Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Рівненського районного суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обгрунтування заявлених вимог позивач вказує, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, проживали спільно однією сім"єю протягом кількох років. За час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей - дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO] Рівненським міським судом 04.02.2013 року було ухвалено рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, а на підставі якого 29.03.2013 року видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] та дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 750,00 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 16.08.2012 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивач стверджує, що відповідач систематично ухиляється від сплати аліментів або сплачує їх в значно меншому розмірі ніж потрібно, в результаті чого утворилася значна заборгованість в сумі 20 128,50 грн. Позивач в обгрунтування своїх вимог подала до суду розрахунок пені державного виконавця та зазначила, що сума пені за прострочення сплати аліментів з серпня 2012 року по грудень 2013 року включно становить 54 744,44 грн., що й просить стягнути на її користь з відповідача. Представник позивача в суді позов підтримала, просить задоволити його повністю. Крім того, вказує про збільшення розміру заборгованості по аліментах на даний час, про яке їй відомо від державного виконавця, однак збільшувати позовні вимоги не має наміру. Пояснює, що подані відповідачем квитанції вказують на несення відповідачем витрат, однак ніяким чином не містять інофрмації, що саме на дітей [PERSON] та [PERSON]. Відповідач в суді позов не визнав, не заперечував не сплату аліментів, починаючи від моменту їх присудження до липня 2013 року. З липня 2013 року він почав сплачувати їх частково, пояснюючи цю обставину тим, що, на його думку, позивач нецільово витрачає вказані кошти. У зв"язку з цим купував дітям одяг, взуття, продукти харчування, інше, а решту сплачував на рахунок позивача. Спочатку не заперечив про обізнаність про розпочате виконавче провадження. Розуміючи свій обов"язок сплачувати аліменти, він звертався до державного виконавця з вимогою про перерахунок йому розміру аліментів, оскільки він стверджує, що купував дітям харчування, одяг, брав участь у витратах на дитячий садочок, однак державним виконавцем було відмовлено відповідачу у проведенні перерахунку, оскільки така вимога не передбачена законом. Відповідач зазначає, що на даний час сплачує аліменти в повному розмірі, про що свідчать долучені квитанції. Він зареєстрований як приватний підприємець протягом останніх 10-ти років та отримує дохід щомісяця, близько до 3000 грн. Перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого має малолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 24.01.2014р.), який також перебуває на його утриманні. Вказує, що на період його стаціонарного лікування, його дружина через інтернет сплачувала кошти в рахунок аліментів на доньок. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що Рішенням Рівненського міського суду від 04.02.2013 року, справа №1715/15697/12 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] та дочки [PERSON] стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 750,00 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 16.08.2012 року і до досягнення дітьми повноліття. На виконання вказаного рішення суду, 29.03.2013р. Рівненським міським судом було видано виконавчий лист №1715/15697/12, який перебуває у відділі ДВС Рівненського МУЮ на примусовому виконанні з 09.04.2013 р. згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, яка направлена 10.04.2013 р. боржнику. З розрахунку заборгованості по аліментах державного виконавця відділу ДВС Рівненського МУЮ Лащука О.М. встановлено, що станом на 01.01.2014 року заборгованість складає 20 128,50 грн. За період з серпня 2012 року по червень 2013 року включно, жодних платежів на сплату аліментів з боку відповідача не надходило. З липня 2013 року по грудень 2013 року включно відбувалась проплата, однак не в повному розмірі, що визначений рішенням суду. Судом встановлено факт наявності заборгованості зі сплати аліментів, а також наявність вини особи, яка зобов"язана сплачувати аліменти за рішенням суду у виникненні такої заборгованості, оскільки відповідач знав про необхідність сплати аліментів з часу набрання чинності рішенням суду, чого він сам спочатку не заперечував, у зв"язку з чим у позивача виникло право на стягнення пені. Згідно статті 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідач пояснив суду, що займається підприємницькою діяльністю та отримує дохід. З пояснень відповідача, наданих в суді встановлено, що перебуваючи на лікуванні, кошти на рахунок позивача вносились. Він одружений та має на утриманні малолітнього сина [PERSON], [INFO] Будь-яких доказів наявності об"єктивних причин неможливості належного виконання обов"язку по утриманню дітей в розмірі, визначеному рішенням суду, відповідач не надав, навпаки, пояснив, що його дохід є постійним та достатнім для сплати аліментів у повному розмірі, однак нераціональне використання коштів позивачем, з якою вони завжди були в хороших стосунках, не давало йому підстав перераховувати аліменти в повному розмірі на її рахунок. Слід зазначити, що відповідач так і не пояснив суду, за яких обставин йому стало відомо про номер вказаного рахунку, оскільки в суді пізніше заперечував про обізнаність наявності рішення суду та виконавчого провадження. Починаючи з 2014 року відповідач сплачує аліменти на утримання дітей у повному обсязі, про що свідчать відповідні квитанції. Згідно позовної заяви, позивач просить суд стягнути із відповідача пеню у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з серпня 2012 року по грудень 2013 року включно на загальну суму 54 744,44 грн. Відповідачем не оспорюється як розмір заборгованості по аліментах, так і розмір неустойки за прострочення сплати аліментів. Даний розмір неустойки є значно більшим, ніж загальний розмір простроченої заборгованості по аліментам та, на думку суду, він поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Враховуючи вказану обставину, а також той факт, що у відповідача на утриманні крім [PERSON] та [PERSON], перебуває малолітній син [PERSON], [INFO], а також виходячи із принципів виваженості, розумності і справедливості, суд вважає за доцільне застосувати ч.2 ст.196 СК України і зменшити розмір пені за прострочення сплати аліментів до 10 000 грн. На підставі ст.88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. На пiдставi ст.196 Сiмейного кодексу Укpаїни,

Outcome: partial