Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

У березні 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору №б/н від 03.11.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000 грн. 80 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте відповідач належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, в наслідок чого утворилась заборгованість станом на 31.01.2014 року у сумі 20987 грн. 53 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 14779 грн. 96 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4381 грн. 67 коп., заборгованість по комісії за користуванням кредитом в сумі 588 грн. 40 коп., а також штрафів відповідно до умов кредитного договору у розмірі 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), та у сумі 987 грн.50 коп. - штраф (процентна складова). У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача Юклевський Д.С., що діє на підставі довіреності № 2210-О від 31.07.2013 року(а.с.35) просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив обставини стосовно укладання договору та наявного боргу, зазначив, що провина в тому, що у нього борг, лежить на позивачеві, так як він підвищив ліміт на картці, у той час коли він вже не працював та не мав можливості сплачувати кредит. Також пояснив, що його не ознайомлювали з установчими документами, а саме змінами до статуту стосовно зміни назви позивача. Позов визнав в частині тіла кредиту та вказав, що проценти банк повинен йому списати. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н від 03.11.2008 року (а.с.13-16), відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 15000 грн. 80 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено назву відповідача, про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.21). Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушенні зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідність до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦПК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно до п. 6.5 Умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно з п.6.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач, згідно Розрахунку заборгованості за договором №б/н від 03.11.2008 року станом на 31.01.2014 року має заборгованість у сумі 20987 грн. 53 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 14779 грн. 96 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4381 грн. 67 коп., заборгованість по комісії за користуванням кредитом в сумі 588 грн. 40 коп., а також штрафів відповідно до умов кредитного договору у розмірі 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), та у сумі 987 грн.50 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.7-12). Суд, не приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що позов необхідно задовольнити в частині тіла кредиту та провини позивача в виниклій заборгованості, оскільки відповідач укладав угоду добровільно, ознайомлювався з текстом, про що свідчить його підпис на договорі. Також, суд не погоджується з доводами відповідача стосовно того, що його не ознайомили з текстом статуту та зміною назви відповідача з ЗАТ КБ "ПриватБанк" на ПАТ КБ "ПриватБанк", оскільки це є внутрішньою діяльністю "ПриватБанку" та договірних відносин з відповідачем не стосується. У зв'язку з наведеним, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.(а.с.2), також підлягають задоволенню. На підставі викладеного й

Outcome: approved