разі наявності потреби у наданні соціальних послуг, надані консультації з питань підготовки звернення до суду щодо повернення сина. При судовому розгляді прохали стягнення аліментів здійснювати на особових рахунок дитини в ПАТ КБ «ПриватБанк». Від вимоги про накладення заборони на відчуження квартири [ADDRESS], в якій зареєстрований малолітній [PERSON] відмовились після встановлення статусу житла як державного. Ухвалою суду від 03.12.2015 року прийнята відмова позивача від вимоги про накладення арешту на житло. Прийомна мати [PERSON] показала суду, що [PERSON] не переймається питаннями виховання, піклування та повернення в біологічну сім»ю [PERSON], спілкується відповідач з сином тільки по телефону і то рідко, здоров»ям та навчанням сина також не цікавиться і в цьому вбачає ухилення від виконання батьківських обов»язків. Допитаний в судовому засіданні старший син відповідача [PERSON] показав суду, що за час його перебування на військовій службі в їх квартирі сталась пожежа і лише після його повернення і працевлаштування матері - відповідача у справі, вони зробили ремонт квартири, який тривав два роки, так як квартира була повністю зруйнована, а заробітна плата малою і не стабільною. В даний час мати знайшла сезонну роботу і приймала участь у ремонті, вона працює в м. Кременчуці і додому приїздить лише коли немає роботи, вона має намір забрати [PERSON], але через нестабільну сезонну роботу вона не має можливості забрати його, так як необхідно мати офіційну роботу, щоб підтвердити можливість його утримувати. Вони дійшли згоди, що він збере документи для оформлення опіки над братом і вважає, що краще зберегти сім»ю, а він докладатиме зусиль для відновлення родини. Малолітній [PERSON] показав суду, що він спілкується з мамою, коли вони приїжджає додому, вона йому телефонує з роботи, і він прохає не позбавляти її батьківських прав. Допитана в судовому засіданні [PERSON] позов не визнала і показала, що ремонт в квартирі вона змогла зробити лише за допомогою старшого сина, так як тривалий час мала лише тимчасові заробітки і не мала можливості забрати сина. На даний час вони закінчують ремонт і вона зможе забрати [PERSON]. Вона постійно йому дзвонить, зрідка зустрічається, так як приїжджає додому, коли немає роботи. Прокурор позов підтримав частково і вважав доцільним в інтересах дитини стягнути з відповідача аліменти на її утримання без позбавлення відповідача батьківських прав, посилаючись на відсутність достатніх підстав до застосування крайніх мір до розриву сімейних стосунків. Суд, вислухавши позивача, врахувавши думку прокурора, інших учасників судового засідання встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Встановлено, що [PERSON] має сина [PERSON], [INFO], інформація про батька якого внесена до свідоцтва про народження в порядку ст.135 ч.1 Сімейного кодексу України ( аркуш 5 -6). За рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 05.09.2013 року малолітній [PERSON] відібраний у матері без позбавлення її батьківських прав через проживання у квартирі, де відбулись три пожежі і були відсутні елементарні умови необхідні для проживання ( аркуші - 13-14). Розпорядженнями Козельщинської районної державної адміністрації №273 від 02.10.2013 року і № 277 від 08.10.2013 року на виконання рішення суду [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування і створена прийомна сім»я, в яку він поміщений ( аркуші - 11- 12). При проведенні перевірки умов проживання сім»ї відповідача 13.10.2014 року встановлено, що в квартирі проводиться ремонт, у залі і спальні поклеєні шпалери, прибрано, відсутній газ та водопостачання, їжу готують на електроплитці, [PERSON] працює без оформлення трудових відносин, [PERSON] шукає роботу, сім»ї рекомендовано підключити газ, відновити водопостачання і водовідведення, вирішити в судовому порядку питання повернення дитини в сім»ю ( аркуш 7). Актом обстеження від 30.01.2015 року встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштувалась, працювала без оформлення трудових відносин, ремонт в квартирі не закінчений ( аркуш -8). Козельщинський районний центр соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді 26.08.2015 року направив начальнику служби у справах дітей Козельщинської РДА листа, в якому повідомив про проведення певної роботи з відповідачем, часткове виконання нею вимог по