Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

21 вересня 2006 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 04.11.1967 року його батькові - [PERSON], на склад сім'ї 5 осіб, була надана кв. [ADDRESS]. В ордері на спірну квартиру був вказаний він - його син. Квартира знаходиться на балансі ГЖКП «Південне» і складається з 3-х житлових кімнат: дві - суміжні, площею 17.6 кв.м. та 13,7 кв.м. і одна ізольована, площею 16,3 кв.м. Загальна площа квартири - 61,7 кв.м., а житлова - 47,6 кв.м. У згаданій квартирі були прописані їх мати -[PERSON], яка померла у 2000 році, батько - [PERSON], помер [INFO], брат - [PERSON], помер [INFO], він, з 1982 року зареєстрована дочка брата - [PERSON], з 2005 року - її донька - [PERSON], 2005 р.н. Особистий рахунок на вказану квартиру був відкритий на [PERSON] Після його смерті, згідно рішення адміністрації та профспілкового комітету ГЖКП «Південне» №14 7-а від 20.12.2004 року, умови договору найму житла були змінені, особистий рахунок був переоформлений на брата: [PERSON] Після смерті матері у 2000 році батько зайняв і користувався ізольованою кімнатою площею 16,3 кв.м., яку зачиняв на замок. У 2002 році переніс інсульт головного мозку, був паралізований, не бачив очима. вулицю не виходив, і тому йому був потрібен сторонній догляд. У зв'язку з тим, що брат [PERSON] зловживав спиртними напоям піклувався і доглядав за батьком, мешкаючи в згаданій квартирі, готував йому їжу, купував продукти харчування, прасував йому білизну, прибирав у кімнаті. [INFO] батько - [PERSON] помер. Після його смерті він зайняв ізольовану кімнату, зачиняв її на ключ батька, мешкав, користувався нею і речами, які заходились у цій кімнаті. У січні 2005 року брат - [PERSON] і його дочка [PERSON], 1982 р.н. змінили замки спірної квартири і тому він не зміг користуватися та проживати в ній. У зв'язку з тим, що він був позбавлений можливості мешкати у квартирі за місцем його реєстрації, він у січні 2005 року, а потім у березні 2005 звертався до міліції з заявами про вселення, але позитивних результатів не одержав. [INFO] помер брат - [PERSON] На сьогоднішній день у згаданій квартирі мешкає племінниця -[PERSON] з донькою [PERSON], 2005 р.н., яка перешкоджає йому проживати та користуватися спірною квартирою, оскільки змінила замки на дверях і не впускає його до квартири. Тому він звертається до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою. Позовні вимоги неодноразово уточнювались 09 жовтня 2006 року, 28 лютого 2008 року 16 травня 2008 року, 25 вересня 2013 року, просив: усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS]; вселити його у ізольовану кімнату площею 16,3 кв.м. квартири [ADDRESS]; змінити умови договору найму квартири [ADDRESS]; визнати причини його не проживання в спірній квартирі [ADDRESS] понад шість місяців поважними; виділити йому в спірній квартирі [ADDRESS] ізольовану кімнату площею 16,3 кв.м, а [PERSON] з донькою - дві суміжні, площею 17,6 кв.м та 13,7 кв.м., коридор, кухню та санвузли та балкон визнати приміщеннями загального користування; зобов'язати КП "Жилсервіс-1" Дніпропетровської міської ради укласти з ним окремий договір найму на його частку в квартирі [ADDRESS]. 17 жовтня 2006 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що вона та її донька [PERSON] зареєстровані та постійно проживають за адресою: [ADDRESS]. Також у квартирі зареєстрований її дядько - [PERSON] Вони є наймачами даної квартири. Наймодавцем даної квартири є ОЖКП «Південне» м. Дніпропетровська. Рішенням адміністрації і профспілкового комітету ОЖКП «Південне» №147а від 20.12.2004 p., наймачем (основним квартиронаймачем) був визначений її батько - [PERSON] Плату за користування житлом (квартирну плату) і комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія) оплачував [PERSON] солідарно з нею. Відповідач ніякої участі в оплаті квартплати та комунальних послуг не брав. [INFO] її батько, [PERSON] - помер. На сьогоднішній день у квартирі залишилася проживати вона та її дочка. Відповідач за позовом, [PERSON] на протязі більш ніж 1 рік не проживає й не має своїх особистих речей у квартирі [ADDRESS]. На сьогоднішній день відповідач проживає разом зі своєю дружиною за адресою: [ADDRESS]. Вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі не проживання в ній на протязі більш ніж шість місяців. Позовні вимоги неодноразово уточнювались 24 січня 2008 року, 05 травня 2008 року, 25 вересня 2014 року, просила: визнати [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], втратившим право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованої за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати відділ громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Красногвардійського району м. Дніпропетровська, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 22а, скасувати реєстрацію [PERSON]; судові витрати по справі покласти на відповідача; зобов'язати КП «Жилсервіс-1» укласти з нею, договір найму житла - квартирою [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі при цьому посилались на обставини викладені в позові, проти задоволення зустрічного позову заперечували, просили в його задоволенні відмовити. У судовому засіданні відповідачка та представник відповідачки проти задоволення первісного позову заперечували, просили в його задоволенні відмовити, натомість задовольнити зустрічний позов. У судовому засіданні третя особа [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити, натомість задовольнити зустрічний позов. Інші сторони у судове засідання не з'явилися. