Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. За рішенням суду з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки. Позивач зазначає, що відповідач на протязі останніх шести років ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки, зокрема не спілкується з нею, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її навчанням, а також не сплачує аліменти на її утримання. Також позивач зазначає, що батьківство відповідача має формальний характер та перешкоджає їй вільно пересуватися разом із донькою. оскільки це потребує надання відповідачем відповідних дозволів. За таких обставин позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки. Ухвалою суду від 04.05.2020 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01.06.2020 залучено до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, зобов`язано Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про проведення розгляду справи за її відсутності, просить прийняти рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування. Представник Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлений належним чином. За одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 04.10.2013, що набрало законної сили (а.с. 11), свідоцтва про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 13), а також свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (копія на а.с. 12) встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до паспорта громадянина України [NUMBER] (копія на а.с. 4), а також довідки Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради № 01-15380-2019 від 28.11.2019 (копія на а.с. 14) встановлено, що дитина зареєстрована за однією адресою разом із матір`ю. Відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.03.2014, що набрало законної сили (копія на а.с. 8-9), ухвали Хмільницького міськрайонного суду Вінницько області від 14.09.2018, що набрала законної сили (копія на а.с. 10), розрахунку Дніпровського районного відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) № 24770 від 17.02.2020 (копія на а.с. 15), а також довідки Дніпровського районного відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) № 24771 від 17.02.2020 (копія на а.с. 16) встановлено, що з відповідача на користь позивача стягуються аліменти, однак з 2018 відповідач аліменти не сплачує. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 449 від 08.09.2020 встановлено, що дитина проживає разом із матір`ю та вітчимом, які приділяють належну увагу вихованню дитини, забезпечують усім необхідним для навчання та творчого розвитку. За місцем проживання створені всі необхідні умови для проживання та повноцінного розвитку дитини. Мати дитини регулярно спілкується з класним керівником, відвідує батьківські збори, батько школу не відвідував, з класним керівником не спілкувався. Дитина не заперечує проти позбавлення батька батьківських прав, оскільки не бачила його вже тривалий час, він не спілкується з нею, не вітає з днем народження, не цікавиться її життям, здоров`ям. навчанням, не телефонує, а її вихованням займається мати та вітчим,якого вона називає батьком. В телефонній бесіді відповідач повідомив, що заперечує проти позбавлення батьківських прав, але пояснень з цього питання не надав. За таких обставин Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи даний спір суд керується наступними нормами. Відповідно Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ) (далі - Конвенція) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей (ч.ч. 1, 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Приймаючи до уваги встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] знайшов своє підтвердження, оскільки [PERSON] не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчанням, підготовкою до самостійного життя; не спілкується з донькою; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення [PERSON] від виховання доньки та свідомого нехтування ним своїми обов`язками. При цьому, суд приймає до уваги висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, оскільки цей висновок узгоджується з іншими дослідженими судом доказами та встановленими обставинами. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини справи,а також висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що відповідатиме інтересам дитини. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу зміст ч. 1 ст. 169 СК України, якою визначено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей вирішено рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької областівід 11.03.2014, що набрало законної сили 04.04.2014. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджений розмір судових витрат в сумі 840,80 грн. На підставі ст.ст. 7, 19, 150, 155, 164 СК України,

Outcome: approved