Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов мотивує тим, що з 2014 року вона з відповідачем проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У липні 2018 року вона завагітніла та під час перебування в Республіці Польща народила дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Батьком дитини є відповідач, який проживає окремо, є працездатним, однак не виконує свій обов`язок по утриманню дочки до досягнення нею повноліття. Крім того, їх спільна з відповідачем дитина є малолітньою, не досягла трирічного віку та потребує постійного догляду, в зв`язку з чим вона не може себе працевлаштувати. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти на своє утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 05.03.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] , заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини визнав частково та не заперечував проти їх стягнення в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак на його думку вони підлягають стягненню з моменту ухвалення рішення суду, а не з моменту подачі позову. Також, пояснив, що він не являється біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , але був записаний її батьком у свідоцтві про народження та не заперечує виховувати її, як свою рідну дочку, однак цього не бажає її мати. Позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання [PERSON] відповідач не визнав повністю та просив у їх задоволенні відмовити, оскільки він не має можливості їх сплачувати в зв`язку з його непрацездатністю через травму руки та перебуванням на його утриманні матері, яка є пенсіонером. Крім того, відповідачем було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі в зв`язку з оспорюванням ним батьківства, в задоволені якого ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 06.04.2021 року було відмовлено. Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями відповідного свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Косцєжина Республіки Польща, та його перекладу на українську мову, оригінали яких було досліджено в судовому засіданні (а.с.4-5). Крім того, в судовому засіданні відповідач не заперечував, що саме він записаний батьком у свідоцтві про народження вказаної дитини. На даний час дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідками Буринської міської ради (а.с.7-8). Відповідач проживає окремо та не надає належної матеріальної допомоги на утримання його малолітньої дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, відповідач [PERSON] , будучи батьком малолітньої [PERSON] , зобов`язаний утримувати останню до досягнення нею повноліття. Проживання відповідача окремо від дочки не звільняє його від виконання вказаного обов`язку. Зважаючи на вищевикладене, а також виходячи з того, що позивачка разом із відповідачем повинні забезпечити їх малолітній дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, однак домовленість між ними про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення із відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. При цьому судом також враховано позицію позивачки щодо способу стягнення аліментів та часткове визнання відповідачем позовних вимог в цій частині. Разом з цим, суд не погоджується з доводами відповідача про необхідність стягнення аліментів на утримання дитини з моменту ухвалення рішення судом, оскільки вони суперечать нормам ч.1 ст.191 СК України, згідно яких аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно частин 2 та 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, за змістом вказаної норм права, розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На даний час [PERSON] є малолітньою і не досягла трьох років, тому потребує постійного догляду позивачкою, в зв`язку з чим остання не може працевлаштуватись. Таким чином, позивачка потребує матеріальної допомоги на своє утримання до досягнення дитиною трьох років. За таких обставин, відповідач є особою працездатного віку, а тому може і повинен надавати матеріальну допомогу матері його малолітньої дитини, яка проживає разом із нею, доглядає дитину та в силу віку дитини не має можливості працювати й отримувати дохід для свого матеріального забезпечення. Покликання [PERSON] на його непрацездатність є безпідставними, оскільки не підтверджені жодними доказами. Надані відповідачем копії медичних документів та документів про понесення ним витрат на лікування в зв`язку з отриманою травмою не свідчать про його непрацездатність, виходячи з наступного. Відповідно до п.1.3 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 року №189, здатність до трудової діяльності (працездатність) - сукупність фізичних, розумових та емоційних можливостей, яка дає змогу працівникові виконувати роботу визначеного обсягу, характеру та якості. Непрацездатність (утрата працездатності) - це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я. Тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Як вбачається з виписки з історії хвороби стаціонарного хворого, виданої ДУ "Інститут травматології та ортопедії НАМН України", [PERSON] був госпіталізований 11.12.2020 року, а виписаний 24.12.2020 року з діагнозом застарілий консолідуючий перелом дистального епіметафізу лівої променевої кістки зі зміщенням. У розділі 8 "Лікувальні і трудові рекомендації" вказаної виписки хворому рекомендовано, зокрема, гіпсова іммобілізаційна пов`язка 4 тиж., потім м`яка іммобілізаційна пов`язка 2 тиж., з 4 по 6 тиж. розробка рухів в променево-зап`ясковому суглобі, повторна консультація через 2 міс. (а.с. 43). Однак, будь-які обмеження щодо трудової діяльності після виконання вказаних лікувальних рекомендацій у виписці хворого відсутні. Інших доказів, які б підтверджували неможливість виконання відповідачем за станом здоров`я роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я, на момент розгляду справи судом останнім не надано. Крім того, згідно копії трудової книжки [PERSON] 19.10.2020 року його було звільнено з посади контролера-ревізора ПП "Пантеон" за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, а не в зв`язку невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, яка перешкоджає продовженню даної роботи (п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). Згідно довідки Буринської районної філії Сумського обласного центру зайнятості від 31.03.2021 року [PERSON] станом на 31.03.2021 року не зареєстрований як безробітний (а.с. 40). Таким чином, оскільки відповідач частково визнав позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину, звільнився з постійного місця роботи за власним бажанням та не вчиняє дій для свого працевлаштування є достатні підстави вважати, що у нього є інші джерела постійного доходу. Зокрема, із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми отриманих доходів від 01.04.2021 року вбачається, що [PERSON] за період з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року, крім заробітної плати за попереднім місцем роботи, отримав дохід в сумі 19530,38 грн. від надання майна в лізинг (а.с. 39). Також, суд не може прийняти до уваги доводи [PERSON] про перебування на його утриманні матері [PERSON] , [INFO] , так як жодних доказів надання їй матеріальної допомоги відповідач суду не надав. Для встановлення перебування однієї особи на утриманні іншої необхідно, щоб допомога, яка надається утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів для його існування. Сам факт досягнення [PERSON] пенсійного віку та отримання нею пенсії не може безумовно свідчити про її перебування на утриманні відповідача. Разом з цим, [PERSON] не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на її утримання саме в розмірі 2000 грн. За наведеного, суд вважає вказаний розмір аліментів є завищеним та таким, що за відсутності в матеріалах справи доказів конкретного розміру доходів відповідача може поставити його в скрутне матеріальне становище. Враховуючи вищевикладене, потреби позивачки, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною та потребує матеріальної підтримки, виходячи із засад розумності виваженості та справедливості, можливостей відповідача, працездатного віку, суд дійшов висновку про стягненню з нього на користь позивачки аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1000 грн., щомісячно. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів на підставі ст.5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: partial