Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про виселення відповідача з жилого приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 20.04.1993\~року, виданого на підставі Розпорядження виконкому Олександрійської міської ради №1464, зареєстрованого Олександрійським БТІ від 04.05.1997\~року №891/56, та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого від 19.01.1996\~року, посвідченого державним нотаріусом Першої Олександрійської нотаріальної контори за реєстровим №1-165, право власності зареєстровано Олександрійським БТІ від 29.01.1996\~року, у зв`язку з неможливістю спільного проживання в одній квартирі та без надання іншого жилого приміщення.\~ \~Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вони є співвласниками в рівних частках двокімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 48,5 кв.м. Згідно з довідками про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданих ОСББ "Наш дім" від 13.04.2020\~року в квартирі зареєстровані і проживають [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.07.1982р. по 25.09.2000 рік. Після укладення шлюбу спочатку проживали в однокімнатній квартирі [ADDRESS] , що розташована в цьому ж будинку, яку до шлюбу отримала позивач [PERSON] . Дана квартира на сьогодні не приватизована, її наймачем є дочка позивача [PERSON] та відповідача - [PERSON] . В цій же квартирі до сьогодні зареєстрований відповідач по справі. З\~2000\~року відповідач став часто вживати спиртні напої, внаслідок чого з позивачем [PERSON] їх сімейні відносини не склалися, тому в подальшому їх шлюб було розірвано, проте вони продовжували проживати разом в спірній квартирі та вели спільне господарство. Починаючи з\~2010\~року відповідач почав зловживати спиртними напоями та знаходячись у нетверезому стані поводив себе агресивно, висловлювався на адресу позивачів нецензурними, образливими словами, постійно вчиняв сварки і бійки, під час яких застосовував силу до [PERSON] , а також розкидав та розбивав посуд, були випадки, що викидав посуд з вікна квартири. Позивачі неодноразово викликали поліцію та писали відповідні заяви про притягнення відповідача до відповідальності. Так, 01.03.2010\~року на підставі термінового заборонного припису стосовно кривдника серіїАА №061381\~Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області до відповідача були застосовані заходи у вигляді зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи строком на 10 діб. Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.02.2014\~року у справі про адміністративне правопорушення №398/1190/14-п відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП України за вчинення насильства в сім`ї відносно [PERSON] та накладено стягнення у вигляді штрафу. Зазначені заходи позитивних результатів не дали та починаючи з\~2019\~року відповідач став ще сильніше зловживати спиртними напоями, поводить себе агресивно і зухвало, на адресу позивачів постійно висловлює образливі нецензурні слова, вимагає кошти на спиртне, погрожує розправою та знищенням квартири і всього майна шляхом підпалу, взагалі поводить себе неадекватно, наносить побої позивачу [PERSON] , вибиває в кімнатах, в яких закриваються від нього позивачі, двері, через що останні вимушені часто втікати з дому до своїх родичів. 24.06.2019\~року в зв`язку з вчиненням насилля в сім`ї відносно [PERSON] , Олександрійським ВП ГУНП в Кіровоградській області був винесений терміновий заборонний припис стосовно кривдника серіїАА № [NUMBER] \~відносно відповідача та зобов`язано останнього залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи строком на\~ 10 діб. При цьому відповідач не виконує стосовно нього заборонні приписи, спірну квартиру не залишає на вказаний\~ термін та, більше того, коли позивачі в цей час не пускають його до даного житла, він вибиває вхідні двері, через що останні вимушені пускати його в квартиру. Наведені обставини підтверджують той факт, що протягом вже тривалого часу систематично порушує правила співжиття в даному житлі, своєю поведінкою створив неможливі умови для спільного проживання з ним в даному житлі. \~В судовому засіданні\~ позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, зазначила, що відповідач проживає з ними в одній квартирі [ADDRESS] . [PERSON] зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки,\~ під час який виражається в її та [PERSON] адресу нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, веде аморальний спосіб життя. В квартирі створив антисанітарні умови проживання, вона закривається від нього в своїй кімнаті на замок, боїться виходити з кімнати, коли він в квартирі, боїться за своє життя. Позивач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала, пояснила, що відповідач є їїколишнім чоловіком. Вони спочатку з ним та двома дітьми проживали в квартирі [ADDRESS] , а її тітка [PERSON] та її бабуся - в квартирі [ADDRESS] в тому ж будинку Потім вони переїхали в квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] та її бабуся - в квартиру [ADDRESS] . В квартирі [ADDRESS] вони проживають більше 30 років. Коли в квартирі [ADDRESS] сталась пожежа і [PERSON] з бабусею переїхали до них, де вони проживали всі разом. Коли її бабуся померла, то залишила заповіт на її ім`я на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , яка неприватизована. Крім того, за час спільного проживання з відповідачем ними був придбаний дорогий автомобіль, який вона залишила відповідачу, який він може продати та придбати собі житло. Відповідач останні три роки\~ постійно вживає алкогольні напої, веде аморальний спосіб життя, не слідкує за гігієною, вчиняє фізичне та психологічне насилля відносно неї та [PERSON] , яка є особою похилого віку, пошкодив в квартирі всі меблі. В квартирі в одній кімнаті проживає [PERSON] в іншій - вона, а відповідач проживає в кухні, де створив\~ антисанітарні умови. Коли відповідач перебуває в стані алкогольного сп`яніння, то буянить, не дає змоги пройти до кухні та приготувати їжу, палить прямо в квартирі, попіл падає на підлогу, постільну білизну, тому вона боїться, що колись він спалить квартиру. [PERSON] на ніч замикається в своїй кімнаті на ключ, а вона підсуває крісло до дверей, що відповідач в ночі не зайшов до кімнати. Вона боїться за своє життя. Вони з [PERSON] вимушені уходити з квартири, оскільки відповідач поводить себе агресивно, постійно погрожує їм, вона на місяць винаймала житло, а [PERSON] жила у родичів. З весни\~2019\~року відповідач створив неможливі умови проживання в квартирі, знаходиться в такому неадекватному та агресивному стані, який прогресує кожного дня, що вона боїться за своє життя в прямому сенсі.\~ Відповідач в судовому засідання позовні вимоги\~ визнав частково, визнав, що останнім часом зловживає спиртними напоями та вчиняє психічне насильство над позивачами, а над позивачем [PERSON] також і фізичне насильство, але вважає, що саме позивачі провокують його на такі дії, чіпляються до нього, вчиняють сварки, не заперечував проти виселення, але просив залишити йому гараж, щоб\~ було де жити. Свідок [PERSON] \~ в судовому засіданні зазначила, що є донькою [PERSON] і [PERSON] та онукою [PERSON] , вона проживає в квартирі [ADDRESS] в тому ж будинку, а позивачі та відповідач в квартирі [ADDRESS] .Останні три роки відповідач став частіше вживати алкогольні напої, перебив всі меблі в квартирі, поводить себе неадекватно та дуже агресивно в стані алкогольного сп`яніння, в якому знаходиться кожного дня, зламав вхідні двері, позивачі постійно викликають поліцію, мама дуже часто ходить з синцями, відповідач її б`є, ображає її та бабусю нецензурною лайкою, погрожує їм вбивством, навіть погрожував мамі ножом, бабуся часто ночує в неї, часто прибігає до неї, просить допомоги, коли відповідач починає бити маму, боїться відповідача, а мама ходить ночувати до старшої доньки, свідок та позивачі бояться, що він коли-небудь в стані сп`яніння та агресії може вбити позивачів. Свідок [PERSON] \~ в судовому засіданні надала показання, відповідно до яких вона є сусідкою сторін, в будинку проживає більше двадцяти п`яти років, відповідач завжди любив випити, останнім часом п`є кожного дня, не виходить з хронічного запою, абсолютно деградував, дуже агресивно поводиться, особисто чула як відповідач постійно ображає позивачів нецензурною лайкою та погрожує вбивством, часто бачить як [PERSON] гуляє допізна у дворі, чекаючи, поки відповідач заспокоїться та засне, боїться йти додому, оскільки той поводить себе агресивно, влаштовує сварки, дуже часто його фактично приносять додому, вибиває двері, коли його не пускають додому, до свідка приходили працівники поліції, опитували з приводу поведінки відповідача, іноді навіть не може діти до квартири, лежить в під`їзді, кричить, буянить, позивачі дійсно бояться за своє життя. Суд, вислухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи,\~ приходить до таких висновків. \~Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 20.04.1993\~року, виданого згідно Розпорядження\~ виконкому Олександрійської міської ради від 20.04.1993\~року №1464 та Свідоцтва\~ про право на спадщину за заповітом від 19.01.1996\~року, посвідченого державним нотаріусом Першої Олександрійської нотаріальної контори за реєстровим №1-165, належить на праві спільної часткової власності позивачам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Згідно архівної довідки №1174\~від 11.11.2014\~року\~ право власності на 1/2 частку квартири по [ADDRESS] належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності. Згідно архівної довідки №353 від 13.04.2020\~року право власності на 1/2 частку квартири по [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.01.1996\~року. Згідно відомостей, що містяться в паспортах позивачів та відповідно до довідок про\~ склад сім`ї, виданих ОСББ "Наш Дім 141/5" 13.04.2020 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON] . 