Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 28.07.2017 року в поле зору управління - служби у справах дітей потрапила сім`я, на той час, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з отриманням повідомлення від Амур-Нижньодніпровського відділення поліції щодо самовільного залишення [PERSON] [INFO] , місця мешкання за адресою: [ADDRESS] . Працівниками ювенальної превенції ЄР АНД ВП за даним фактом проведено перевірку, у ході якої встановлено, що родина відповідача по справі, [PERSON] , є неблагополучною та перебуває на обліку Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради. Було встановлено, що мати не приділяє належної уваги вихованню своєї доньки [PERSON] , внаслідок чого у відношенні [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей) 10.08.2017 року до управління-служби у справах дітей надійшла інформація від Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді щодо вчинення [PERSON] психологічного та фізичного насилля по відношенню до своїх дітей. З 11 серпня 2017 року діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку управління - служби у справах дітей, як такі, які опинились в складних життєвих обставинах: зазнали фізичного та психологічного насилля у сім`ї. Відомості про батька, внесені до актових записів про народження дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у відповідності до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відомості про батька, внесені до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , у відповідності до ст. 133 Сімейного кодексу України, батьком записано [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 31.08.2017 року [PERSON] визнано винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, як вчинення насильства в сім`ї, тобто умисного здійснення буд ь- який дій фізичного, психологічного або економічного характеру, внаслідок чого могла бути причинена шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Суд звільнив [PERSON] від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого нею адміністративного правопорушення та обмежився усним зауваженням. Спеціалістами управління-служби у справах дітей неодноразово проводилися профілактичні бесіди з відповідачем по справі щодо попередження виникнення конфліктних ситуацій в родині, необхідності наведення ладу в приміщенні, де проживають діти, та відповідального ставлення до виховання дітей, їх належного догляду. Але мати рекомендацій не дотримується, умови проживання дітей значно погіршилися. Також, неодноразово проводились бесіди щодо недопущення пропусків навчальних закладів дітьми без поважних причин. Матері наголошено про дотримання обов`язків щодо виховання дітей та попереджено про відповідальність за їх неналежне виконання. Фахівцями центру надавались консультації щодо безконфліктного спілкування в сім`ї. Постійно пропонувалось відвідувати консультації психолога центру для налагодження відносин в родині. Однак, [PERSON] бажання співпрацювати не виявляла. За інформацією Амур-Нижньодніпровського відділу поліції від 31.10.2018 встановлено, що під час відвідування родини за місцем мешкання зі слів громадянки [PERSON] , [PERSON] та її співмешканець ведуть аморальний та асоціальний спосіб життя, обидва ніде не працюють, а у нічний час залишають дітей вдома та йдуть з помешкання. [PERSON] , вихованням дітей не займається, не купує їжу, одяг та взуття, не забезпечує належних умов для проживання та навчання, через що [PERSON] , перебуваючи не пенсії, вимушена працювати, щоб забезпечити дітей, двоє з яких є їй нерідними. [PERSON] є дуже проблемним підлітком, має схильність до бродяжництва, часто з дому викрадає речі та гроші, не ходить на навчання та не підлягає вихованню. Також постійно між матір`ю та [PERSON] виникають сварки та навіть бійки. Обидві під час сварок стають дуже агресивними, їх поведінка є неконтрольованою та може становити реальну загрозу їх життю та здоров`ю, а також життю та здоров`ю інших мешканців та малолітніх дітей. 29.10.2018 року у відношенні [PERSON] , [INFO] ., знову складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Позивач просив суд відібрати дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від матері, [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утриманні дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини усіх видів доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на користь особи, яка буде виконувати обов`язки опікуна. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач проти позову заперечувала, оскільки на її думку нею створені всі умови для виховання та розвитку дітей. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Суд, вислухав пояснення учасників судового процесу, свідків [PERSON] , [PERSON] , , дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенцією ООН про права дитини встановлено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 26.07.2017 року в поле зору управління - служби у справах дітей потрапила сім`я, на той час, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з отриманням повідомлення від Амур-Нижньодніпровського відділення поліції щодо самовільного залишення [PERSON] [INFO] , місця мешкання за адресою: [ADDRESS] . 11.08.2017 року за вх.. № 3/10-763 до управління-служби у справах дітей надійшла інформація від Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді щодо вчинення [PERSON] психологічного та фізичного насилля по відношенню до своїх дітей. З 11 серпня 2017 року діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку управління - служби у справах дітей, як такі, які опинились в складних життєвих обставинах: зазнали фізичного та психологічного насилля у сім`ї. