Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що позивач [PERSON] працював на посаді начальника відділу конкурсних торгів Державного підприємства „Укршахтгідрозахист" з 23.10.2015 року. 20.11.2015 року за його згодою позивача було переведено на посаду виконуючого обов`язки начальника юридичного відділу ДП „Укршахтгідрозахист". 7.12.2015 року позивач подав в.о. генерального директора заяву про звільнення за власним бажанням з 7.12.2015 року. Наступного дня, 8.12.2015 року [PERSON] у зв`язку з поганим самопочуттям звернувся до медичної установи і викликав дільничного лікаря додому. Про вказане він повідомив телефоном генерального директора і в той же день направив відповідачу кур`єром заяву про відкликання своєї заяви про звільнення від 7.12.2015 року. Після одужання 16.12.2015 року [PERSON] вийшов на роботу, але він був повідомлений про його звільнення з займаної посади згідно наказу від 7.12.2015 року. Позивач вважає даний наказ незаконним, оскільки в порушення ст.38 КЗпП України з дня написання заяви він має двотижневий термін на відкликання своєї заяви про звільнення, чим він і скористався наступного дня після звернення до відповідача про його звільнення. За таких обставин просять поновити [PERSON] на посаді виконуючого обов`язки начальника юридичного відділу Державного підприємства „Укршахтгідрозахист" з 7 грудня 2015 року. Представник відповідача Державного підприємства „Укршахтгідрозахист" Яковлев Е.В. в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивач [PERSON] дійсно працював на посаді начальника відділу конкурсних торгів Державного підприємства „Укршахтгідрозахист", а потім був переведений на посаду виконуючого обов`язки начальника юридичного відділу ДП. 7.12.2015 року він особисто звернувся з заявою до відповідача про звільнення його з підприємства за власним бажанням саме з 7.12.2015 року. Враховуючи особисте бажання позивача і їх обопільну згоду звільнення, керівник підприємства того ж дня 7.12.2015 року підписав наказ №172-к від 7.12.2015 року про звільнення [PERSON] з посади виконуючого обов`язки начальника юридичного відділу Державного підприємства „Укршахтгідрозахист" за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. Ввважає, що звільнення позивача відбулось на законних підставах, оскільки сам наказ був виданий у відповідності до чинного законодавства та бажання самого [PERSON] , викладеного у його заяві про звільнення від 7.12.2015 року. Заслухавши позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 43 Конституції України зазначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Як наголошує ст.2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники мають право на … звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Як зазначає ст.2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. Як встановлено у судовому засіданні, Державне підприємство „Укршахтгідрозахист" було зареєстроване 14.05.2003 року (ідентифікаційний код юридичної особи 32442405) і знаходиться в м. Києві, провул. Приладний, 2-А, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1, а.с.40-46). За змістом трудової книжки позивача [NUMBER] наказом №144-к від 22.10.2015 року [PERSON] був призначений на посаду начальника відділу конкурсних торгів Державного підприємства „Укршахтгідрозахист" з 23 жовтня 2015 року. 19.11.2015 року наказом №165-к за його згодою позивача було переведено на посаду виконуючого обов`язки начальника юридичного відділу ДП „Укршахтгідрозахист" (т.1, а.с.4-6; 37-39). Копії описаних наказів підтверджують вказані обставини (т.2, а.с.58-59). Зазначені обставини не заперечувались учасниками справи і визнані ними, тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. У відповідності до ч.1-2, ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Як регламентує п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.1992 року „Про практику розгляду судами трудових спорів"працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного не невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч.4 ст.24 КЗпП). 7.12.2015 року позивач [PERSON] подав в.о. генерального директора Кисельову В.М. заяву про звільнення за власним бажанням з 7.12.2015 року. Дана заява містить резолюцію керівника ДП „О . К. / до наказу - 7.12.2015 року" (т.2, а.с.61). 7.12.2015 року в.о. генерального директора Державного підприємства „Укршахтгідрозахист" Кисельов В.М. видав наказ №172-к від 7.12.2015 року про звільнення [PERSON] з посади виконуючого обов`язки начальника юридичного відділу Державного підприємства „Укршахтгідрозахист" за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України (т.1, а.с.7-8; т.2, а.с.60). Наступного дня, тобто 8.12.2015 року [PERSON] у зв`язку з поганим самопочуттям звернувся до медичної установи і викликав дільничного лікаря додому. В подальшому позивач в той же день 8.12.2015 року направив відповідачу кур`єром заяву про відкликання своєї заяви про звільнення від 7.12.2015 року, про що свідчить копія експрес-накладної №59 0001 4885 9962 ТОВ „Нова пошта" та копія листка непрацездатності серія АГЧ №681892, відкритого 8.12.2015 року і закритого 12.12.2015 року (т.1, а.с.10-11). Після одужання 16.12.2015 року [PERSON] вийшов на роботу, але він був повідомлений про його звільнення з займаної посади згідно наказу №172-к від 7.12.2015 року, про що йдеться у копії вказаного наказу, де позивач поставив зазначену дату і вказав, що з наказом не згодний (т.2, а.с.60, зворот. бік). За змістом Постанови Верховного Суду України від 20.02.2013 року №6-157цс12 за змістом ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. Таким чином, оцінюючи зміст вказаних джерел права, суд приходить до висновку, що при зверненні працівника до працедавця з заявою про звільнення за ініціативою працівника, тільки останній має право зазначати в заяві причини свого звільнення. Якщо працівник не вказав причин звільнення, передбачених ч.1, ст.38 КЗпП України, тому він вправі, не приймаючи до уваги дати, з якої він просив його звільнити, відкликати протягом двох тижнів свою заяву. Вказане право працівника чітко регламентується законом і не може бути порушене працедавцем. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що оскільки позивач звернувся до відповідача з заявою про звільнення його за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України 7.12.2015 року, а на наступним день, тобто 8.12.2015 року він відкликав свою заяву про звільнення від 7.12.2015 року, при цьому позивач мав право на двотижний термін на її відкликання, тому наказ відповідача №172-к від 7.12.2015 року про звільнення [PERSON] з посади виконуючого обов`язки начальника юридичного відділу Державного підприємства „Укршахтгідрозахист" за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України є незаконним і позивача необхідно поновити на вказаній посаді. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позовні вимоги позивача, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., від якого був звільнений позивач при зверненні до суду у відповідності з п.1, ч.1, ст.5 Закону України „Про судовий збір".

Outcome: approved