Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона на праві власності володіє квартирою [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності від 09 жовтня 2001 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 02 жовтня 2001 року № 1070-С/КІ. З 08 лютого 2002 року року в даній квартирі зареєстрований відповідач, шлюб з яким вона розірвала 05 серпня 2008 року. З часу розлучення відповідач, забравши всі свої носильні речі та залишивши житло, перереїхав до іншого місця, куди саме - їй не відомо, його речей в квартирі немає; спірною квартирою він не цікавиться, житлово-комунальні послуги не сплачує, з часу переїзду жодного разу не з"являвся за місцем своєї реєстрації, при цьому не вжив заходів для зняття з реєстраційного обліку, внаслідок чого вона вимушена сплачувати за нього, як зареєстровану особу, житлово-комунальні послуги, що впливає на її бюджет. Відтак, вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням. В даній квартирі постійно проживає тільки вона з малолітнім сином та чоловіком, які самостійно несуть обов"язок по сплаті житлово-комунальних послуг, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у цілому з тих же підстав, просила їх задовольнити: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Третя особа без самостійних вимог - Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не з"явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення; звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності третьої особи, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач на праві власності володіє квартирою [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності від 09 жовтня 2001 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 02 жовтня 2001 року № 1070-С/КІ (а.с.4). З 08 лютого 2002 року року в даній квартирі зареєстрований відповідач, шлюб з яким позивачка розірвала 05 серпня 2008 року (а.с.7, 10). Згідно довідки форми № 3 у вказаній квартирі зареєстровані: позивач, її син - [PERSON] та відповідач, як колишній чоловік власника квартири (а.с.10). Відповідач в серпні 2008 році, забравши всі свої носильні речі, перереїхав до іншого місця, куди саме - позивачу не відомо, його речей в квартирі немає; спірною квартирою він не цікавиться, житлово-комунальні послуги не сплачує, з часу переїзду жодного разу не з"являвся за місцем своєї реєстрації, при цьому не вжив заходів для зняття з реєстраційного обліку, внаслідок чого позивачка вимушена сплачувати за нього, як зареєстровану особу, комунальні послуги, що впливає на її бюджет Факт непроживання відповідача у спірній квартирі підтверджується актами ОСББ «Калина», складеними комісією від 12 грудня 2013 року (а.с.8), від 03 липня 2014 року (а.с.9), в яких засвідчено ті факти, що відповідач не проживає у [ADDRESS], відсутність його особистих речей; спального місця та інших ознак, які вказують на фактичне його місце проживання за вказаною адресою, не встановлено. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, [PERSON] понад встановлений законом термін без поважних причин не проживає в спірній квартирі, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не звертався, обов"язки по сплаті комунальних послуг не несе, відтак, останній, як колишній член сім»ї власника квартири, втратив право користуватися цим житлом. Поважні причини відсутності відповідача в спірній квартирі понад встановлені строки судом не встановлено. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивача про те, що відповідач з власної ініціативи залишив місце проживання в спірній квартирі; вона та члени її родини не чинили та не чинять перешкоди відповідачу у користуванні (проживанні) спірною квартирою: замки у вхідних дверях не замінювали, не застосовували будь-яких фізичних перешкод. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема, на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням та ін.). Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, відповідно, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. На підставі вищевикладеного, ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved