Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до державного підприємства "Радгосп "Виноградівський", Головного управління Державного земельного агентства у Закарпатській області про визнання недійсним та скасування державного акту про право користування земельною ділянкою та вилучення земельної ділянки з постійного користування. В подальшому позовні вимоги було змінено. Остаточна позовна вимога була - припинити право постійного користування та вилучити від відповідача, Державного підприємства "Радгосп Виноградівський", земельну ділянку сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів Буківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області у контурах № 91, № 192, № 180, 900 м. на північний захід від центру села Букове загальною площею 0,7948 га для передачі її в користування позивачу. За клопотанням представника позивача було замінено статус первісного відповідача по справі - Головного управління Державного земельного агенства у Закарпатській області на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. В обгрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що 16.05.2007 року він придбав на прилюдних торгах навіс для фруктів загальною площею 788,4 кв.м., розташований в [ADDRESS]. Приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] було видано свідоцтво про придбання арештованого майна з прилюдних торгів від 06 червня 2007 року, зареєстроване в реєстрі за № 1579. Право власності на придбане майно зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно. З метою посвідчення права користування земельною ділянкою, на якій розташований придбаний ним об"єкт нерухомого майна, він звернувся із заявою до ПП "Закарпатзем" від 16.12.2011 року про виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 4,5848 га за межами населених пунктів Буківської сільської ради Виноградівського району. На підставі укладеного між ними договору на виконання робіт № 267 від 16.12.2011 року вказане підприємство виготовило відповідну технічну документацію. Проте, він не зміг оформити документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яка знаходиться під придбаним ним об"єктом нерухомого майна, з тих причин, що дана земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача на підставі державного акту про право постійного користування земельною ділянкою. Спроба позасудового врегулювання спору не дала результату, тому що статутом ДП "Радгосп "Виноградівський" передбачено право вирішувати майнові питання, в тому числі і питання, пов"язані з правом користування земельними ділянками тільки за погодженням з Міністерством аграрної політики України, а відповідного погодження відповідачем не отримано. З огляду на те, що майно, власником якого він є, розташоване на земельній ділянці, що перебуває в користуванні відповідача, то відсутність у нього, позивача, права користування відповідною земельною ділянкою обмежує його права, як власника відповідного нерухомого майна. У зв"язку з цим позивач, покликаючись на положення ч. 1 ст. 377 ЦК України, де передбачено, що при переході до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Вважає, що відповідач втратив право користування земельною ділянкою за межами населених пунктів Буківської сільської ради у контурах № 91, № 192, № 180, у зв'язку з придбанням позивачем у власність нерухомого майна, навісу для фруктів. Представник позивача в судове засідання з'явився, змінені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, у повному обсязі, які просив задовольнити повністю. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Пояснив, що наявність у ДП "Радгосп Виноградівський" державного акту про право користування земельною ділянкою робить неможливим заключення договору оренди земельної ділянки позивачем, власником нерухомого майна. Підтвердив, що позивач звертався до органів місцевого самоврядування по питанню вилучення земельної ділянки, однак доказів в обгрунтування цього не подав. Під час надання пояснень припустив, що такі докази є, і, якщо потрібно, він готовий надати такі докази. З огляду на те, що провадження у цій справі здійснюється на протязі тривалого часу, а також в силу імперативності приписів ч.2 ст. 27 ЦПК України щодо порядку подачі доказів, за відсутності клопотання представника позивача про оголошення перерви у справі, справа була розглянута на підставі наявних у справі доказів. Відповідач, належним чином повідомлений, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, не з'явився в судове засідання. Представник позивача у судовому засіданні не заперечив проти заочного вирішення справи. За таких обставин було постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши у судовому засіданні та оцінивши письмові докази, судом встановлено наступне. 16.05.2007 року позивач придбав на прилюдних торгах навіс для фруктів загальною площею 788,4 кв.м., розташований в [ADDRESS], що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів № 4091595 від 06.06.2007 року (а.с.8). На підставі даного акту приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] було видано свідоцтво про придбання арештованого майна з прилюдних торгів від 06 червня 2007 року, зареєстроване в реєстрі за № 1579 (а.с. 7). Право власності на придбане майно зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що свідчить витяг з реєстру № 14908070, виданий Виноградівським бюро технічної інвентаризації 14.06.2007 року, реєстраційний № об"єкта 17353748, № запису 452 в книзі 2-гр-с (а.с. 9). Приватним підприємцем [PERSON] було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка розташована за межами населених пунктів Буківської сільської ради в контурах № 91, №192, № 188 (а.с. 10-18). Згідно висновку № 0006/2014 будівельно-технічної експертизи експертом було наведено три варіанти розподілу. Перший по існуючому фактично двору, який вже використовується для обслуговування досліджуваного навісу. В такому випадку площа земельної ділянки буде становити 0,4019 га. В даному варіанті фактично забезпечено можливість заїзду вантажних машин, площадок для розвороту, площадок для тимчасового зберігання продукції. Два інші варіанти надано в якості пропозиції, для можливості вирощування необхідної продукції, яка буде зберігатись на досліджуваному складі. Ця площа є лише пропозицією експерта, і може змінюватись. Другий варіант - згідно якого виділяється 0,7948 га. Третій варіант - згідно якого виділяється 0,70 га (а.с. 78-86). До правовідносин, які випливають із встановлених обставин, підлягають застосуванню правові норми Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Згідно ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, в редакції, що діяв на час переходу права власності на навіс для фруктів, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Відчуження об'єктів нерухомого майна в період з 01.01.2002 року по 20.06.2007 року (під час дії ст. 120 Земельного кодексу України в ред. від 25.10.2001 року) не тягнуло автоматичного переходу права власності на земельну ділянку під будівлями та спорудами. Автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будинку, будівлі або споруди передбачений ст. 377 ЦК України, що набув чинності з 01.01.2004 року. Однак згідно положень ст. 9 ЦК України, ЦК України застосовується до земельних відносин лише тоді, якщо вони не врегульовані спеціальними актами законодавства. Таким спеціальним актом є Земельний кодекс України, ст. 120 якого у первісній редакції не передбачала автоматичного переходу прав на земельну ділянку. Порядок вилучення земельних ділянок регулюється приписами ст. 149 Земельного кодексу України. 1. Земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. 2. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. 3. Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу. 4. Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради вилучають земельні ділянки спільної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб. 5. Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті. 6. Обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті. 7. Київська, Севастопольська міські державні адміністрації вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах їх територій для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті. 8. Рада міністрів Автономної Республіки Крим на території Автономної Республіки Крим вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, у межах сіл, селищ, міст та за їх межами для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті, а також погоджує вилучення таких земель районними державними адміністраціями на їх території для будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо). 9. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб'єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв'язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. Згідно роз'яснень, викладених в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 7 від 16.04.2004 року при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. N 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 р. N 973-IV "Про фермерське господарство" питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. Питання вилучення земельних ділянок, наданих у постійне користування із земель державної та комунальної власності, віднесені до компетенції органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, тому суд не може вирішувати питання вилучення земельної ділянки від Державного підприємства "Радгосп "Виноградівський". За таких обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи немає.

Outcome: dismissed