25.09.2000\~року шлюб між [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . З паспорту відповідача вбачається, що він має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.02.2014\~року відповідача визнано винним за ч.1 ст.173-2 КупАП за вчинення насильства відносно [PERSON] та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 17.05.2019\~року внесені відомості до ЄРДР за фактом вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме, нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] . 01.03.2020\~року поліцейським СРПП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] відносно постраждалих [PERSON] та [PERSON] 24.06.2020\~року інспектором СРПП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] серії АА №060068.відносно [PERSON] . Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.04.2020\~року відповідача визнано винним за ч.1 ст.173-2 КупАП за вчинення насильства відносно [PERSON] та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі ст. 157, ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР виселення членів сім`ї власника жилого будинку без надання іншого жилого приміщення допускається, якщо систематичне порушення правил співжиття робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Статтею 64 ЖК Української РСР передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача,\~ їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до роз`яснень, даних у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня\~1985\~року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до частини другої та частини четвертої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого\~2006\~року N\~3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада\~1950\~року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня\~2018\~року у справі "Садов`як проти України" зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене "згідно із законом", не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається "необхідним у демократичному суспільстві". Вислів "згідно із законом" не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («KryvitskaandKryvitskyy v. Ukraine», заява\~ № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Разом з тим згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття "майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня\~1982\~року у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися "згідно із законом", воно повинне мати "легітимну мету" та бути "необхідним у демократичному суспільстві". Якраз "необхідність у демократичному суспільстві" і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути "відповідними і достатніми"; для такого втручання має бути "нагальна суспільна потреба", а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання "справедливого балансу" між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня\~2011\~року (заява N 29979/04), "Кривенький проти України" від 16 лютого\~2017\~року (заява N 43768/07)). Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім`ї на підставі ст.116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ЦПК про допустимість засобів доказування факт застосування таких заходів запобігання має підтверджуватися відповідними доказами. Отже, судом встановлено, що відповідач проживає у спірному будинку як колишній чоловік позивача, між сторонами існує тривалий конфлікт, систематично створює конфліктні ситуації, регулярні сварки, психічне та фізичне насильство в сім`ї, що порушує правила співжиття і це робить неможливим для проживання з ним в одному будинку, добровільно не бажає звільнити житло позивача, в той же час відповідач має зареєстроване місце проживання Відповідач [PERSON] не дотримався охоронюваного законом права позивачів на мирне володіння своїм майном, шляхом систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Отже, судом встановлено, що відповідач, проживаючи у будинку поводиться протиправно відносно позивачів. У зв`язку з неприязними стосунками між власниками квартири та відповідачем виникають систематичні сварки та непорозуміння, у зв`язку з чим у їхні відносини втручаються правоохоронні органи. З огляду на таку ситуацію, з метою запобігання більш важких наслідків неприязних стосунків, слід дійти до висновку, що виселення відповідача зі спірного житлового приміщення переслідує легітимну мету. Позивачі є власниками будинку і як власники надавали право відповідачу користуватись ним, тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний по суті висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня\~2017\~року в справі №734/387/15-ц, у постановах Верховного Суду від 15 січня\~2020\~року справа №740/2457/18, від 26 лютого\~2020\~року справа №523/8316/17. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач систематично вчиняє насильство в сім`ї, вчиняє сварки, а заходи запобігання і громадського впливу відносно нього виявилися безрезультатними, чим робить неможливе проживання з позивачами в житловому будинку, який є їх власністю та проживання відповідача в спірному будинку суперечить інтересам власників житла. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач є колишнім чоловіком позивача, спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved