Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на нерухоме майно. Вимоги обґрунтовано тим, що між сторонами існують договірні правовідносини з приводу кредиту отриманого відповідачем. Даний кредит забезпечений іпотекою. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання у зв`язку із чим нині наявна не погашена заборгованість. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, і, відповідно, без фіксації його перебігу та підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Відповідач, будучи належним чином та завчасно повідомлений про існування даного судового спору свого ставлення до заявлених вимог не висловив та жодних доказів на спростування заявленого суду не надав, як і не просив йому сприяти їх отримати. Проаналізував матеріали надані позивачем, а інших не надавалось і суд позбавлений можливості їх витребовувати за власною ініціативою, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. 28 березня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір за яким, позивач виступив, як кредитодавець та відповідач, відповідно, як позичальник. Предмет договору 10 тисяч доларів США, в платне строкове користування під 13% річних з кінцевим терміном до 27 березня 2028 року. Станом на день звернення до суду із даним позовом заборгованість за кредитом становить 8 379,21 доларів США, що становить гривневий еквівалент 230 155,11 доларів США. Дана заборгованість складається з 7 016,08 доларів США заборгованість за тілом кредиту, що складає за курсом 192 713,48 гривень; 1 204,45 доларів США відсотки та їх гривневий еквівалент 33 083,10; комісія 158,68 доларів США, або 4 358,53 гривень та 52 226,63 гривень штрафу. 28 березня 2008 року між сторонами укладено іпотечний договір, за яким позичальник передав в заставу за належне виконання зобов`язань за кредитним договором житловий будинок, що за адресою [ADDRESS] . Серед іншого, кредитний договір містить відмітку про те, що іпотекодержатель може задовольнити свої вимоги при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення від свого імені договору купівлі - продажу даного майна будь-якій особі. 25 серпня 2018 року банк звертався до відповідача із вимогою щодо усунення порушень умов кредитного договору. Відповідач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання у предметі іпотеки та отримував код платника податків. Позивач є юридичною особою і статутом діяльності та при зверненні до суду сплатило судовий збір. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, де зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно дост.1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 7 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У статті 12 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає, докази наявні у справі, надані позивачем та зазначені раніше достатнім чином підтверджують наявність між сторонами кредитних правовідносин за якими відповідач, отримавши грошові кошти не виконує взяті на себе зобов`язання, а саме не повертає позику та не платить за користування ним і у зв`язку із чим порушує права банку. Такий перебіг подій, на переконання суду, свідчить про наявність підстав для стягнення з відповідач на користь позивача заявленої та зазначеної раніше заборгованості за кредитним договором. Інших доказів суду на дослідження не надано і, відповідно, встановити зворотнє не представилось можливим. Наступна та похідна позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки, як спосіб задоволення вимог банку, суд також вважає, що вона обґрунтована та така, яка може бути задоволена судом, оскільки вона регламентована договором та передбачена законодавством. Крім цього, судова практика з даних правовідносин, свідчить про актуальність та законність такого та обраного позивачем способу судового захисту (ВП 310/11024/15 від 29 травня 2019 року та № 205/578/14 від 12 червня 2019 року). Результати вирішення спору дають підстави стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за заявлені та задоволені позовні вимоги. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved