Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про захист честі та гідності і відшкодування моральної шкоди. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що 08.02.2012 року житель с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області [PERSON] звернувся в Тисменицький районний суд Івано-Франківської області зі скаргою в порядку ст. 27, 251 КПК України, в якій звинуватив його у спричиненні тілесних ушкоджень. Крім того, відповідач в скарзі зазначив, що він постійно зловживає спиртними напоями, а також звинуватив його у скоєнні злочину, а саме вказав, що в ніч з 2 на 3 серпня 2003 року, перебуваючи в Португалії спалив автомашину, яка належить товаришу відповідача за те, що останній не повернув борг в сумі 300 євро. Вважає, що відповідач своїми діями зводить наклепи на його адресу, принижує його честь та гідність та просить стягнути з відповідача 10 000 грн. моральної шкоди. Відповідач за первісним позовом [PERSON] подав до суду зутрічний позов до [PERSON] про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги обгрунтував тим що, [PERSON] фактично безпідставно звинуватив його в приниженні його честі та гідності, крім того він розповсюджує проти нього недостовірну інформацію в його селі, чим завдає йому постійних моральних страждань. Внаслідок таких дій [PERSON] він був позбавлений можливості поїхати на роботу в республіку Португалія, внаслідок чого йому було завдано значних матеріальних та моральних збитків. Тому він просить заборонити [PERSON] вчиняти дії які принижують його честь та гідність та стягнути з нього моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримав, просив його задоволити, зустрічний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримав та просив його задоволити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, приходить до висновку, що первісний позов не підлягає до задоволення, і в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі. Згідно положень статті 277 ЦК України та роз'яснень, які містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати також інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. На відміну від перевірки істинності фактів, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Так, Європейський суд наполягає, що свобода вираження поглядів становить одну з основних підвалин демократичного суспільства і одну з принципових умов його прогресу і самореалізації кожної особи та робить розрізнення між твердженнями факту та оціночними судженнями (справа "Лінгенс проти Австрії"). Європейський Суд у своїй судовій практиці дотримується підходу щодо захисту свободи вираження, вказуючи, що свобода висловлювати свої погляди є правом людини, визнаним у світі, мабуть, найбільш широко. Вільне передавання почуттів, поглядів та ідей є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, так само, як і здатність людини сприймати заперечення, спонукання, заохочення через ідеї, висловлені іншими людьми, яка є також важливою для формування особистих переконань. Оціночне судження, як стверджує практика Європейського суду з прав людини (справа "Лінгенс проти Австрії"), є висновком, отриманим в результаті інтелектуальної, логічної обробки і узагальнення фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкового зв'язку між зазначеними джерелами інформації. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Як зазначено у п.15 вказаної вище Постанови Пленуму, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно із частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно із положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно із ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач за первісним позовом [PERSON] не надав суду жодного доказу належного та допустимого, щодо підтверження своїх позовних вимог, тобто не надав жодного документу, щоб підтверджував факт порушення його честі та гідності. Тому суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги позивача є необгрунтовані і такими що не підлягають задоволенню. Заявлений [PERSON] зустрічний позов про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне. [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів, що поширена інформація порушує його особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Оскільки вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про спростування недостовірної інформації, яка задоволенню не підлягає, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав і для задоволення зустрічних позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed