Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просять визнати [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , особою, яка втратила право користування житлом в будинку [ADDRESS] та підлягає зняттю з реєстрації місця проживання без її згоди в органах, які здійснюють таку реєстрацію. Мотивуючи свої вимоги, позивачі вказують, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29 січня 1992 року та на підставі свідоцтва про реєстрацію шлюбу між позивачами, вони як подружжя є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . Крім того, позивач [PERSON] є власником присадибної ділянки на якій розташований будинок з господарськими забудовами і спорудами, що підтверджується правовстановлюючими документами. Згідно домової книги, відповідач зареєстрована за місцем проживання у цьому будинку з 22.08.2008 року. Вказана реєстрація була обумовлена тим, що відповідач та їх син - [PERSON] одружилися. Однак, жодного дня вони у вказаному будинку фактично не проживали, оскільки працювали і жили в Херсоні. У 2018 році їх шлюбні стосунки фактично припинилися і син повернувся жити до них. З осені 2018 року відповідач за місцем своєї реєстраці не з"являлась. Рішенням Каланчацького районного суду від 19.06.2019 року шлюб між їх сином та відповідачем розірвано. Вони не спілкуються з відповідачем. Реєстрація відповідача у належному позивачам будинку перешкоджає їм в отриманні різного роду пільг, зокрема, субсидії, оскільки одним із критерієм надання такої є кількість осіб, що проживають в будинку. За таких обставин вони змушені звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 02.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивачів [PERSON] в судове засідання не з"явився. Надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У встановлений судом строк відзиву на позов не подала. Суд вважає, що, оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовилася надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв`язку із чим суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів у її відсутності оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, приходить до висновку про наявність підстав щодо задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу від 29 січня 1992 року та на підставі свідоцтва про реєстрацію шлюбу між позивачами, вони як подружжя є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . Згідно копії домової книги у належному позивачам будинку зареєстрована відповідач [PERSON] . Зумовлено це було тим, що відповідач перебувала в шлюбі з сином позивачів. Однак рішенням Каланчацького районного суду від 19.06.2019 року цей шлюб розірвано. З момента реєстрації, з 22.08.2008 року відповідач [PERSON] у належному позивачам будинку фактично не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Виходячи з положень статей 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. У п. 33 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. З зібраних в судовому засіданні доказів, відповідач [PERSON] зареєстрована, однак фактично не проживає у належному позивачам будинку, чим чинить власникам перешкоди в користуванні житлом. Статтями 71, 72 ЖК визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] з 2008 року не проживає у належному позивачам будинку, та втратила право користування будинком [ADDRESS] , тому позов підлягає задоволенню. Наслідком визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у відповідності до положень Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є автоматичне зняття відповідача з реєстрації відповідним повноважним органом. Оскільки відповідно до ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання проводиться протягом 7 днів на підставі заяви особи або остаточного рішення суду зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши до органу реєстрації судове рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved