Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

В листопаді 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що він працював з 13 червня 2001 року по 02 січня 2003 року підземним прохідником шахти «Більшовик» ДП «КДЗРК», ВАТ «Кривбасзалізрудком» (в даний час ПАТ «КЗРК»), з 02 січня 2003 року по 18 листопада 2016 року на шахті «Октябрська» ПАТ «КЗРК» підземним прохідником в шкідливих умовах праці, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. За медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривого Рогу «Про наявність професійного характеру захворювання» №1527 від 22.12.2017 року, позивачу встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова та шийна на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м'язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу з помірною гіпотрофією м'язів плечового поясу /ПФ другого ступеня/, остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових /ПФ першого-другого ступеня/ і колінних /ПФ першого-другого ступеня/ суглобів. Сидеросилікоз першої стадії. Емфізема легень першої стадії. Легенева недостатність першого ступеня. Висновком МСЕК від 20.03.2018 року позивачу первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням та ІІІ група інвалідності строком з 12 березня 2018 року по 01 квітня 2019 року. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває постійний біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в лівій руці та нозі, порушену ходу, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів та хрускіт в них, заніміння кінцівок, переважно лівих, оніміння в ногах, частий кашель, виникнення задухи. У зв'язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір оцінює в 372 300 грн., яку просив стягнути з відповідача. 29 листопада 2018 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами. 09 січня 2019 року ухвалою суду клопотання представників сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін - задоволено. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, вказані в позовній заяві, та просила їх задовольнити. Зазначили, що в зв'язку з отриманим професійним захворюванням, втратою працездатності позивач обмежений у рухах, має відчуття постійного болю, не може доглядати за садом та за городом, в нього виникають складнощі з користуванням громадським транспортом, оскільки в переповненому транспорті йому не вистачає повітря і він починає задихатися, кашляти, що привертає увагу оточуючих і викликає в нього почуття ніяковості, душевні страждання. На даний час за станом здоров'я позивач не працює, має третю групу інвалідності і не має можливості на достатньому рівні забезпечити свою сім`ю, надати матеріальну підтримку доньці, яка навчається в медичній академії та проживає в м. Дніпро, що викликає в нього душевні страждання. Тривалий процес лікування, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву, зазначив, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди, оскільки він звільнився з підприємства відповідача за власним бажанням за угодою сторін, згідно п.1 ст. 36 КЗпП України, а не за станом здоров'я. Крім того, вказав, що при влаштуванні на роботу позивачу було відомо про умови праці та наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, але позивач свідомо погодився працювати в шкідливих умовах. Також вважав, що відсутні підстави для покладення обов'язку щодо відшкодування шкоди на підприємство, вина якого не встановлена. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 13.06.2001 року по 02.01.2003 року працював підземним прохідником шахти "Більшовик" ДП "КДЗРК", ВАТ "Кривбасзалізрудком" з 02 січня 2003 року по 18 листопада 2016 року на шахті "Октябрська" ПАТ "КЗРК" підземним прохідником в шкідливих умовах праці. 18.11.2016 року позивач був звільнений з підприємства за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України ( копія трудової книжки а.с. 8-9). Відповідно до висновку МСЕК від 20.03.2018 року серії 12 ААА № 050049 позивачу первинно встановлено 50 % втрати професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням строком з 12 березня 2018 року по 01 квітня 2019 року ( а.с.17). Відповідно до висновку МСЕК від 20.03.2018 року серії 12 ААА № 649917 позивачу встановлена третя група інвалідності в зв'язку з професійним захворюванням строком з 12 березня 2018 року по 01 квітня 2019 року (а.с.18) 31.01.2018 року відповідачем складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача [PERSON], у якому зазначено обставини виникнення професійного захворювання, а саме: [PERSON] працюючи підземним прохідником на шахті «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 02.01.2003 року по 18.11.2016 року виконував весь комплекс робіт з проходки виробок, а саме: буріння шпурів та свердловин ручними перфораторами, роботи з заряджання та підривання шпурів, кріплення всіх виробок, зрошення гірничої маси після вибухових робіт, зачищення виробки від просипів гірничої маси, розбирання та ремонту тимчасового кріплення, навантаження та транспортування гірничої маси навантажувально-доставочними машинами. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, через що умови праці характеризуються фізичним перенавантаженням. В наслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничого обладнання підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зміни. (а.с.10-12). Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 22.12.2017 року № 1527 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послугував профмаршрут: 13.06.2001 р. - 02.01.2003 р. - підземний прохідник шахти "Більшовик" ДП "КДЗРК", ВАТ "Кривбасзалізрудком". Винних осіб у порушенні вимог нормативних актів не встановлено, через тривалий час роботи [PERSON] в умовах дії шкідливих факторів (а.с.12). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків, а отже наявні у зв'язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку загальна вібрація перевищувала ГДР, що стали причиною профзахворювання позивача. Як встановлено із медичних документів, позивачу внаслідок професійного захворювання встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова та шийна на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м'язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу з помірною гіпотрофією м'язів плечового поясу /ПФ другого ступеня/, остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових /ПФ першого-другого ступеня/ і колінних /ПФ першого-другого ступеня/ суглобів. Сидеросилікоз першої стадії. Емфізема легень першої стадії. Легенева недостатність першого ступеня. Причинами виникнення професійного захворювання є перевищення гранично допустимих шкідливих факторів виробництва: -зовнішнє фізичне динамічне навантаження при регіональному навантаженні /з переважною ласію м'язів рук та плечового суглоба/ -49,6 Вт при допустимому до 45Вт ; -маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну -38-40кг. при допустимій до 30 кг; -періодичне перебування в незручній позі 47,3% при допустимому до 25% ; -перебування в позі стоячи - 80,6% при допустимому до 60 % ; -нахили тулуба 57-260 раз при допустимих 51-100 раз; -пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу з вмістом вільного діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони - 6,0-3,9 мг/м3 при гранично допустимій 2,0 мг/м3 (п.17 Акту П-4) (а.с.11 зворот). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно частин 1,3ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов'язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв'язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 50% та ІІІ гр.. інвалідності позивачу заподіяно моральну шкоду. Через стан здоров`я позивача порушено його нормальні життєві зв'язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Позивач постійно відчуває біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в лівій руці та нозі, порушену ходу, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів та хрускіт в них, заніміння кінцівок, переважно лівих, оніміння в ногах, частий кашель, виникнення задухи. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині, що позивач при прийнятті на роботу був попереджений про шкідливі умови праці, та звільнився з підприємства за угодою сторін, згідно п.1 ст. 36 КЗпП України, а не в наслідок погіршення стану здоров'я, крім того встановлення 50% втрати працездатності з наступним переоглядом свідчить про можливість відновлення стану здоров'я та відсутність моральної шкоди, факт завдання якої не доведений позивачем, оскільки вказані доводи не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди,суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди"№ 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами,яким передбачено,що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо)та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, встановлену групу інвалідності стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 55 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимоги про стягнення 372 300 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 гривень.

Outcome: partial