Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Представник позивачки, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2011 року, в якому народилась дочка, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12 червня 2013 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, неповнолітню дитину залишено проживати з матір"ю. Згідно рішення суду від 21 лютого 2013 року з відповідача вирішено стягувати аліменти в користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, які [PERSON] не сплачував, внаслідок чого станом на 01 лютого 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 22983,36 грн. 20 лютого 2014 року позивачка зареєструвала другий шлюб із [PERSON] та змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Зазначає, що між чоловіком позивачки та її малолітньою дочкою склались добрі стосунки, вона називає його батьком, вважає їх однією сім"єю та бажає носити прізвище " [PERSON] ", а тому, враховуючи інтереси дитини, просить змінити прізвище дитини на прізвище матері, " [PERSON] ". Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, мотивуючи бажання дитини носити прізвище матері, як необхідність дочки в ідентифікації себе із сім"єю, в якій проживає. Проти відзиву на позовну заяву заперечили, зазначивши, що відповідач свідомо не бажає брати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, що підтверджується наявністю заборгованості зі сплати аліментів, а також тим, що незважаючи на призначені комісією з питань захисту дітей Коломийської районної державної адміністрації дні побачень із дитиною, дочку не відвідує, її фізичним та духовним розвитком не цікавиться. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, підтримали відзив на позовну заяву та заперечення, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу з позивачкою, остання чинить перешкоди в спілкуванні та побаченнях з дитиною, намагається дискредитувати батька в очах дитини та суспільства. Надані позивачкою, як доказ небажання батька спілкуватись з дитиною, акти обстеження складені не у дні, що були визначні органом опіки для побачень, а тому не можуть бути доказом невиконання відповідачем батьківських обов"язків. Зазначили, що позивачка зверталась в суд із позовною заявою про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини, однак рішенням Коломийського міськрайонного суду в задоволенні позову відмовлено, у зв"язку із відсутністю доказів ухилення батька дитини від виконання своїх батьківських обов"язків. Аналогічні докази подані позивачкою до даної позовної заяви. Вказали, що припинення шлюбу між батьками не тягне зміни прізвища дитини, а спільне прізвище дитини та її батька підтверджує походження нащадка та засвідчує належність до одного роду. Враховуючи рівність прав та обов"язків батьків перед дитиною, просили в задоволенні позову відмовити. Представник Служби у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації, посилаючись на спостереження спеціалістів служби, в судовому засіданні пояснила, що зміна прізвища дитини дійсно в інтересах останньої, оскільки дозволить їй, за обставин, що склалися, самовизначитись відповідно з прив`язаностями до батьків, позбавитись певних психотравмуючих факторів, пов`язаних з різницею прізвищ її та матері. Врахувавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, дійшов наступних висновків. За приписами ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованою Україною 27 січня 1991 року, що є основним документом, який визначає правові стандарти у сфері захисту прав дітей, зазначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку у атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 148 СК України у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що при вирішенні спору суд має з`ясувати: виконання своїх обов`язків обома батьками, інші обставини які в сукупності вказують на відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Тобто інтерес дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору. Інтереси дитини у зміні прізвища можуть полягати у її бажанні, звичках, прив`язаності до членів її сім`ї (в тому числі вітчима) і т. д. Судом встановлено, що з 22 листопада 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилась дочка, [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 5). Сімейне життя між подружжям не склалось і за рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12 червня 2013 року шлюб було розірвано, малолітню дитину залишено проживати з матір"ю (т. 1 а.с. 7). Рішенням суду вуд 21 лютого 2013 року з відповідача вирішено стягувати аліменти в користь позивачки на утримання непвонолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 6). Дані три події вказують суду на коротку тривалість перебування сторін у шлюбі та швидке ухилення батька дитини від матеріальної підтримки малолітньої доньки. 