Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

У жовтні 2015 року позивачка [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] і [PERSON] про встановлення факту проживання її з [PERSON] однією сім"єю без реєстрації шлюбу з 20 грудня 2006 року по [INFO], про визнання права власності на майно та про зміну черговості одержання права на спадкування, посилаючись на те, що після смерті [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина, тому вона та відповідачі подали заяви про її прийняття до нотаріальної контори. Однак відповідачі в добровільному порядку відмовляють позивачу у праві на частину майна, яке згідно з документами значиться за [PERSON], тому з метою захисту права вона звернулась до суду з даним позовом. Послалась на те, що з померлим вона постійно проживала однією сім"єю з 20.12.2006 року по день його смерті в квартирі [ADDRESS] і за час спільного проживання вони придбали автомобіль марки FORD FOCUS, номер двигуна [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], 1999 року випуску, який 15 травня 2007 року був зареєстрований на ім"я [PERSON], що їх спільні з [PERSON] кошти знаходяться на вкладах в АТ „Дельта Банк" за договорами депозиту від 19 лютого 2013 року за №№ 008-24500-190213 і 007-24500-190213; в ПАТ „Міський комерційний банк" за договором від 27.12.2013 року № 2630/29/149561 і за договором від 18 травня 2013 року № 007-0034030-Ф/13-ДЕР; в ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" за договорами від 27 грудня 2013 року [NUMBER] (депозитний рахунок) і від 18 грудня 2014 року [NUMBER] (картковий рахунок). Також вказала, що в період спільного проживання з позивачкою [PERSON] набув права на земельну ділянку площею 0,0424 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована в [ADDRESS]. Після неодноразових уточнень позовних вимог позивачка остаточно просила суд: Встановити факт її проживання з [PERSON] однією сім"єю без реєстрації шлюбу в період з 20 грудня 2006 року по [INFO]; Визнати за нею право на спадкування після смерті [INFO] [PERSON] разом із спадкоємцями першої черги - [PERSON] і [PERSON]. Визнати за нею право власності: на 2/3 частини вкладів на ім"я [PERSON] в АТ „Дельта Банк" за договором від 19.02.2013 року № 008-24500-190213 і за договором від 19.02.2013 року № 007-24500-190213 з врахуванням відсотків; на 2/3 частини вкладів на ім"я [PERSON] в ПАТ „Міський комерційний банк" за договором від 27 грудня 2013 року № 2630/29/149561 з урахуванням нарахованих відсотків і за договором від 18 травня 2013 року № 007-0034030-Ф/13-ДЕР; на 2/3 частини вкладів на ім"я [PERSON] в ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" на депозитному рахунку [NUMBER], відкритого 27.12.2013 року і на картковому рахунку [NUMBER], відкритого 18.12.2014 року; на 2/3 частини автомобіля марки FORD FOCUS, державний номерний знак [NUMBER], 1999 року випуску і на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0424 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована в [ADDRESS]. Рішенням Деснянського районного суду від 12 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. У апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 березня 2016 року та про постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд ухвалив рішення без з"ясування всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; що суд не дав належної оцінки доказам про підтвердження її спільного проживання з [PERSON] з грудня 2006 року (виписні епікризи на [PERSON] за 2007, 2008, 2012 і 2014 роки, поліси обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності на ім"я [PERSON], договір купівлі - продажу від 26.06.2009 року на ім"я [PERSON], де вказане місце проживання [PERSON]: [ADDRESS]) і ведення спільного господарства у вигляді набуття майна, відкриття банківських рахунків за договорами депозиту, докази щодо яких містяться в матеріалах справи і підтверджують факт проживання однією сім"єю без шлюбу позивачки та [PERSON]; що суд не звернув уваги на те, що ч.1 ст.74 Сімейного кодексу регулює спірні правовідносини, однак зазначивши і процитувавши цю норму закону в тексті рішення, суд при вирішенні справи її не застосував. Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Ухваливши рішення, місцевий суд виходив з того, що позивачка не надала суду доказів спільного з [PERSON] проживання і ведення спільного господарства не менше п"яти років до часу відкриття спадщини, тому у суду відсутні підстави для встановлення факту сумісного проживання однією сім"єю без шлюбу протягом п"яти років з 20 грудня 2006 року по [INFO] та що згідно з ст.74 СК України для висновку, що позивачка і [PERSON], перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, набули у спільну власність майно, необхідні докази, яких позивачка не надала, оскільки фотокартки не підтверджують їх спільне проживання і ведення спільного господарства та про набуття спільного майна. Тому і прийшов до висновку про неохідність відмови у задоволенні позовних вимог. Проте з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд. Зі змісту уточненої позовної заяви (а.с.18-22, том 1) слідує, що [PERSON], зареєстрована і проживаюча в [ADDRESS], мотивувала свої вимоги щодо встановлення факту її проживання з [PERSON] в період з 20 грудня 2006 року по [INFO] однією сім"єю без реєстрації шлюбу в зазначеній квартирі правилами п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України та пославшись на докази про таке спільне проживання і ведення спільного господарства (а.с. 59, 64, 98-99, 101, 116-121, 125-126, 129-134, том 1) зі зворотом) просила суд встановити такий факт та вирішити спір про право, т.я. за час спільного проживання однією сім"єю з [PERSON] ними було набуте майно, щодо якого виник спір між сторонами у справі після смерті [PERSON] З виписних епікризів на ім"я [PERSON] за 2007, 2008, 2009 і 2012 роки вбачається, що він проживав на час їх складення в [ADDRESS] (а.с.116 - 119, том 1). З копій авіаквитків на ім"я [PERSON] і [PERSON] від 09.06.2014 року слідує, що останні з 12 по 22 липня 2014 року перебували в Шарм Ель Шейху (Єгипет) на відпочинку (а.с.120-121, т.1). З копії договору купівлі-продажу від 26 червня 2009 року та квитанції № 145 від 26.06.2014 року видно, що [PERSON], проживаючий в [ADDRESS] придбав металопластикове вікно (а.с.125,126, т.1). З копій полісів обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладених відповідно 17.12.2009 року і 29.04.2013 року слідує, що [PERSON], проживаючий в [ADDRESS] застрахував автомобіль марки FORD FOCUS, д.н.з [NUMBER], 1999 року випуску (а.с.129,130, т.1). Апеляційний суд вважає, що надані позивачкою докази щодо її проживання з [PERSON] однією сім"єю без шлюбу з 20 грудня 2006 року по [INFO] є обгрунтованими, а відповідачі, заперечуючи позовні вимоги не спростували наданих позивачкою доказів щодо наведеного, оскільки надані відповідачами і досліджені судом договір-замовлення № 86 від 06.01.2015 року на організацію та проведення поховання та накладна № 88 від 06.01.2015 року на суму 1162,82 грн., підтверджують, що замовником робіт по похованню [PERSON] була [PERSON] і факту спільного проживання позивачки з [PERSON] з 20 грудня 2006 року по [INFO] не спростовують. Суд враховує, що позивачка [PERSON] згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану у шлюбних відносинах не перебуває з 07 липня 2003 року, а [PERSON] згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського міського управління юстиції у шлюбних відносинах не перебуває з 19 грудня 2006 року (а.с.123, 124,т.1). Суд вважає, що вимоги про встановлення факту проживання однією сім"єю позивачки з [PERSON] без шлюбу з 20 грудня 2006 року до [INFO] є обгрунтованими і підлягають задоволенню. З матеріалів справи видно, що під час проживання однією сім"єю позивачки з [PERSON] з 20.12.2006 року по 04.01.2015 року у період з травня 2007 року по грудень 2014 року було набуте майно на ім"я [PERSON] у вигляді придбання автомобіля марки FORD FOCUS, 1999 року випуску та його реєстрації 15.05.2007 року (а.с. 98-99, том 1) та відкриття банківських рахунків за договорами депозиту (а.с.59, 64,101, том 1). І, оскільки, суду не надано інших доказів щодо цього майна, то згідно з правилами глави 8 СК України останнє є спільним сумісним майном [PERSON] і [PERSON] Апеляційний суд, враховуючи, що згідно з ч.2 ст.74 СК України на майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності жінки і чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу, вважає, що позивачка згідно з ст.63 СК України має рівні права з [PERSON] на майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, тобто за законом позивачка має право на 1/2 його частину. Тому позовні вимоги про визнання права власності на 2/3 частини майна, набутого в період спільного проживання позивачки з [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Позивачка заявила вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування, посилаючись на те, що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу [PERSON], який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, однак належних і допустимих доказів про наведене до суду не надала, а матеріали справи не містять відповідних доказів. Тому суд, виходячи зі змісту ст.ст.1259 та 1264 ЦК України та враховуючи правило п.21 постанови пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування" вважає, що дані вимоги позивачки слід відхилити як необгрунтовані. З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 09 липня 2015 року (а.с.53-57,т.1) слідує, що земельна ділянка [ADDRESS]. кадастровий номер [NUMBER] на праві власності належить [PERSON]. Отже, вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на 1/3 частину цієї земельної ділянки не грунтуються на законі, оскільки на час смерті [PERSON] остання перебувала у власності іншої особи. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення місцевого суду не може вважатись законним та обгрунтованим і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги про те, що суд ухвалив рішення без з"ясування всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; що суд не дав належної правової оцінки доказам про підтвердження її спільного проживання з [PERSON] з грудня 2006 року до [INFO] і ведення з ним спільного господарства у вигляді набуття майна і відкриття банківських рахунків за договорами депозиту та що суд, навівши в описовій частині рішення зміст ст.74 СК України, не застосував її при вирішенні даного спору - підлягають врахуванню.

Outcome: partial