Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити [PERSON], [INFO], права на спадкування після [PERSON], померлого [INFO]. Вимоги обґрунтовано тим, що позивач є сином [PERSON], який помер [INFO]. Будинок [ADDRESS], придбаний батьком після розірвання шлюбу з матір'ю та належав йому на праві приватної власності. Останні роки [PERSON] тривало хронічно хворів на туберкульоз легень, у зв'язку з чим перебував на диспансерному обліку в КЗ «Кіровоградський обласний протитуберкульозний диспансер» та йому була призначена група інвалідності. Не зважаючи на свій не старий вік, останній внаслідок тривалої хвороби та вживання алкоголю був обмежений у своїх фізичних можливостях, потребував сторонньої допомоги та догляду. Пенсії, яку він отримував у зв'язку з інвалідністю не вистачало на повсякденні потреби та лікування. Допомогу [PERSON] у придбанні продуктів та ліків, приготуванні їжі прибиранні та пранні надавав лише позивач, регулярно відвідуючи батька за місцем проживання Вказує на те, що відповідач, яка була дружиною спадкодавця [PERSON] не приймала участі в матеріальному утриманні свого чоловіка в період часу, коли він був тяжко хворим, не приймала участі у догляді за своїм чоловіком, не цікавилася станом його здоров'я, не вчиняла жодних інших дій щодо утримання та надання будь-якої допомоги, а навпаки спільним вживанням алкоголю погіршувала стан його здоров'я. За даних обставин позивач вимушений був звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України.Поважність причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзив не подав. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини у справі, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що батьком позивача є [PERSON], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). 05.12.2011р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Після одруження відповідач має прізвище «[PERSON]» (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO], після чого відкрилася спадщина на належне йому майно (а.с.99). Ухвалою суду від 04.05.2018р. за клопотанням представника позивача витребувано у приватного нотаріуса Знам'янського міського нотаріального округу Цибульської Л.М. належним чином завірену копію спадкової справи, заведену після смерті [PERSON] та витяг з реєстру заповітів; у керівника КЗ «Кіровоградське бюро медико-соціальної експертизи» відомості про розгляд Кіровоградським спеціалізованим фтизіатричним МСЕК протягом 2010-2013 років матеріалів щодо [PERSON], а також належним чином завірені копії актів огляду та висновків МСЕК; у головного лікаря Кіровоградського обласного протитуберкульозного диспансеру відомості про перебування [PERSON] на диспансерному обліку у даному лікувальному закладі, із зазначенням діагнозів та термінів лікування (амбулатоного та стаціонарного), а також належним чином завірені копії епікризів за 2010-2013рр.. Із копії матеріалів спадкової справи №32/2013 від 09.08.2013р. вбачається, що після смерті [PERSON] 09.08.2013р. до приватного нотаріуса Знам'янського міського нотаріального округу Цибульської Л.М. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернувся син спадкодавця - позивач [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки житлового будиноку [ADDRESS] видано на ім'я останнього, з урахуванням 1/3 частки від якої відмовилася на його користь мати спадкодавця [PERSON]. На 1/3 частку житлового будинку свідоцтво про право на спадщину не видавалось ( а.с.90-115). Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч.3 ст.1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини, батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Отже, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення ж особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже ухилення характеризується умисною формою вини. Тому вирішуючи такого роду справи суд повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Отже лише при одночасному настанні вказаних обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Зважаючи на наведені вимоги закону та їх тлумачення у Постанові Пленуму Верховного Суду України слід встановити факт необхідності утримання спадкодавця, факт перебування його у безпорадному стані, а також поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо утримання, надання допомоги, необхідність їх для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Позивач у позовній заяві та його представник у судовому засіданні стверджували про необхідність усунення відповідача від права на спадкування майна [PERSON], посилаючись на положення ст.1224 ЦК України, оскільки в даному випадку в наявності сукупність обставин, як ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані та потребі спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Однак, в порушення приписів норм процесуального права щодо обов'язку доказування і подання доказів, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спадкодавець потребував допомоги, а відповідач ухилялася від виконання обов'язку забезпечувати підтримку та допомогу [PERSON]. Письмові свідчення [PERSON] та [PERSON], які знаходяться в матеріалах справи, суд не бере до уваги, оскільки свідки не попереджені про кримінальну відповідальність у встановленому порядку. При цьому, дані свідчення є аналогічними, ніби то вчинені однією особою. Крім того, відсутні будь-які дані про те, що померлий [INFO] [PERSON] через важку хворобу, каліцтво або похилий вік перебував у безпорадному стані та потребував зв'язку з цим сторонньої допомоги чи догляду. Так, з копії медико-експертної справи [PERSON] наданої КЗ «Кіровоградське обласне бюро медико-соціальної експертизи», зокрема, акту №446/8 огляду МСЕК від 24.05.2012р. вбачається, що [PERSON] проходив первинний огляд, з метою виявлення наявності ознак інвалідності. В даному останній вказав, що до складу його сім'ї входить дружина, яка не працює та дорослі діти (а.с. 53). Згідно направлення на МСЕК від 27.04.2012р., [PERSON] під наглядом лікувального закладу перебував з 12.10.2009р., діагноз: «Туберкульоз верхніх часток легень». З 12.10.2009р. по 14.12.2009р. проходив лікування. Після чого, 13.04.2010р. виписаний в туберкульозний санаторій. Стан погіршився у вересні 2011р. В результаті лікування стан залишився без змін (а.с.53-55). Випискою №1047 від 27.04.2012р. [PERSON] складений план методичної реабілітації, а саме: довгострокове стаціонарне лікування; санітарне лікування; амбулаторне лікування; «Д» спостереженнядільничого фтизіатра (а.с.60). Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №651 від 31.05.2012р. [PERSON] встановлено обмеження до пересування та трудової діяльності. Обмежень до таких видів життєдіяльності як самообслуговування, орієнтації, спілкування, контролю за своєю поведінкою, навчання, професійного навчання та здобуття освіти, не встановлено (а.с.56). Крім того, [PERSON] 04.06.2013р., тобто за півтора місяця до смерті, самостійно надав інформовану добровільну згоду хворого на обробку персональних даних, яку засвідчив власним підписом (а.с.58). З листа КЗ «Кіровоградський обласний протитуберкульозний диспансер», за вих.№1775 від 18.05.2018р. вбачається, зокрема, що [PERSON] знаходився на диспансерному нагляді в КЗ "Кіровоградський обласний протитуберкульозний диспансер" з 26.10.2009р. з приводу вперше діагностованого туберкульозу верхніх часток легень (інфільтративний) ДЕСТР-МБТ+М+К+ РЕЗИСТ І- ГІСТо кат 1 ког 4 (2009). Туберкульоз гортані. З цього приводу перебував на стаціонарному лікуванні н КЗ "Обласна туберкульозна лікарня" з 12.10.2009р. по 14.12.2009р.. Далі після виписки продовжив лікування в умовах КЗ "Обласний протитуберкульозний санаторій для дорослих" з 15.12.2009р. по 22.04.2010р.. За результатами лікування був переведений до кат 5 гр 5.1 з діагнозом: Великі залишкові зміни в легенях після перенесеного туберкульозу у вигляді фіброзно-вогнищевих мін та дрібних туберкулом у верхніх частках легень. При контрольному обстеженні в КЗ "Кіровоградський обласний протитуберкульозний диспансер" 21.11.2011р. виявлено рецидив захворювання, в зв'язку з чим 21.11.2011р. був госпіталізований до КЗ "Обласна туберкульозна лікарня". Діагноз: Рецидив туберкульозу легень (28.11.11) (дисемінований) ДЕСТР+МБТ+ М+ К- ГІСТо каг 2 ког 4 (2011). Там лікувався по 27.08.2012р.. Виписаний достроково за зловживання алкоголем. Подальше лікування самовільно перервав. Відновив лікування в жовтні 2012 року амбулаторно в умовах Знам'янської ЦРЛ. При контрольному обстеженні в КЗ "Кіровоградський обласний протитуберкульозний диспансер" 18.04.2013р. виявлено прогресування хвороби, у зв'язку з чим 22.04.2013р. був госпіталізований до КЗ "Обласна туберкульозна лікарня". Діагноз: Мультирезистентний туберкульоз легень (22.04.13) (дисемінований) ДЕСТР+ МБТ+М+К+Резнсг І (Н R Е S) Резист II (Ofl) ГІСТо кат 4.1А (НЛ Ік. ХТ, І ряд) ког 2 (2013). Де перебував по 01.07.2013р.. Виписаний за самовільне залишення стаціонару. Хворий помер удома [INFO]. Померлий мав 43 роки. При цьому, позивач у судовому засіданні на запитання головуючого пояснював, що від КЗ "Обласна туберкульозна лікарня" до місця проживання батька відстань становить 40 км., яку останній при самовільному залишенні лікарні подолав самостійно, без сторонньої допомоги. Також зазначив, що його батько [PERSON] пересувався та харчувався без сторонньої допомоги та у здійсненні інших життєво важливих дій міг обслуговувати себе сам. Жодних інших доводів, які б свідчили про безпорадний стан [PERSON] не наведено та відповідно судом не встановлено. Що стосується необхідності стороннього догляду за [PERSON] у період з 12.10.2009р. по день смерті [INFO], то останній в даний період такого знову ж не потребував, оскільки такий був забезпечений спочатку відповідачкою, яку померлий зазначав, як таку, що входить до складу його сім'ї, а згодом і позивачем, про що вказував і сам позивач. Крім того, за життя [PERSON] позову про розірвання шлюбу до відповідачки не подавав, а про факти роздільного проживання подружжя, також не наведено. Таким чином, із аналізу встановлених обставин справи і досліджених доказів, відсутні підстави вважати, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, існувала необхідність в утриманні спадкодавця, а відповідно, у відповідачки виник обов'язок його утримання, надання допомоги, необхідність їх для існування спадкодавця та такий не був виконаний відповідачкою, умисно та свідомо. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 441/509/16 від 08.10.2018р.. Представник позивача у судовому засіданні стверджувала, що неявка відповідача до суду слугує підставою для задоволення позовної заяви. Стосовно даного твердження, суд зазначає, що неявка відповідача до суду, ненадання нею відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, у відповідності до ч.1 ст.280 ЦПК України, лише дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем. Інші доводи позивача, стосовно того, що відповідачка вела неналежний спосіб життя, висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на суб'єктивному трактуванні ним фактичних обставин справи. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем не доведено обґрунтованість своїх позовних вимог, а відтак, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed