Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

Позивач 01.07.20 р. звернувся до суду з вказаним вище позовом, просить припинити його право спільної часткової власності на 53/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що по [ADDRESS] , виділивши у його особисту власність як окремий об`єкт нерухомого майна - квартиру №1 у цьому ж будинку, що складається із таких приміщень: коридор 1 площею 3,2 кв. м. (до поділу 1 - 1), кухня 2 площею 12,8 кв. м. (до поділу 1 - 2), кімната 3 площею 16,1 кв. м. (до поділу 1 - 3), кімната 4 площею 18,3 кв. м. (до поділу 1 - 4), ванна 5 площею 4,8 кв. м. (до поділу 1 - 5), а також - господарські будівлі та споруди, а саме: гараж Е - 1, вбиральню Д, огорожу 1, 1/2 воріт 2. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] 18.05.88 р. подарував йому 3/100 частини вказаного вище будинку з надвірними будівлями. Його право власності на це майно було зареєстровано у ВОБТІ 31.05.88 р.. 13.01.01 р. Ковельською міськрадою Волинської області йому було видано Державний акт на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку заг. пл. 0, 0 210 га за цією ж адресою. 21.11.16 р. він зареєстрував у відповідному держреєстрі своє право власності на ці земельні ділянки. Саме на них розташована та частка житлового будинку, що належить йому. 7/10 часток цього ж будинку з надвірними будівлями належали відповідачам на праві спільної сумісної власності. 12.01.17 р. КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» на замовлення сторін у справі виготовило техпаспорт на їх житловий будинок. За цим техпаспортом до кв. № 1 належать: коридор 1 - 1, кухня 1 - 2, кімната 1 - 3, кімната 1 - 4, ванна 1 - 5, а загальна площа по цій квартирі складає: 55, 2 кв. м., житлова - 34, 4 кв. м.. 08.10.19 р. нотаріусом було посвідчено договір сторін у справі про визначення (зміну) розміру часток у праві спільної часткової власності і встановлення конкретного порядку користування. Розмір часток сторін як співвласників було змінено. Його ідеальна частка склала 53/100 частки у об`єкті нерухомого майна. У його користуванні у житловому будинку є: коридор площею 3,2 кв. м. - 1 - 1, кухня площею 12,8 кв. м. - 1 - 2, кімната площею 16,1 кв. м. - 1 - 3, кімната площею 18,3 кв. м. - 1 - 4, ванна площею 4,8 кв. м. - 1 - 5, а також - гараж Е - 1, вбиральня Д, огорожа 1, 1/2 воріт 2. Таке своє право власності на нерухоме майно він зареєстрував у відповідному держреєстрі 08.10.19 р.. Таким чином будинок було розділено між сторонами на 2 ізольовані квартири із самостійними системами комунального забезпечення. Також було проведено поділ призначеної для обслуговування цього будинку земельної ділянки. Він має намір провести реконструкцію належної йому частки житлового будинку, проти чого відповідачі заперечують. За висновком щодо технічної можливості поділу об"єкта нерухомого майна, наданого ТзОВ "Експертна компанія "Контакт"" від 24.06.20 р., вказаний вище житловий будинок заг. пл. 127, 8 кв. м., житловою пл. 87, 3 кв. м., за технічними даними може бути поділений на 2 окремі квартири таким чином, щоб у склад новоутворених квартир увійшли приміщення, належні, відповідно, кожному із власників його часток. За належним йому об`єктом власності відділом містобудування та архітектури Ковельської міськради Волинської області зарезервовано адресний номер: кв. [ADDRESS] . Покликаючись на ст. 356, ч. 3 ст. 358, ч. ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України, судову практику, просить позов задовольнити. Провадження у справі було відкрито за ухвалою суду від 22.07.20 р.. Копію вказаної вище ухвали суду та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачами у справі отримано під розпис, кожним зокрема, 30.07.20 р.. У подальшому позивачем 19.08.20 р. подано до суду заяву про зміну позовних вимог, що містить підтвердження отримання її копії обома відповідачами 19.08.20 р., у якій позивач уточнив свої вимоги, зазначивши повну адресу місця розташування житлового будинку. За станом на 21.08.20 р. відзиву на позовну заяву відповідачами до суду не подано. Натомість 19.08.20 р. обома відповідачами подано до суду заяви про повне визнання позову (з врахуванням заяви позивача про зміну позовних вимог), що надійшли до суду 20.08.20 р.. У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат - позов, кожен зокрема, підтримали у повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні доводам позовної заяви. Просять позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, хоча, кожен зокрема, належно повідомлені. Причини неявки повідомили суду у вказаних вище своїх заявах та зазначили прохання справу розглядати у їх відсутності. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, яка не з`явились. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника - адвоката, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до повного задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За копією договору дарування від 18.05.88 р., позивач отримав у дар 3/10 частки вказаного вище житлового будинку, житлова площа якого складала 70, 9 кв. м.. Відповідно до копії реєстраційного посвідчення від 31.05.88 р., право власності позивача на 3/10 частки вказаного вище житлового будинку зареєстровано у встановленому законом порядку. Як стверджується копією Державного акта на право приватної власності на землю серії I - ВЛ № 019256 від 13.01.01 р., позивач є власником земельної ділянки площею 0, 0 210 га за адресою розташування вказаного вище житлового будинку, в межах згідно з планом. Як стверджується копіями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.11.16 р., позивач є власником 2 - х земельних ділянок за адресою розташування вказаного вище житлового будинку, в межах згідно з планом. Відповідно до копії техпаспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , що виготовлений КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 12.01.17 р., такий є у спільній частковій власності сторін. Самочинного будівництва немає. 08.10.19 р. нотаріусом було посвідчено договір сторін у справі про визначення (зміну) розміру часток у праві спільної часткової власності і встановлення конкретного порядку користування щодо вказаного вище житлового будинку. За цим договором розмір часток сторін як співвласників було змінено. Ідеальна частка позивача склала 53/100 частки у об`єкті нерухомого майна - домоволодіння. У його користуванні у житловому будинку є: коридор площею 3,2 кв. м. - 1 - 1, кухня площею 12,8 кв. м. - 1 - 2, кімната площею 16,1 кв. м. - 1 - 3, кімната площею 18,3 кв. м. - 1 - 4, ванна площею 4,8 кв. м. - 1 - 5, а також - гараж Е - 1, вбиральня Д, огорожа 1, 1/2 воріт 2. Наведене вище стверджується копією такого договору. Таке своє право власності на нерухоме майно позивач зареєстрував у відповідному держреєстрі 08.10.19 р., що стверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.10.19 р.. За копією висновку щодо технічної можливості поділу об"єкта нерухомого майна, наданого ТзОВ "Експертна компанія "Контакт"" 24.06.20 р., вказаний вище житловий будинок заг. пл. 127, 8 кв. м., житловою пл. 87, 3 кв. м., за технічними даними може бути поділений на 2 окремі квартири таким чином, щоб у склад новоутворених квартир увійшли приміщення, належні, відповідно, кожному із власників його часток, відповідні і укладеному вказаному вище договору та даним техпаспорта. Та обставина, що за належним позивачеві об`єктом (часткою) власності відділом містобудування та архітектури Ковельської міськради Волинської області зарезервовано адресний номер: кв. [ADDRESS] , стверджується копією листа № 22.28/Р - 143 від 23.03.20 р.. За змістом ст. 13 ЦПК України, відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстав для неприйняття визнання позову відповідачами суд не вбачає. Як встановлено ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. За змістом ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Як встановлено судом, сторони у позасудовому порядку не досягли згоди на укладення договору про виділ частки позивача із спільної часткової власності в натурі, визнавши позов лише після відкриття судового провадження. За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо). Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.). У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. З огляду на наведене вище позовні вимоги (змінені) слід задовольнити у повному обсязі з врахуванням даних про належне позивачеві нерухоме майно, відображених у висновку щодо технічної можливості поділу об"єкта нерухомого майна, наданого ТзОВ "Експертна компанія "Контакт"" 24.06.20 р.. На підставі наведеного,

Outcome: approved