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2017 року відповідача за малозначністю вчиненого нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, звільнено від адміністративної відповідальності. Рішенням Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради № 252 від 16.11.2018 року, вирішено відібрати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози життю і здоров`ю дітей. Управлінню-службі у справах дітей вжити заходи щодо відібрання дітей та забезпечити їх подальше влаштування. Спеціалістами управління-служби у справах дітей неодноразово проводилися профілактичні бесіди з відповідачем щодо попередження виникнення конфліктних ситуацій в родині, необхідності наведення ладу в приміщенні, де проживають діти, та відповідального ставлення до виховання дітей, їх належного догляду. Також, неодноразово проводились бесіди щодо недопущення пропусків навчальних закладів дітьми без поважних причин. Відповідачу наголошено про дотримання обов`язків щодо виховання дітей та попереджено про відповідальність за їх неналежне виконання. Фахівцями щодо безконфліктного спілкування в сім`ї. Постійно пропонувалось відвідувати консультації психолога центру для налагодження відносин в родині. Судом встановлено, що [PERSON] до рекомендацій не дослухалась та не виконує догляд за дітьми. Згідно актів обстеження умов проживання, складених як до початку розгляду справи про відібрання дітей, так і під час слухання справи, житлове приміщення , де проживають діти в незадовільному стані, в будинку не створені належні умови для проживання та повноцінного розвитку, що підтверджено фото фіксацією. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної [PERSON] Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-XII, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно зі ст.ст. 150, 155 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У пунктах 2-5 частини першої ст. 164 СК України передбачені наступні підстави позбавлення батьківських прав, які також є підставами відібрання дітей від батьків без позбавлення батьківських прав, це - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Пленум Верховного Суду України в пункті 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позов про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав позивачем заявлено з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, а саме: ухилення батьками дітей від виконання своїх обов`язків по вихованню останніх. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР N 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Таким чином, суд вважає, що на даний час є підстави для відібрання дітей від відповідача, а тому суд вважає, що позивачем доведено всі підстави для відібрання дітей від матері без позбавлення їх батьківських прав. Жодних доказів, які дають підстави сумніватися у зазначеному вище матеріали справи не містять. Разом з тим, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, при цьому цей обов`язок покладається як на матір дитини, так і на батька. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-ХІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішені спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Під час розгляду справи судом була вислухана думка неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які досягли віку, в якому здатні формулювати свої погляди, та повідомили суду, що мати піклується ними та хочуть повернення додому. Статтею 171 СК України передбачено, що суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою ВР України 27.02.1991 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Дослідивши всі докази в сукупності суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження виключні обставини, які свідчать про законність та обґрунтованість рішення органу Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради про відібрання дітей від відповідача, у зв`язку з тим, що остання неналежним чином не виконує свої батьківські обов`язки та не піклується про своїх дітей, її аморальна поведінка та умови проживання призвели до неможливості залишення дітей у неї, залишення дітей в сім`ї створювало б загрозу для їх психічного, фізичного здоров`я та морального виховання. Суд прийшов до такого переконливого висновку, зважаючи на те, що навіть після відібрання дітей у відповідача, остання не виправила ситуацію та не змінила свого способу життя. У відповідності зі ст. 180 Сімейного Кодексу України та роз`яснення п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання своїх дітей, хоча повинна та має таку можливість, оскільки є особою працездатного віку, інших утриманців на утриманні не має, має задовільний стан здоров`я та доказів зворотного суду не надала, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь дітей на їх утримання в розмірі Ѕ частини від її заробітку (доходу) на користь особи, яка буде виконувати опікуна, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, до їх повноліття. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Також з відповідача підлягає стягненню судовий збір у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місць суд допускає до негайного виконання відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved