Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 114/Р-08 від 15.09.2008 року у розмірі 44580,98 доларів США, що за курсом НБУ від 18.12.2015 року складає 1048462,26грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 15.09.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір № 114/Р-08, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 14.09.2009 року. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості. У порушення умов кредитного договору № 114/Р-08 від 15.09.2008 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов'язань, [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 22.12.2015 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 61618 доларів США, а саме: 10000 доларів США - заборгованість за кредитом; 22302,78 доларів США - заборгованість за процентами, 29315,22 долари США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова 22.02.2011 року стягнуто з відповідачів на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість по кредитному договору у розмірі 17037,02грн. Таким чином, станом на 22.12.2015 року заборгованість складає 44580,98доларів США, що за курсом НБУ від 18.12.2015 року складає 1048462,26грн. В забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити. Відповідачем [PERSON] подано заперечення проти позову, в яких він просить в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.02.2011 року стягнуто з відповідачів на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за спірним кредитним договором у розмірі 136746,72грн. Після отримання зазначеного рішення позивач вираховував з рахунку, відкритого для зарахування заробітної плати [PERSON], грошові кошти на виконання рішення суду. Натомість банк звертається до суду з новим позовом та намагається стягнути з відповідачів ще 44580,98 доларів США. Крім того, відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій він зазначає, що сторонами у кредитному договорі збільшено строк позовної давності до 5 років. Термін повернення кредиту встановлено до 14.09.2009 року, тобто на час подання позову пройшло більше 6 років. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON]О в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечує, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що 15.09.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір № 114/Р-08, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 14.09.2009 року. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача склалась заборгованість. Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] 15.09.2008 року укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватись виконання зобов'язань частково або в повному обсязі. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.02.2011 року по справі № 2-395/11 стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № 114/Р-08 у розмірі 135273,98грн., з яких заборгованість за простроченим кредитом - 79900грн., заборгованість за простроченими відсотками - 33580,19грн., пеня за прострочення виконання зобов'язання - 21793,79грн. У відповідності до приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У судовому засіданні представник банку [PERSON] пояснив, що рішенням від 22.02.2011 року з відповідачів вже стягнуто суму заборгованості за кредитом у розмірі 10000 доларів США, що на момент розгляду справи у 2011 році становило 79900грн., відсотки та пеню. Однак в зв'язку з відсутністю фактичного виконання зобов'язання, банком донараховано відсотки та пеню, які пред'явлено до стягнення в межах цієї справи. Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Вказаний висновок висловлено в правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року, у справі № 6-1206цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності. У відповідності до п. 6.7 кредитного договору термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цією угодою встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Відповідно до вимог п.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов'язання. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У судовому засіданні встановлено, що термін повернення кредиту встановлено у договорі до 14.09.2009 року, останній платіж по договору відповідачів було здійснено 24.11.2008 року. При цьому, пред'явленням ПАТ КБ "ПриватБанк" 11.06.2010 року позову про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором (за наслідками розгляду якого заочним рішенням від 22.02.2011 року по справі № 2-395/11 стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № 114/Р-08 у розмірі 135273,98грн.), позовна давність перервалась 11.06.2010 року. З 12.06.2010 року перебіг п'ятирічного строку позовної давності розпочався заново. З цим позовом до суду ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось 08.01.2016 року (згідно поштового штемпелю на конверті, а.с.22), тобто більше, ніж через 5 років після переривання строку позовної давності. Оскільки з цим позовом до суду позивач звернувся з пропуском строку позовної давності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів 44580,98 доларів США відсотків та пені, що за курсом НБУ від 18.12.2015 року складає 1048462,26грн., а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed