Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «СК «Країна», який в подальшому уточнив, про стягнення пені в розмірі 24242 грн. 77 коп., 3% річних в розмірі 2611 грн. 97 коп. та інфляційні втрати в розмірі 29403 грн.. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 26 травня 2013 року в м. Дніпропетровську , на перехресті вул. Космонавта Волкова та вул. Гаванської, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Ваз 21093, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Тойота», д.н.з. [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Винною у ДТП особою визнано [PERSON]. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження на загальну суму 71028,59 грн.. Цивільно-правова відповідальність порушника застрахована в ПАТ «СК «Корф» згідно полісу АС/3106548. 17 вересня 2014 року рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області позовні вимоги позивача було задоволено в повному обсязі та стягнуто суму страхового відшкодування. Заяву про виплату страхового відшкодування позивач надіслав страховику 05.12.2014 року. 30.06.2015 року позивач отримав суму належного йому страхового відшкодування в розмірі 49500 грн.. Позивач зазначає, що лише 30.06.2015 року відповідач повністю виконав грошове зобов»язання, а саме здійснив виплату страхового відшкодування, прострочивши його виконання на 642 дні. В судове засідання позивач та його представник не з»явились, в матеріалах справи знаходиться заява представника позивача [PERSON] від 11.01.2016 року про розгляд справи за відсутності позивача та його представника на підставі наявних в справі матеріалів, просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнав повністю, просив в позові відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 26.1 ст. 26 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судовим розглядом беззаперечно встановлено, що 26 травня 2013 року в м. Дніпропетровську , на перехресті вул. Космонавта Волкова та вул. Гаванської, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Ваз 21093, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Тойота», д.н.з. [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Як свідчить постанова Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.07.2013 року, ДТП сталась внаслідок порушення водієм, [PERSON] п. 10.1, п. 11.3 Правил дорожнього руху України (а.с. 9 -зворот). Вартісне значення матеріально збитку, заподіяного позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля складає 71028,59 грн., що підтверджується висновком автотоварознавчого дослідження про оцінку вартості матеріального збитку №0806/13/13 від 18.06.2013 року. Цивільна відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 21093» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] відповідно до полісу обов'язкового страхування наземного транспорту №АС/3106548 терміном дії з 24.05.2013 року по 23.05.2014 року застрахована ПАТ «СК «Країна». Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про отримання страхового відшкодування. Проте, відповідач - ПАТ «СК «Країна» всупереч Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не здійснило виплату страхового відшкодування позивачу. 17.09.2014 року рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області позовні вимоги позивача було задоволено в повному обсязі та стягнуто суму страхового відшкодування (а.с.10,11). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормами ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за : зрушення строків розрахунків. Дана правова позиція закріплена у постанові Верховного суду України від вересня 2011 року по справі № 6/433-42/183. В п.19 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України). Позивач 05.12.2014 року надіслав страховику заяву про виплату страхового відшкодування, а також всі необхідні документи для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, що передбаченні ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 30.06.2015 року позивач отримав суму належного йому страхового відшкодування в розмірі 49500 грн.. Позивач зазначає, що лише 30.06.2015 року відповідач повністю виконав грошове зобов»язання, а саме здійснив виплату страхового відшкодування, прострочивши його виконання на 642 дні. Відповідно до приписів п. 2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування _ :вільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з :собою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Тобто , відповідач зобов»язаний був здійснити виплату страхового відшкодування в строк до 26.09.2013 року - через 90 днів , з дня подачі заяви на виплату страхового відшкодування. Згідно ст.992 ЦК України , у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до вимог п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за кий нараховується пеня. Стаття 549 ЦК України надає поняття неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вищенаведеного , суд вважає, що відповідач повинен сплатити позивачу пеню за період з 27.09.2013 року по 30.06.2015 року становить 24242 грн. 77 коп., 3 % річних за період з 27.09.2013 року по 30.06.2015 року становить 2611 грн. 97 коп. та інфляційні трати у розмірі 29403 грн., що підтверджується наданим розрахунком (а.с. 88,89). Виходячи з викладеного вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved