Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "СпортСвітБуд", [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Мотивуючи свої вимоги тим, що він працював в зазначеному товаристві на посаді начальника конструкторського відділу, й наказом від 30 березня 2012 року був звільнений на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України (за прогули), але відповідач всупереч ст. 116 КЗпП України не здійснив виплату належних йому всіх коштів при звільненні - 1 719 грн. 49 коп., які складаються із заборгованості по заробітній платі - 110 грн., відпусних - 654 грн. 17 коп., компенсації за невикористану відпустку - 344 грн. 30 коп., що становить 2 098 грн. 49 коп., за вирахуванням 378 грн. 98 коп. - податкових та соціальних утримань. Вважає, що оскільки з вини відповідача йому не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, він вправі згідно ст. 117 КЗпП України вимагати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, що становить 36 109 грн. 29 коп. (21 місяць х 1 719 грн. 49 коп.= 36 109 грн. 29 коп.), що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив їх задовольнити: стягнути з ТОВ "СпортСвітБуд" на його користь 36 109 грн. 29 коп.- середнього заробітку за час затримки розрахунку. В судовому засіданні представник відповідача Приходько І.А., діюча на підставі довіреності від 05 березня 2012 року (а.с.19), позовні вимоги не визнала у цілому, просила відмовити у їх задоволенні за недоведеністю вимог та безпідставністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу за його відсутності на підставі доказів, наявних в матеріалах справи та за погодженням із сторонами. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював в ТОВ "СпортСвітБуд" на посаді начальника конструкторського відділу, й наказом від 30 березня 2012 року був звільнений на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України (за прогули) (а.с.4), але відповідач всупереч ст. 116 КЗпП України не здійснив виплату належних йому всіх коштів при звільненні в сумі 1 719 грн. 49 коп., які складаються із заборгованості по заробітній платі за березень 2012 року - 110 грн., відпусних - 654 грн. 17 коп., компенсації за невикористану відпустку - 344 грн. 30 коп., що становить 2 098 грн. 49 коп., за вирахуванням 378 грн. 98 коп. - податкових та соціальних утримань (2 098 грн. 49 коп. - 378 грн. 98 коп. = 1 719 грн. 49 коп.) (а.с.17). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 серпня 2013 року, яке набуло чинності, позовні вимоги [PERSON] до ТОВ "СпортСвітБуд" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні, поновлення на роботі, задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "СпортСвітБуд" на користь [PERSON] 1 719 грн. 49 коп. - нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні, в решті вимог відмовлено (а.с.14-16, 3, 5). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вказана сума, що не спростовується позивачем, ТОВ "СпортСвітБуд" була перерахована [PERSON] поштовим переказом № 56 від 05 червня 2013 року, повідомлення про яке надійшло до поштового відділення за місцем проживання позивача, й від отримання якого 19 серпня 2013 року позивач відмовився (а.с.6). Суд оцінює таку позицію позивача необґрунтованою й безпідставною, й вважає, що саме з вказаної дати - 19 серпня 2013 року - день фактичного розрахунку, він вважається таким, що отримав виплату належних йому всіх коштів при звільненні. У зв»язку з чим вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 19 серпня 2013 року, тобто після отримання ним виплати по заробітній платі, по 11 січня 2014 року є безпідставними й задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника, згідно до ст. 116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівникові перед виплатою зазначених сум. Таким чином, відповідач зобов»язаний був в день звільнення позивача, але не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, а саме з 31 березня 2012 року, що є вихідним днем (субота), або наступний робочий - 02 квітня 2012 року (понеділок) провести з ним розрахунок та виплатити всі суми, що належать йому, які на сьогодні відповідачем виплачені 19 серпня 2013 року (а.с.6), що не спростовується сторонами. З вини відповідача [PERSON] не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України за період з 02 квітня 2012 року по 18 серпня 2013 року, що складає 364 робочі дні. Відповідно до ч.1, 2 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по дань постановлення рішення. Згідно п.21 вказаної Постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Порушення термінів виплати позивачу заробітної плати за період з 02 квітня 2012 року по 18 серпня 2013 року складає 26 459 грн. 16 коп. - середнього заробітку за час затримки розрахунку (364 робочих днів за вказаний період часу х 72 грн. 69 коп. (середньоденної заробітної плати) = 26 459 грн. 16 коп.). Середньоденна заробітна плата за останні два календарні місяці роботи розраховується наступним чином: 110 грн. (заробітна плата за лютий 2012 року) + 2 098 грн. 47 коп. (заробітна плата за березень 2012 року) = 3 198 грн. 47 коп./2 місяці = 1 599 грн. 23 коп. - середньомісячна заробітна плата позивача, 1 599 грн. 23 коп./22 робочі дні = 72 грн. 69 коп. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку стягнення є часткового обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги уцілому, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини третьої статті 88 ЦПК України. Так, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на викладене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір згідно частки задоволених витмог в розмірі 264 грн. 59 коп. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 47, 116, 117КЗпП України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,

Outcome: partial