Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , які є спадкоємцями [PERSON] , з вимогою: визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який складається з житлового будинку літ. А-1, літня кухня літ. В, сарай літ. Г, погріб літ. Д, літній душ літ. Ж, гараж літ. З, сарай літ. І, колонка № 1, колодязь № 2, огорожа № 3,4, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , по праву спільної сумісної власності. На обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1985 року. Їхніми дітьми є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 24.02.2009 їх шлюб з [PERSON] було розірвано. Під час шлюбу на сумісні кошти вони придбали 47/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу від 14.03.1995, який було посвідчено Зміївською державною нотаріальною конторою під № 2-386 та зареєстровано в Зміївському БТІ. Право власності на вказану частину домоволодіння було оформлено на ім`я чоловіка - [PERSON] . Тобто, вказана частина домоволодіння належала їм з [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частинах. Фактично 47/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є окремим житловим будинком з окремими господарськими будівлями, якими з 1995 року володіла та користувалась їхня сім`я. 47/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд складаються з: житлового будинку літ. А-1, літня кухня літ. В, сарай літ. Г, погріб літ. Д, літній душ літ. Ж, гараж літ. З, сарай літ. І, колонка № 1, колодязь № 2, огорожа №№ 3, 4. 53/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є також самостійним житловим будинком з окремими господарськими будівлями та належать сусідці - [PERSON] В 2003 році [PERSON] виділила свої 53/100 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель в окрему садибу з одноосібним власником та привласненням своєму житловому будинку номеру [ADDRESS] та оформила окреме свідоцтво про право власності в цілому на своє домоволодіння. [PERSON] не вжив заходи по оформленню права власності на їхнє домоволодіння, як на будинок у цілому. У нього так і залишилось у власності 47/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями, але вважала, що цю невідповідність потрібно виправити, оскільки з 2003 року 53/100 частки домоволодіння не існує. [INFO] [PERSON] помер. В зв`язку з тим, що власник 47/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями помер, на даний час неможливо в позасудовому порядку виділити домоволодіння, яке йому належало в окрему садибу. Після смерті [PERSON] прийняли спадщину дві особи, їхні доньки: [PERSON] та [PERSON] (відповідачі по справі), які є правонаступниками всіх прав та обов`язків померлого батька. Після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини вони звернулись до приватного нотаріуса Зміївського нотаріального округу Трубнікової В. В. з метою оформлення в спадщину майна батька. Вважала, що відповідачі мають успадкувати тільки 1/2 частину домоволодіння, яке належало їх батькові, в зв`язку з тим, що вона претендує на іншу 1/2 частину домоволодіння на праві спільної сумісної власності (а. с. 2). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 11.07.2019 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання. 17.09.2019 за клопотанням представника відповідачів адвоката Оберкович Г. В. було відкладено підготовче засідання. 17.10.2019 відповідачі [PERSON] , [PERSON] в порядку ст. 193 ЦПК України подали зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування з наступними вимогами: визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який складається з житлового будинку літ. А-1, літня кухня літ. В, сарай літ. Г, погріб літ. Д, літній душ літ. Ж, гараж літ. З, сарай літ. І, колонка № 1, колодязь № 2, огорожа № 3,4 , що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який складається з житлового будинку літ. А-1, літня кухня літ. В, сарай літ. Г, погріб літ. Д, літній душ літ. Ж, гараж літ. З, сарай літ. І, колонка № 1, колодязь № 2, огорожа №№ 3, 4, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . На обґрунтування зустрічної позовної заяви [PERSON] та [PERSON] зазначили, що [INFO] помер їх батько [PERSON] . Їхні батьки перебували в шлюбі до 24.02.2009 , тому їх матір не є спадкоємицею [PERSON] . Вони прийняли заходи по прийняттю спадщини від батька, звернувшись до приватного нотаріуса Зміївського нотаріального округу Трубнікової В. В. з заявами про прийняття спадщини. На момент смерті батьку належало 47/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана частина домоволодіння належить батькові згідно договору купівлі - продажу від 14.03.1995, який посвідчено було Зміївською державною нотаріальною конторою під № 2-386 та зареєстровано в Зміївському БТІ. Вказане домоволодіння було придбано батьком під час шлюбу з їхньою матір`ю [PERSON] , тому мати має право на 1/2 частину домоволодіння по праву спільної сумісної власності. Фактично 47/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є окремим житловим будинком з окремими господарськими будівлями, яким з 1995 року володіла та користувалась їхня сім`я. 47/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами складаються з житлового будинку літ. А-1, літня кухня літ. В, сарай літ. Г, погріб літ. Д, літній душ літ. Ж, гараж літ. З, сарай літ. І, колонка №1, колодязь №2, огорожа № 3,4. 