20 лютого 2014 року позивачка вдруге одружилась із [PERSON] та змінила прізвище на " [PERSON] " (т. 1 а.с. 4). Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивачка зазначала, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, у тому числі від обов`язку матеріальної підтримки і забезпечення дитини, не намагається зустрічатися із дочкою та не цікавиться її життям та фізмчним і духовним розвитком. Так, згідно довідки-розрахунку № 2856 від 22 лютого 2017 року, виданої відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, станом на 01 лютого 2017 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 22983,36 грн. (т. 1 а.с. 8). Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Коломийської районної державної адміністрації від 02 березня 2017 року, за зверненням [PERSON] , визначено час та місце зустрічей останнього із малолітньої дочкою, [PERSON] (т. 1 а.с. 77). Однак, із актів обстеження, складених комісію в складі голови та депутатів Отинійської селищної ради Коломийського району в період з травня по грудень 2017 року та в січні 2018 року, встановлено, що відповідач, як батько малолітньої [PERSON] , до дитини не навідується, з нею не спілкується та не бере участі у її вихованні (т. 1 а.с. 43-69, 73-76). Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. За висновком психологічного дослідження характеру взаємостосунків і ролі батьків в житті доньки, [PERSON] , постійне проживання дитини з матір"ю свідчить про позитивну динаміку в її поведінці та психоемоціному стані, емоційно-вольова сфера дитини характеризується стабільністю, вираженістю та позитивною спрямованістю. У дитини чітко сформований образ родини, їй комфортно і безпечно перебувати в сім"ї, де її люблять та приймають такою, якою вона є. Виявлений міцний емоційний зв`язок з матір`ю та батьком (вітчимом, якого дитина називає своїм батьком), вони є для неї центром безпеки, спокою, стабільності та комфорту. Дитина знає своє прізвище, як [PERSON] , оскільки таке прізвище носить її мати та батько (вітчим). Разом з тим, дитина немає ідентифікації себе із біологічним батьком, оскільки відсутній досвід спілкування та спільного проведення часу. Тому, психолог прийшла до висновку, що зміна прізвища відповідає інтересам дитини і, можливо, буде корисною їй у школі, виходячи з психологічних особливостей молодшого шкільного віку. Допитана в судовому засіданні в якості свідка психолог [PERSON] підтвердила зроблені нею висновки та пояснила, що під час дослідження дитина показала себе щирою та довірливою, із її малюнків виконаних у її присутності та присутності суду зрозуміло, що поруч із мамою та батьком, яким у її свідомості є [PERSON] , почуває себе в безпеці. Видно, що дитина надає високого статусу батькам, зображуючи їх на малюнках із короною. Малюнки дитини кольорові, позитивні, що свідчить про стійкий психоемоціний стан дівчинки та відчуття спокою і комфорту в середовищі, яке її оточує. Із пояснень опитаної в судовому засіданні малолітньої [PERSON] вбачається, що дитина називає батьком чоловіка своєї матері, [PERSON] , свого батька не знає і не пам"ятає. В повній мірі ототожнює себе із вітчимом як членом сім"ї. Можливо і під впливом матері, чого суд в певній мірі допускає, однак у дитини уже склалася тверда думка, що вона як і мати також хоче носити прізвище " [PERSON] ". Даний факт уже незаперечний і суд не може залишити його поза увагою, тому що він повністю відповідає інтересам дитини на теперішній час і у противному випадку може психологічно травмувати дитину. На думку суду до такого стану призвело тривале спільне проживання однією сім"єю вищевказаних осіб близько п"яти з половиною років та відсутність періодичного спілкування з батьком, а звідси і позбавлення його впливу на психоемоційний розвиток дитини. Суд в певній мірі погоджується з доводами відповідача, що думка дитини щодо зміни прізвища сформована під тиском чи впливом позивачки та її нинішнього чоловіка, однак із вказаних вище підстав не може вважати їх вагомим аргументом при вирішенні існуючого спору. Аналізуючи наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що малолітня дитина сторін свідомо бажає змінити своє прізвище, тим самим визначити себе в новому родинному оточенні. Доводи відповідача про те, що позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, не є предметом детального дослідження даного судового засідання знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи наведене та беручи до уваги висновок психолога про доцільність зміни прізвища дитини, позицію малолітньої щодо своєї ідентифікації, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд дійшов до переконання про обгрунтованість позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу, однак їх розмір, суд вважає завищеним. На підставі викладеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 7, 145, 148 СК України,

Outcome: approved