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, заявлені зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, квартира [ADDRESS] з 1967 року належала [PERSON], який є батьком позивача та який помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а. с. 6,9 Т1). Квартира [ADDRESS] знаходилась на балансі МЖКП «Південне», складається з трьох житлових кімнат: дві суміжні площею 17,6 кв. м. та 13,7 кв. м. і одна кімната ізольована 16,3 кв. м., загальна площа квартири 61,7 кв. м., житлова -47,6 кв. м. (а. с. 10) Відповідно до Довідки № 90 виданої ЖЕК № 11 м. Дніпропетровська 18.04.2006 року (а. с. 7 Т1) в квартирі зареєстровані [PERSON] з 1974 року, [PERSON] з 1974 року, [PERSON] з 1982 року, [PERSON] з 2005 року (а. с. 7 Т1). Відповідно до рішення адміністрації профсоюзного комітету ОЖКП «Південне» від 20 грудня 2004 року Пр.№ 147-а (а. с. 8 Т1) про зміну договору найму жилих приміщень, вирішено змінити договір найму на трьох кімнатну квартиру [ADDRESS]. В зв'язку зі смертю основного квартиронаймача [PERSON] (Свідоцтво про смерть [NUMBER]) вирішено переоформити особовий рахунок на сина [PERSON], 1958 року народження складом сім'ї три чоловіки, у тому числі: брат [PERSON], 1963 року народження, дочка [PERSON], 1982 року народження (а. с. 11 Т1). [INFO] [PERSON] (брат позивача) помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а. с. 25 Т1). З 2006 року у сторін виник спір з приводу проживання позивача за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] (а. с. 12-17 Т1). У судовому засіданні свідок [PERSON] (а. с. 165 Т2) пояснив, що позивач проживав у спірній квартирі до смерті брата (до 2006 року) потім були змінені замки і потрапити до квартири позивач не міг. Пояснив що батько [PERSON] проживав у середній кімнаті без балкону. Суд критично ставиться до свідчень у судовому засіданні свідка [PERSON], оскільки остання повторила обставини викладені у своїй зустрічній позовній заяві до [PERSON] (а. с. 72 Т3). У удовому засіданні свідок [PERSON] зокрема пояснив що на його думку позивач незаконно претендує на частку квартири (а. с. 5 Т3). Вирішуючи вимогу позивача про визнання причини його не проживання в спірній квартирі [ADDRESS] понад шість місяців поважними суд виходить з наступного. Як вбачається із матеріалів справи, позивач не мешкає у спірній квартирі з поважних причин, оскільки відповідачка перешкоджає йому користуватися квартирою. Відповідно до Довідки ЗАТ «АВІАС Плюс» від 25 липня 2006 року № 25-07/1 [PERSON] тимчасово виїжджав у відрядження з постійного місця проживання (квартири [ADDRESS]) за умовами і характером роботи періодично знаходився у відрядженні на протязі 2005 та 2006 років (а. с. 41 Т1). Так, відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 6 ст. 29 ЦК України визначено, що фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до ч.4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР жиле приміщення зберігається за відсутньою особою протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пунктом 2 ч. 3 ст.71 ЖК УРСР встановлено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, з огляду на вказані норми закону, обставини справи та надані докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] про визнання причини його не проживання в спірній квартирі [ADDRESS] понад шість місяців поважними задовольнити. Вирішуючи вимогу позивача про усунення перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення його у ізольовану кімнату площею 16,3 кв.м. квартири [ADDRESS], змінити умови договору найму квартири [ADDRESS] та виділити йому в спірній квартирі [ADDRESS] ізольовану кімнату площею 16,3 кв.м, а [PERSON] з донькою - дві суміжні, площею 17,6 кв.м та 13,7 кв.м., коридор, кухню та санвузли та балкон визнати приміщеннями загального користування, зобов'язати КП "Жилсервіс-1" Дніпропетровської міської ради укласти з ним окремий договір найму на його частку в квартирі [ADDRESS], суд виходить з наступного. За статтею 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно ч. 1 ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Частинами 1,2 статті 64 ЖК України встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Вирішити питання про права та обов'язки наймодавця неможливо оскільки відсутній власник квартири та не вирішене питання з приводу основного квартиронаймача. Окрім того у спірній квартирі разом з відповідачкою (а. с. 151, 152 Т1) проживає її дочка [PERSON], [INFO]. Вимогу [PERSON] щодо його вселення до вказаної квартири та похідні від даної вимоги не підлягають задоволенню, оскілки відповідно до ст.65 ЖК квартиронаймач вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та члена ми його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Спірна квартира є квартирою державного житлового фонду, наймачем якої є [PERSON], який помер [INFO]. Так, з огляду на ст. 65 ЖК України підстави для визнання за позивачем права на житлову площу і відповідно задоволення позову відсутні. Згода квартиронаймача та члена сім'ї наймача щодо набуття права користування спірною квартирою не отримана. Стосовно позовних вимог, щодо зміни договору найму житлового приміщення, та відкриття окремого особового рахунку, то відповідно до ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення ( кухня, коридор, комора тощо). Згідно ст. 104 ЖК України, член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. По аналогії зі ст. 104 Житлового кодексу України виділена у володіння та користування частина спільної квартири має відповідати вимогам ст. 63 цього Кодексу, якою визначається предмет договору найму жилого приміщення. Це має бути ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке не є ізольованим, а також хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі, частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Як вбачається з матеріалів справи позивач просить виділити йому ізольоване приміщення у спірній квартирі у вигляді ізольованої кімнати площею 16,3 кв. м., а [PERSON] з донькою - дві суміжні, площею 17,6 кв.м та 13,7 кв.м., коридор, кухню та санвузли та балкон визнати приміщеннями загального користування. Згідно положень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу УРСР», в силу ст. 104 Житлового кодексу суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням, може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі, а також штучно не погіршуватиме житлові умови позивача. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Аналогічна позиція викладена в п. 34 постанови Пленуму ВСУ від 26.05.2001 р. «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ», згідно якої, виходячи з правил ст. 63 ЖК України, жиле ізольоване приміщення, що виділяється при зміні договору найму жилого приміщення на вимогу члена сім`ї наймача, ст. 104 ЖК України, не може бути меншим рівня середньої забезпеченості жилою площею в даному населеному пункті за загальним розміром, а не за часткою жилої площі, яка припадає на кожного із членів сім`ї, що виділяються. Таким чином позовні вимоги про зміну договору найму житлового приміщення, та укладення окремого договір найму на його частку в квартирі [ADDRESS] не підлягають задоволенню. За таких обставин, а також з врахуванням того, що спірна квартира як поділу в натурі, так і встановленню у ній порядку користування її житловими приміщеннями, за наявності прохідних кімнат квартири, не підлягає, оскільки в разі встановлення такого порядку, права та інтереси протилежної сторони неминуче будуть порушені, тому вимога в частині виділення окремої кімнати у користування позивачеві також не підлягає задоволенню. Слід зазначити, що згідно ч. ч. 2 ст. 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» передання займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі ( будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Законних підстав саме для вселення позивача у квартиру судом також не встановлено та з огляду на вищевикладені норми діючого законодавства дана вимога задоволенню не підлягає. Позивач не є на теперішній час членом сім'ї [PERSON], окрім того в квартирі проживає малолітня дитина дівчинка та у разі задоволення вимоги про вселення позивача буде суттєво порушено її права. Таким чином, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Комунального підприємства «Жилсервіс-1» Дніпропетровської міської ради третя особа: КЖЕП «Південне», [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення, зміну умов договору найму, зобов'язання вчинити певні дії, визнання причин не проживання поважними, виділення кімнати в квартирі та залишення місць загального користування, а саме визнати причини не проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] понад шість місяців поважними. В решті заявлених позовних вимог [PERSON] до [PERSON], Комунального підприємства «Жилсервіс-1» Дніпропетровської міської ради третя особа: КЖЕП «Південне», [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення, зміну умов договору найму, зобов'язання вчинити певні дії, виділення кімнати в квартирі та залишення місць загального користування, суд вважає за необхідне відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне судові витрати понесені [PERSON] віднести за його рахунок. Вирішуючи вимоги зустрічного позову, з огляду на вищевикладене, враховуючи те, що окрім Актів про не проживання [PERSON] в спірній квартирі, які встановлюють різні дати моменту не проживання позивача в квартирі (05.04.2005р. та 28.04.2006р.) в матеріалах справи відсутні інші докази неповажності причин не проживання позивача у спірній квартирі, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги за зустрічним позовом про визнання [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованої за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати відділ громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Красногвардійського району м. Дніпропетровська, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 22а скасувати реєстрацію [PERSON]. З огляду на вищевикладене, законні підстави для задоволення вимоги за зустрічним позовом зобов'язати КП «Жилсервіс-1» укласти саме з [PERSON] договір найму житла - квартирою [ADDRESS], відсутні., оскільки після смерті основного квартиронаймача не вирішено право [PERSON] (який є рідним братом померлого) на користування спірною квартирою. Суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON], Обласного житлово-комунального підприємства «Південне», Комунального підприємства «Жилсервіс-1», [PERSON], треті особи: [PERSON], Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, обласне житлово комунальне підприємство «Південне» Житлово-експлуатаційна контора № 5 про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням, зобов'язання вчинити певні дії. Та на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду заявлених зустрічних позовних вимог, суд вважає за необхідне судові витрати понесені [PERSON] віднести за її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: partial