53/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належали [PERSON] В 2003 році [PERSON] виділила 53/100 частки в окрему садибу з присвоєнням своєму житловому будинку номеру [ADDRESS] , з оформленням свідоцтва про право власності в цілому на своє домоволодіння на своє ім`я. Вважали, що в зв`язку з правом матері на 1/2 частину домоволодіння, вонии мають успадкувати тільки 1/2 частину домоволодіння, яка належало батькові, тобто по 1/4 частині кожній (а. с. 43). 17.10.2019 за клопотанням позивача відкладено розгляд справи для можливості ознайомитися із зустрічною позовною заявою та подати відзив. 19.11.2019, 19.12.2019, 04.02.2020 за клопотанням представника відповідачів адвоката Оберкович Г. В. відкладено підготовче засідання. 27.02.2020 позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, а також визнала зустрічний позов. 27.02.2020 залучено до участі у справі третю особу - Чемужівську сільську раду Зміївського району Харківської області, з метою надання строку для надіслання копій позовних заяв з додатками третій особі, відкладено підготовче засідання. 16.03.2020 від представника третьої особи за зустрічним позовом Гончарова В. Л. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області, яка дійсна на весь час розгляду справи. 20.03.2020 представник відповідачів адвокат Оберкович Г. В. подала заяву, в якій просила закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду, без її участі. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.04.2020. Позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала за первісним позовом, а також визнала зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] . Представник відповідачів (позивачів за зустрічним позовом) адвокат Оберкович Г. В. подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та за відсутності відповідачів (позивачів за зустрічним позовом) [PERSON] та [PERSON] , просила задовольнити зустрічний позов, проти задоволення первісного позову не заперечувала. На судовий розгляд учасники справи не з`явилися. Враховуючи раніше подані заяви про судовий розгляд справи за їх відсутності, відсутні передбачені ст. 223 ЦПК України підстави для відкладення судового розгляду з причини нез`явлення учасників справи, що дало суду підстави для судового розгляду справи по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі письмових доказів. Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи заяв по суті справи, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] на частку у спільному сумісному майні подружжя, а також відповідачів (позивачів за зустрічним позовом) [PERSON] , [PERSON] на спадщину за законом. Згідно паспорта Серія [NUMBER] , Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00022509475 від 02.04.2019, свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.10.1985 по 24.02.2009 (а. с. 3, 5, 6). [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами та дітьми [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтв про народження Серія [NUMBER] та Серія [NUMBER] та даними свідоцтв про шлюб Серія [NUMBER] та Серія [NUMBER] (а. с. 49-52). Згідно свідоцтву про смерть, виданому 05.02.2018 Чемужівською сільською радою Зміївського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO] у віці 54 років (а. с. 18). Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали 47/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу від 14.03.1995, посвідченим Зміївською державною нотаріальною конторою під № 2-386 та зареєстрованим в Зміївському БТІ, технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а. с. 7-8, 9-14). З довідки КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації, землевпорядкування, містобудування та архітектури" Зміївської районної ради Харківської області № 1177 від 26.02.2019 вбачається, що згідно архівних матеріалів КП "Зміївське БТ1 ЗМА", домоволодіння [ADDRESS] до 2003 року належало: в 53/100 частці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Зміївською державною нотаріальною конторою 04.02.2003 р-р № 2-92. До складу 53/100 частки входило: житловий будинок літ. Б-1, літня кухня з сараєм літ. К; в 47/100 частці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Зміївською державною нотаріальною конторою 14.03.1995, .р-р № 2-386. До складу 47/100 частки входило житловий будинок літ. А-1, літня кухня літ. В, сарай літ. Г, погріб літ. Д, душ літ. Є, вбиральня літ. Ж, гараж літ. 3, сарай літ. 1, колонка № 1, колодязь № 2, огорожа № 3, 4. Згідно рішення виконкому Чемужівської сільської ради від 11.03.2003 зі складу домоволодіння [ADDRESS] було виділено 53/100 частки, в окрему садибу з присвоєнням номеру [ADDRESS] та видано свідоцтво про право власності в цілому на ім`я [PERSON] 47/100 частки від домоволодіння за [ADDRESS] залишилося за [PERSON] , але станом на 31.12.2012 [PERSON] не звертався до БТІ із замовленням на оформлення права власності вказаної частки домоволодіння як на будинок в цілому. Веранди літ. а1, літ. а2, збудовані без надання дозвільних документів (а. с. 15). З довідки Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області № 614 від 27.03.2019 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] з 03.07.1995 по день смерті [INFO] . На день смерті [PERSON] за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - колишня дружина померлого, [PERSON] , [INFO] - дочка померлого, [PERSON] , [INFO] - внучка померлого, [PERSON] , [INFO] - онук померлого. Крім них за вказаною адресою на день смерті власника ніхто не був зареєстрований в тому числі малолітні та неповнолітні діти. Підстава: записи погосподарських та домових книг сільської ради 2016-2019 рр (а. с. 16). З листа приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубнікової В. В. № 105/02-17 від 13.03.2019 вбачається, що відповідно до матеріалів спадкової справи № 72/2018, заведеної приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В. В. 08.06.2018, спадкоємцями [PERSON] , померлого першого лютого дві тисячі вісімнадцятого року, які прийняли спадщину, є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 17, 53). Постановою приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубнікової В. В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 41/02-31 від 12.02.2019 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього (а. с. 89). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідністю зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частинами 1, 2 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Статтею 1279 ЦК України передбачено, що спадкоємці, які протягом не менш як одного року до часу відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем однією сім`єю, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку в розмірі частки у спадщині, яка їм належить. Спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У п. 3.1 Роз`яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Оскільки між сторонами виник спір щодо розподілу спадкового майна, у них відсутня можливість одержання в нотаріальній конторі свідоцтв про право на спадщину, тому вони мають право звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень статей 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, що мають застосовуватися до спірних правовідносин що спільного сумісного майна подружжя, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Позивачем за первісним позовом [PERSON] надано належні та допустимі докази, якими підтверджується, що спірний будинок належав їй та померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності, підстави для відступлення від рівності часток відсутні, тому вона має право на 1/2 частку спірного нерухомого майна як частку у спільному сумісному майні подружжя. Водночас, відповідачі (позивачі за первісним позовом) [PERSON] та [PERSON] надали докази того, що вони є спадкоємцями за законом першої черги після померлого батька [PERSON] , прийняли спадщину у визначеному законом порядку, спадщина складається з 1/2 частки спірного нерухомого майна (по 1/4 частці кожній), однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їм відмовлено через відсутність відповідного правовстановлюючого документа. За таких обставин, позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який складається з житлового будинку літ. А-1, літня кухня літ. В, сарай літ. Г, погріб літ. Д, літній душ літ. Ж, гараж літ. З, сарай літ. І, колонка № 1, колодязь № 2, огорожа №№ 3, 4, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , як частку і спільній сумісній власності з [PERSON] , спадкоємцями якого є [PERSON] та [PERSON] . Зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] підлягає частковому задоволенню шляхом визнання за кожною з них, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , права власності на 1/4 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Оскільки позивачами за зустрічним позовом не наведено належного обґрунтування, а також і не надано відповідних доказів на підтвердження вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння, у задоволенні решти вимог зустрічного позову належить відмовити. З урахуванням характеру спірних правовідносин та відсутності вимог щодо розподілу судових витрат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України. Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Перехідні положення, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину (в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020).

Outcome: approved