Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду і уточнивши свої позовні вимоги мотивує тим, що з 22.07.1993 року по 22.08.2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу нею та відповідачем було придбане рухоме майно, зокрема: автомобіль [NUMBER]. Оскільки майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля [NUMBER]. Також, просить стягнути з відповідача на її користь судовий збір. Представник позивачки уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить суд слухати справу у її відсутність. Відповідач уточнені позовні вимоги визнав, пояснення, надані в процесі слухання справи підтримує, просить суд слухати справу у його відсутність. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи зі слідуючого: Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.07.1993 року, який було розірвано 22.08.2014 року. За час шлюбу ними було придбане рухоме майно - автомобіль [NUMBER]. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, вказаний легковий автомобіль, який сторони набули у шлюбі, належать їм на праві спільної сумісної власності. За умови відсутності письмових договорів між ними щодо цього майна, що сторонами не заперечується, їх частки в ньому відповідно до ст.70 СК України є рівними. Вартість майна, що підлягає поділу, складає 112 435,88 грн. та визначена за погодженням між сторонами. Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктами 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім"я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Суд, вирішуючи спір, дійшов висновку, що спірний об"єкт є спільним майном подружжя, в якому має бути визнано за кожною зі сторін право власності на зазначене майно в рівних частках - по 1/2 його частині без їх поділу в натурі. При цьому суд виходив з роз"яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов"язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Виходячи з того, що сторони не досягли згоди про спосіб поділу спільного майна та попередньо не внесли на депозитний рахунок суду відповідної грошової сум, тому суд вважає необхідним поділити спільне майно без поділу його в натурі, лише визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя і частки якого за сторонами визнаються рівними, та змінити режим спільної сумісної власності подружжя на ці об"єкти на режим спільної часткової власності. За таких обставин суд повинен обмежитись лише визначенням ідеальних часток подружжя у праві спільної власності на автомобіль [NUMBER]. Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які є у матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в розмірі 562,18 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved