Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

14.09.2021 року [PERSON] звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до Сумської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Дуванова Тамара Петрівна про визнання права власності в порядку спадкування, в якому він просив: 1. Ухвалити рішення, яким встановити, що позивачу - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) належить право власності на 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку приватизації. 2. Визнати за позивачем - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . 3. Визнати за позивачем - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] . 4. Витребувати у приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Дуванової Тамари Петрівни (м. Суми, пр-т Шевченка, буд. 3) копії спадкових справ, які були відкриті після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] (вхідний № 34035/21 від 14.09.2021 року) (а. с. 1-4) . 06.10.2021 року представниця відповідача за довіреністю - головний спеціаліст відділу представництва інтересів Сумської міської ради та міського голови правового управління Сумської міської ради Горяєва Аліна Іванівна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзхив на позовну заяву, в якому вона зазначила про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа № 592/11678/21 за позовною заявою [PERSON] до Сумської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. З позовної заяви вбачається, що кв. [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Підставою виникнення права власності стало рішення Сумського міськвиконкому № 116 від 15.03.1993 року, згідно якому було видано свідоцтво про право власності на житло від 23.03.1993 року. Однак, у даному свідоцтві допущено помилку та власником зазначено лише [PERSON] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] , а [INFO] померла його дружина [PERSON] . Єдиним спадкоємцем після померлих є [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. На сьогодні позивач позбавлений можливості у досудовому порядку оформити свої спадкові права за померлими, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Дувановою Т. П. № 164/02-31 від 31.08.2021 року. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) . Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. З листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування" вбачається, що згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно довідки Бюро технічної інвентаризації від 10.08.2021 року № 43764 квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З урахуванням вищевикладеного, у разі надання позивачем належних доказів та повного обґрунтування позовних вимог, Сумська міська рада просить суд прийняти законне та обґрунтоване рішення, яке ґрунтується на засадах верховенства права з недопущенням порушення прав та інтересів інших осіб. Розгляд справи вона просила провести без участі представника Сумської міської ради. Про прийняте рішення вона просила повідомити згідно вимог ст. 272 ЦПК України (вхідний № 36872 від 06.10.2021 року) (а. с. 31) . Позивач, представниця відповідача, третя особа в судове засідання не прибули. Про місце, дату та час судового розгляду справи були повідомлені належним чином. Їхнє неприбуття не перешкоджає розгляду справи по суті. Судовим розглядом було встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] (а. с. 8) . [INFO] померла дружина позивача [PERSON] (а. с. 9) . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.03.1993 року, яке було видане виконавчим комітетом Сумської міської ради та записане у реєстрову книгу № 7 за реєстровим № 382, дата реєстрації: 23.03.1993 року (а. с. 13) . Спадщину після смерті матері [PERSON] та дружини [PERSON] позивач [PERSON] прийняв фактично, в зв`язку з тим, що на час смерті і матері і дружини був зареєстрований та фактично проживав в належній їм на праві спільної сумісної власності квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] (а. с. 12) . Спадкові справи після смерті [PERSON] , [PERSON] були заведені приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Дувановою Т. П. у 2021 році. Крім [PERSON] з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [PERSON] до нотаріальної контори ніхто не звертався, будь-яких інших спадкоємців в них не було. Таким чином [PERSON] є єдиним спадкоємцем. Відповідачем у справі визначено Сумську міську раду в зв`язку з тим, що крім [PERSON] інших спадкоємців після смерті [PERSON] , [PERSON] немає. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Дуванової Т. П. з заявою для отримання свідоцтва про право власності на майно, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , [PERSON] . Проте, свідоцтва про право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування в нотаріальному порядку [PERSON] отримати не зміг. Нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.08.2021 року № 164/02-31 у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] та постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.08.2021 року № 165/02-31 у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] в зв`язку з тим, що в правовстановлюючих документах наявні розбіжності, які, на думку нотаріуса, не дозволяють видати свідоцтво про право власності на квартиру в порядку спадкування. Як вбачається з довідки, виданої комунальним підприємством "Сумське міське бюро технічної інвентаризації" Сумської міської ради № 1 від 10.08.2021 року за № 437641, станом на 29.12.2012 року квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У додатку № 48 до рішення Сумського міськвиконкому № 116 від 15.03.1993 року "Про приватизацію квартири [ADDRESS] " зазначено про те, що від [PERSON] надійшла заява на приватизацію квартири [ADDRESS] у спільну сумісну власність, яка використовується ним та членами його сім`ї на умовах найму. Мешканці квартири [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.03.1993 року, яке було видане виконавчим комітетом Сумської міської ради та записане у реєстрову книгу № 7 за реєстровим № 382, дата реєстрації: 23.03.1993 року, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] . В зв`язку з зазначеними розбіжностями в довідці БТІ та в свідоцтві про право власності, нотаріусом і не було видано свідоцтво про право власності в порядку спадкування, а рекомендовано вирішувати питання про визнання права власності в порядку спадкування в судовому порядку (а. с. 14, 15) . В зв`язку з тим, що здійснити реєстрацію права власності на квартиру після смерті особи неможливо, питання визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на зазначене майно можливо лише в судовому порядку. Таким чином, для захисту невизнаних прав на спадкування [PERSON] вимушений звертатись до суду з цією позовною заявою. На підставі ч. 4 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Таким чином, в зв`язку з тим, що на час вирішення питання приватизації квартири, в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані, фактично проживали 3 особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , всі вони висловили своє бажання на приватизацію квартири, квартира була їм передана у спільну сумісну власність, відтак необхідно вважати, що всі вони набули право спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , про що міститься інформація в довідці, виданій комунальним підприємством "Сумське міське бюро технічної інвентаризації" Сумської міської ради № 1 від 10.08.2021 року за № 437641, що станом на 29.12.2012 року, зазначена квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Отже, кожному з співвласників зазначеної квартири належить по 1/3 частині квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. В зв`язку з тим, що співвласники майна померли, суд встановивши, що наданими доказами підтверджується право власності на майно померлих осіб, може визнати право власності на зазначене майно в порядку спадкування за спадкоємцем померлих. Викладені обставини підтверджуються доданими до позовної заяви: - копією свідоцтва про смерть [PERSON] ; - копією свідоцтва про смерть [PERSON] ; - копією витягу з спадкового реєстру; - копіями постанов нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії; - копією довідки комунального підприємства "Сумське міське бюро технічної інвентаризації" Сумської міської ради; - копією свідоцтва про право власності на житло. Аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами-учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу "правомірних або законних очікувань" та захисту прав людини через призму цього принципу. Зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" та "Федоренко проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf. , Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31; п. 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" ) . У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно" , а саме: в контексті ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як "існуюче майно" , так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (п. 74 рішення Європейського суду з прав людини "MALTZAN and Others v. Germany" від 02.03.2005 року) . Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом" , вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону. Таким чином, ст. 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому) , оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Тобто в зазначених рішеннях Європейський суд з прав людини установив, що наявність "правомірних (законних) очікувань" є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності "правомірних очікувань" у розумінні практики Європейського суду з прав людини є достатні законні підстави. Інакше кажучи, "правомірні (законні) очікування" - це очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права. Згідно із ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Про те, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права, йдеться в рішенні Європейського суду з прав людини "Брумареску проти Румунії" від 28.11.1999 року (п. 61) . Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними. Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно із положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) . Отже, в даному випадку заявлені позивачем вимоги відповідають ефективному способу захисту порушених прав, а їх задоволення призведе до поновлення цих прав. Таким чином, оскільки позивачем були надані переконливі докази на підтвердження його позовних вимог, враховуючи обов`язковість дотримання державою принципу "правомірних або законних очікувань" та захисту прав людини через призму цього принципу, враховуючи те, що рішення в цивільній справі має бути справедливим, відтак суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] до Сумської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Дуванова Тамара Петрівна про визнання права власності в порядку спадкування, слід задовольнити частково. Слід визнати за позивачем - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Слід визнати за позивачем - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial