Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

В січні 2014 року приватне багатопрофільне підприємство „МІП" звернулось до суду з позовом до [PERSON], АКБ „Європейський" про припинення зобов"язання за іпотечним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що в забезпечення виконанням [PERSON] кредитного договору від 18.12.2007 року позивачем, як майновим поручителем, передано в іпотеку вищевказане нежитлове приміщення. 17.12.2010 року іпотечний договір від 18.12.2007 року припинив свою дію, оскільки АКБ „Європейський", який виступає як кредитодавцем, так і іпотекодержателем за кредитним та іпотечним договорами відповідно, жодних дій щодо стягнення заборгованості з позивача за основним зобов»язанням або зверненням стягнення на предмет іпотеки не вчинив. АКБ „Європейський" вимог до поручителя не пред»являв, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, майнова порука вважається припиненою, оскільки строк виконання основного зобов»язання закінчився 17.12.2010 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.01.2014 року позов приватного багатопрофільного підприємства „МІП" задоволено. Визнано майнову поруку приватного багатопрофільного підприємства „МІП" за виконання [PERSON] договору кредиту К/016/2605 від 18.09.2008 року, оформлену іпотечним договором 18.12.2007 року, припиненою. Виключено з Державного реєстру іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна та знято заборону щодо відчуження зазначеного в іпотечному договорі від 18.12.2007 року нерухомого майна, що належить приватному багатопрофільному підприємству «МІП», а саме: нежитлової будівлі (адмінбудівлі літ. А-3), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 383,7 кв.м., що розташована на земельній ділянці загальною площею 0,0214 га., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 347. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду АКБ „Європейський" в особі ліквідатора Ковалевського В.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.01.2014 року, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Незаконність рішення суду апелянт обґрунтовує тим, що на адресу позивача було спрямовано вимогу про виконання порушених зобов"язань, до закінчення 6 місячного строку з дня настання терміну повернення коштів в повному обсязі, тому непред»явлення скаржником вимоги майновому поручителю (позивачу) протягом будь-якого строку з моменту настання терміну виконання основного зобов»язання, не призводить до припинення Договору іпотеки. Крім того, АКБ „Європейський" не повідомлявся про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, і до участі в справі не залучався приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], який вчинив запис про обтяження іпотечної нерухомості, що є грубим порушенням норм цивільно-процесуального права, адже рішення безпосередньо впливає на його права та обов»язки. Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки банк не пред»явив до майнового поручителя вимоги про стягнення боргу за рахунок майна, переданого в іпотеку, майнова порука вважається припиненою, з врахуванням положень ст. 391 ЦК України, а також правовідносини за Договором припинились на підставі статті 559 ЦК України внаслідок зміни зобов'язання без згоди майнового поручителя та збільшення обсягу його відповідальності. З таким висновком районного суду не погоджується апеляційний суд, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону виходячи з наступного. По справі встановлено, що 18.12.2007 року між АКБ „Європейський" та [PERSON] укладено договір кредиту № К/016/2605, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 5 555 000,00 грн. на строк з 18.12.2007 року по 17.12.2010 року під 19,9 % (а.с. 15-17). В забезпечення виконання зобов»язання по вищевказаному кредитному договору, 18.12.2007 року між АКБ „Європейський" та приватним багатопрофільним підприємством „МІП" було укладено іпотечний договір, згідно якого в іпотеку банку передано належну іпотекодержателю на праві власності нежитлову будівлю (адмінбудівлю літ. А-3), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-14, 18-20). 16.11.2009 року № 5842 на адресу Приватного багатопрофільного підприємства "МІП" була направлена вимога про усунення порушенння основного зобов"язання (а.с. 82, 83), що підтверджується даними зворотнього повідомленння про вручення вимоги 20.11.2009 року [PERSON] Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Ст. 1 ЗУ "Про іпотеку" (далі - Закон) визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, а майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника за основним зобов'язанням на підставі договору, закону або рішення суду. Отже, іпотека є самостійним видом забезпечення виконання зобов'язання. Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами боржника. На відносини майнової поруки норми ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки не поширюються, оскільки іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами параграфа 6 (ст.ст. 572 - 593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом. Статтями 17, 18, 19 цього Закону встановлено підстави припинення іпотеки, істотні умови договору іпотеки і внесення змін і доповнень до іпотечного договору. Тому висновок місцевого суду про припинення договору іпотеки з підстав передбачених ст. 559 ЦК України ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права. За таких обставин апеляційна скарга акціонерного комерційного банку „Європейський" в особі ліквідатора Ковалевського В.О. підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 309 ЦПК України скасуванню з постановленням нового рішення, про відмову в задоволенні позову. Оскільки апеляційна скарга задовольняється, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з приватного багатопрофільного підприємства „МІП" та [PERSON] на користь АКБ "Європейський" в особі Ковалевського В.О. слід стягнути в повернення судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції по 60,90 грн. з кожного.

Outcome: approved