створенню належних умов для проживання дитини і не виконання вимоги про воз»єднання родини ( аркуш 6 ). Із інформації Козельщинської ЗОШ 1-111 ступеня від 10.09.2015 року вбачається, що учень 8 класу [PERSON] виключно позитивно характеризується педагогічним колективом, з матір»ю спілкується у телефонному режимі, вона не приймає участі у навчанні сина ( аркуш 15). Рішенням Козельщинської селищної ради № 57 від 20.12.2013 року за [PERSON] закріплено житлове приміщення в [ADDRESS], яке перебуває у комунальній власності і не приватизоване ( аркуші 17, 18). Орган опіки і піклування дійшов висновку про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] ( аркуш 20). Суд, вивчивши надані докази, проаналізувавши їх у сукупності, оцінивши допустимість, належність, достовірність, достатність і об»єктивність кожного доказу і в їх сукупності, вважає можливим задовольнити позов частково, виходячи з наступного. У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі. Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров»я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини у справі "Савіни проти України" (Заява № 39948/06), зокрема у пункті 49 зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 2 статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов»язку щодо утримання дитини; одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до частини 3 статті 181, частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Врахувавши зазначені вимоги закону, суд дійшов висновку, що відповідач не в повній мірі виконувала свої батьківські обв'язки відносно свого сина, проте поведінка відповідача та її ставлення до дитини носять такий характер, що не можуть стати підставою для позбавлення її батьківських прав. Як вбачається із матеріалів справи, позивач, обгрунтовуючи вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав з підстав ухилення її від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини, вказав, що відповідач не здійснює заходів до повернення сина в сім»ю, чим ухиляється від його виховання і утримання. При цьому позивачем до уваги не приймаються ті обставини, які свідчать про відсутність матеріальних можливостей відновити квартиру через відсутність постійної роботи і забезпечити належне матеріальне існування дитини, що не може бути визнано свідченням відсутності бажання відповідача. До того ж, позивачем не надано переконливих доказів проведення з відповідачем достатньої роботи по її соціальній адаптації, наданні сім»ї дієвої допомоги у налагоджені сімейних стосунків. В актах обстеження побутових умов відповідача постійно зазначається про необхідність працевлаштування відповідача, однак доказів її відмови від працевлаштування і ігнорування реальних пропозицій по працевлаштуванню суду не надано. Відповідно ч.6 ст. 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи зазначені вимоги закону, суд вважає, що можливості повернути дитину в сім»ю, створити нормальні умови для виховання і утримання сина у відповідача обмежені, а тому з висновком органу опіки про наявність її винної поведінки і самоусунення від виховання дитини і її утримання не погоджується і вважає його таким, що порушує інтереси дитини. Як вбачається із матеріалів справи, позивач не надав доказів того, що до відповідача вживалися заходи впливу та спонукання до виконання нею батьківських обов»язків. Позивач не довів свідомого нехтування нею своїми обов»язками по вихованню малолітнього сина, позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини із зазначених позивачем підстав буде суперечити правам та інтересам дитини. Відмовляючи у задоволенні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав суд враховує інтереси малолітнього [PERSON], у якого виникли добрі родинні відносини з матір»ю, і його бажання проживати в рідній сім»ї з братом і матір»ю, а також намагання дорослого брата об"єднати родину. Виходячи з обов»язку батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей вимога позивача про стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] з [PERSON] підлягає задоволенню як така, що знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, і з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину певного віку. Судові витрати по розгляду справи відповідно до ст.88 ЦПК України необхідно покласти на відповідача. Враховуючи наведене і

Outcome: partial