Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.01.2015 року, між позивачем та відповідачем, було укладено договір позики № 845168730 на суму 2000,00 грн. зі сплатою комісії та 2% в день від суми позики за кожний день користування позикою, строком на 30 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Проте, вказані зобов'язання за договором позики відповідач в повному обсязі не виконав.. Станом на 15.06.2015 року заборгованість відповідача становить: 9200,00 грн., яка складається із: суми позики 2000,00 грн., процентів - 1200,00 грн., прострочених процентів - 5820,00 грн., 180,50 грн. - штрафу. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 9200,00 грн. та витрати по сплаті судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, на адресу суду надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити і розглядати справу без його участі та проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Повно та всебічно дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 5, 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Приписами статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У судовому засіданні було встановлено, що 24.01.2015 року, між позивачем та відповідачем, було укладено договір позики № 845168730 на суму 2000,00 грн. зі сплатою комісії та 2% в день від суми позики за кожний день користування позикою, строком на 30 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Згідно умов Договору повернення позики та сплата процентів за користування позикою мало здійснюватись відповідно до графіка розрахунків, який є невід'ємною частиною Договору. У відповідності до умов розділу 3 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", відповідач акцептував оферту, здійснивши дії спрямовані на укладання договору позики і настання юридичних прав та обов'язків, у тому числі: запропонувати заявку на сайті ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", зазначив інформацію щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої бажав отримати позику. Постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року № 223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» передбачено, що одним із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби пластикові банківські картки, які емітовані у установленому законодавством порядку та використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжні картки є власністю емітента (банку) і надаються ним відповідно до умов договору клієнту, в тому числі і фізичній особі держателю спеціального платіжного засобу, який на законних підставах використовує платіжні картки. Відповідно до копії платіжного доручення № 633 від 24.01.2015 р., відповідач здійснив переказ коштів на рахунок позивача, згідно договору, на суму 2000,00 грн. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором, який міститься в матеріалах справи, станом на 15.06.2015 року заборгованість відповідача становить: 9200,00 грн., яка складається із: суми позики 2000,00 грн., процентів - 1200,00 грн., прострочених процентів - 5820,00 грн., 180,50 грн. - штрафу. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за договором позики № 845168730 від 24.01.2015 року не виконав, а отже зобов'язаний повернути позивачу борг по кредитному договору в розмірі 9200,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 243,60 грн. (а.с.1).

Outcome: approved