Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

У червні 2015 року КП «Житомиртеплокомуненерго» звернулось до суду з позовом. Позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за послуги централізованого опалення в загальній сумі 6278,90 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] та тривалий час користуються послугами з централізованого опалення. Проте, не в повній мірі оплачують ці послуги, у зв'язку з чим станом на 01.02.2015 року утворилась заборгованість у вказаному вище розмірі. Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 14.07.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованість за послуги централізованого опалення в розмірі 4050,44 грн. Цим же рішенням стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства "Житомиртепло-комуненерго" Житомирської міської ради витрати по оплаті судового збору по 121,80 грн. з кожного. В задоволенні решти позову відмовлено. У поданій апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати зазначене рішення в частині стягнення з неї заборгованості за послуги централізованого опалення та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові. На думку апелянта, суд безпідставно стягнув з неї заборгованість по оплаті послуг, якими вона не користується, оскільки в цій квартирі не проживає. Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що співвласниками в рівних частках квартири [ADDRESS] є відповідачка [PERSON], її донька [PERSON] та онука [PERSON],[INFO] (а.с.45-46). За вказаною адресою позивачем надаються послуги з централізованого опалення. За період з 1 жовтня 2009 року по 1 лютого 2015 року відповідачі не в повній мірі оплачували надані послуги, у зв"язку з чим утворилася заборгованість в сумі 6278,90 грн., що підтверджено розрахунком (а.с.7). Зазначений розрахунок узгоджується зі змістом постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №146 від 17.10.2014 року „Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються суб"єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг" та рішеннями Житомирського міськвиконкому, ухваленими за спірний період з цього питання (а.с.39-44). Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що власник зобов"язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК). Крім того, відповідно до положень п.5 ч.3 ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Із врахуванням вимог ст.ст.256,264,267 ЦК суд правильно обмежив період, за який підлягало стягнення плати за надані послуги, строком позовної давності. Апеляційна скарга не містить доводів про незаконність рішення в цій частині. Разом з тим, визначаючи розмір та спосіб стягнення, суд не врахував наступного. Із змісту ст.360 ЦК випливає, що співвласник майна зобов"язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов"язаннями, пов"язаними із спільним майном, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. Проте, суд на це уваги не звернув. Оскільки опалення квартири, яка є спільною власністю в тому числі і [PERSON], проводиться з метою утримання її та збереження в належному стані, то в силу зазначеного вище закону остання повинна брати участь в оплаті цих послуг незалежно від проживання в ній. При цьому величина такої участі має відповідати розміру її частки у праві власності на квартиру. На підставі викладеного та в межах заявлених позивачем вимог (визначення кола відповідачів) стягненню з відповідачів підлягало по 1/3 частині загальної заборгованості, що становить по 1350 грн.15 коп. За наведених обставин та відповідно до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення підлягає зміні.

Outcome: approved