Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

ПАТ КБ „ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідачів про виселення їх та інших мешканців з житлової квартири, що розташована [ADDRESS]. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.02.2007 року позивач уклав з третьою особою [PERSON] кредитний договір №8МС/2007. На забезпечення виконання кредитного договору 05.02.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно з умовами вказаного договору відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору передав позивачу у іпотеку належну відповідачу житлову квартиру [ADDRESS]. Третя особа неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 19.09.2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Позивач прийняв рішення про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки та повідомив відповідача про необхідність виселення з будинку. При цьому, відповідач, незважаючи на письмову вимогу позивача про звільнення житлового будинку - добровільно не виселився із вказаного будинку, крім того, без згоди іпотекодержателя зареєстрував в даному житлі відповідача [PERSON] У зв'язку з цим, позивач просив виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в житловій квартирі [ADDRESS]. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явилися, про час слухання справи повідомлялися рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулись рекомендовані відправлення з відміткою, що відповідачі за зареєстрованим у встановленому законом місці свого проживання відсутні, тому він відповідно до абз.5 ч.5 ст. 74 ЦПК України вважаються такими, що належним чином повідомлені). До суду не надійшло заперечень проти позову. Третя особа [PERSON] до суду не з'явилася, про час слухання справи повідомлялася рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулись рекомендоване відправлення з відміткою, що третя особа за зареєстрованим у встановленому законом місці свого проживання не проживає, тому вона відповідно до абз.5 ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається такою, що належним чином повідомлена). До суду не надійшло заперечень проти позову. З огляду на те, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та обов'язки сторін, та сторони вважаються такими, що належним чином повідомлені, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (кредитний договір від 05.02.2007 року №8МС/2007; іпотечний договір від 05.02.2007 року; рішення Баштанського районного суду від 19.09.2013 року № 468/1340/13-ц; повідомлення іпотекодержателя про звільнення житлового приміщення від 20.01.2014 року №30.1.0.0/2-681; реєстр відправленої кореспонденції за 22.01.2014 року; довідку Мар'ївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 25.12.2013 року №1603), суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 05.02.2007 року позивач уклав з третьою особою [PERSON] кредитний договір №8МС/2007. На забезпечення виконання кредитного договору 05.02.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно з умовами вказаного договору відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору передав позивачу у іпотеку належну відповідачу житлову квартиру [ADDRESS]. Третя особа неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 19.09.2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Проте відповідач добровільно не звільнив вказане приміщення, крім того, без згоди іпотекодержателя зареєстрував в даному житлі відповідача [PERSON] Зазначені правовідносини врегульовані ч.1-2 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" та ч.1, 3 ст. 109 ЖК УРСР. Відповідно до ч. 1-2 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з ч.1,3 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Ст. 39 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим, в ч.1 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч. 2-3 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять будинок у встановлений строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення при зверненні стягнення передбачений ч. 3 ст. 109 ЖК України. За таких обставин, відповідачі підлягають виселенню з житлової квартири [ADDRESS], оскільки факт їх реєстрації в даному житлі підтверджується довідками сільської ради та сектору УДМС про реєстрацію відповідачів в спірному житлі. При цьому, сам факт реєстрації відповідачів у спірному житлі, на яке ще раніше судовим рішенням звернуто стягнення - обмежує правомочності кредитора щодо реалізації такого звернення стягнення, а відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, у зв'язку з чим, саме рішення суду про виселення особи (яке також є різновидом позбавлення особи права на володіння та користування житлом) є підставою для зняття відповідачів з реєстрації у вказаному житлі. Норми ЦПК України передбачають пред'явлення позовних вимог виключно до конкретно визначених в позові відповідачів, процесуальний закон не передбачає пред'явлення вимог до невизначеного кола осіб та покладення судом обов'язків на невизначене коло осіб, тому вимога про виселення інших мешканців, які позивачем в якості відповідачів не залученні (а суд таких повноважень по самостійному залученню відповідачів не має), - задоволенню не підлягає. Таких висновків суду не спростовують і положення процитованих вище ст. 40 Закону України „Про іпотеку" ст. 109 ЖК УРСР в частині того, що виселенню підлягають всі мешканці, оскільки, як вже вказано, всі ці мешканці мають бути обов'язково індивідуалізовані позивачем в позові в якості відповідачів. Підсумовуючи викладене, - позов підлягає частковому задоволенню та слід відповідачів виселити з житлової квартири [ADDRESS] (в тому числі і шляхом звільнення вказаного житла від речей відповідачів), оскільки ті втратили право користування вказаним житлом у зв'язку зі зверненням на нього стягнення. В частині задоволення позовних вимог щодо виселення невизначеного кола осіб - належить відмовити. У зв'язку із задоволенням пред'явлених до відповідачів позовних вимог про виселення, з них на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного та ч.1-2 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" та ч.1, 3 ст. 109 ЖК УРСР,

Outcome: partial