Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що він є власником буд. № 26 по вул. Ватутіна в м Приморському районі м. Маріуполя, в якому зареєстрована відповідач [PERSON]. Фактично відповідач не мешкає в будинку з 2003 року. Просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м. Маріуполь, вул. Ватутіна, буд. 26. В судове засідання позивач [PERSON] надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON], будучи повідомленою про дату та час судового розгляду справи, до суду не зявилась, із будь-якими заявами на адресу суду не зверталась, тому суд, за згодою позивача, здійснив заочний розгляд справи відповідно до ст.224 ЦПК України на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено судом, власником будинку № 26 по вул. Ватутіна в м. Маріуполі є [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20563163 від 14.10. 2008 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03.10. 2008 року. (а.с.9,10) З домової книги № 2 вбачається, що в буд. № 26 по вул. Ватутіна в м. Маріуполі, який належить [PERSON], окрім власника зареєстрована [PERSON] (російською зазначено прізвище "Головина") [PERSON], з 18.08. 1981 року, [PERSON] з 14.01. 2012 року по теперішній час. (а.с.16-20) Відповідно до акту від 12.06. 2017 року, виданого КСН "Селище Моряків", відповідач [PERSON] зареєстрована, але не мешкає в буд. № 26 по вул. Ватутіна в Приморському районі м. Маріуполя з жовтня 2003 року по теперішній час. (а.с.8) Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. За ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод\~в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України, ст. 48 Закону України "Про власність"). Відповідно з положеннями ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, виходячи з аналізу змісту вказаних правових норм та встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що право відповідача [PERSON] на користування спірним жилим приміщенням, яке є похідним від права власності колишнього власника цього будинку, перестало існувати, що дає підстави суду для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved