Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

[PERSON] на підставі довіреності звернулася до суду від імені [PERSON] з вищевказаним позовом, в якому просить визнати факти укладення іпотечного договору № 1802/0508/71-010-Z-1 від 23 травня 2008 року з порушенням прав споживача та із застосуванням нечесної підприємницької практики та визнати даний договір недійсним з моменту його укладення, мотивуючи тим, що 23 травня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" та [PERSON] з метою забезпечення належного виконання останньою кредитного договору № 1802/0508/71-010 та додаткових угод до нього був укладений іпотечний договір № 1802/0508/71-010-Z-1. На час звернення до суду з цим позовом склалася ситуація, коли росте курс валюти, а розмір заробітної плати залишився незмінним, тому сума, необхідна для погашення кредиту, щоразу зростає. У зв"язку з цим [PERSON] детальніше звернула увагу на укладений нею іпотечний договір і з"ясувала, що іпотечного майна не вистачить для покриття кредиту з нарахованими відсотками, про що їй не було відомо на час укладення договору. Вона неодноразово зверталася до відповідача з приводу реструктуризації заборгованості за кредитним договором, але те, що пропонує банк, ставить її в ще гірше матеріальне становище. Згідно кредитного договору, укладеного між сторонами 23 травня 2008 року, [PERSON] наданий кредит в розмірі 20700 доларів США строком на 25 років зі сплатою 11,9% річних, тому сума кредиту з урахуванням процентів становить 82282,50 доларів США. При цьому вартість предмету іпотеки складає 116500 грн., що станом на 20 серпня 2014 року еквівалентно 8812,40 доларів США. Навіть на час укладення іпотечного договору вартість майна, переданого в іпотеку, не покривала суми кредитних зобов"язань, оскільки станом на 23 травня 2008 року вона була еквівалентна 24020,62 доларів США. Крім того, згідно умов п.5 іпотечного договору сторони погодили оцінку предмета іпотеки і ту обставину, що його вартість підлягатиме перегляду у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки та його продажу. А відповідно до п.12.3.1-12.3.2 цього договору кандидатура суб"єкта оціночної діяльності визначатиметься іпотекодержателем. Такі обставини щодо невідповідності між зобов"язаннями за кредитним договором та вартістю предмета іпотеки суперечать п. 3.6 Вимог до іпотечних кредитів, що затверджені рішенням наглядової ради Державної іпотечної установи від 16 вересня 2005 року №6, п.7 ч.5 Інструкції Національного банку України від 5 жовтня 1993 року № 23045/11. Якби [PERSON] розуміла, що за рахунок іпотечного майна вона не зможе погасити кредит, то не укладала б спірний договір. До того ж при укладенні договору відповідач навмисно ввів [PERSON] в оману, не надав їй доступної та достовірної інформації про сукупну вартість кредиту, співвідношення з вартістю іпотечного майна, не попередив про ризик. При цьому банк порушив вимоги Закону України "Про захист прав споживачів" щодо зобов"язання надати таку інформацію. Тому спірний іпотечний договір є таким, що укладений з порушенням прав споживача, передбачених п.4 ст.4, п.п.б) і д) ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів". Крім того, даний договір укладений із застосування нечесної підприємницької практики. Відповідачем були порушені вимоги п.п.1,6 ч.2 ст. 19 вищевказаного Закону, ненадання банком [PERSON] належної інформації вплинуло на її рішення, ввело останню в оману. Тому правочин, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсним з моменту його укладення. В судовому засіданні [PERSON], представник [PERSON] на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити. Представник відповідача: ВАТ "Сведбанк" повторно не з"явився в судове засідання, про розгляд справи повідомлені у встановленому порядку (а.с.33,34,39-41), про причини неявки не сповістили, заяви про відкладення розгляду справи не надали. Представник відповідача: ПАТ "Альфа-Банк" також у судове засідання не з"явився, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позов не визнають в повному обсязі, оскільки всі обгрунтування позивачки спростовуються наявністю курсового ризику, який виникає при укладенні кредитних договорів в іноземній валюті. Неможливо порівнювати вартість квартири станом на дату укладення іпотечного договору і станом на дату пред"явлення позовної заяви, не застосовуючи коефіцієнтів подорожчання нерухомого майна. Закон України "Про іпотеку" не містить норми, яка передбачає визнання договору іпотеки недійсним, якщо змінилась вартість предмета іпотеки. Також просять суд застосувати строки позовної давності, бо іпотечний договір був укладений в 2008 році, а згідно ЦК України загальний строк позовної давності встановлений у три роки (а.с.42). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали даної справи та справи № 577/5837/14-ц, вважає, що позов не підлягає задоволенню. 20 травня 2008 року [PERSON] підписала на ім"я ВАТ "Сведбанк" заяву, в якій підтвердила, що перед укладанням кредитного договору банк надав їй у письмовій формі вичерпну інформацію про умови кредитування та про орієнтовану сукупну вартість кредиту. Їй були роз"яснені існуючі особливості кредитування, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування (а.с.14 справи № 577/5837/14-ц ). Також [PERSON] підписала заяву/анкету на отримання кредиту в сумі 20700 доларів США зі сплатою 11,9% річних строком на 25 років (а.с.13 справи № 577/5837/14-ц). 23 травня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" та [PERSON] (позичальник) був укладений кредитний договір № 1802/0508/71-010, відповідно до якого банк зобов"язався надати останній кредит у розмірі 20700 доларів США на строк з 23 травня 2008 року по 22 травня 2033 року, а [PERSON] зобов"язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних та виконати свої зобов"язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором, забезпечити своєчасне повернення кредиту, сплату процентів, комісій у порядку та строки, встановлені цим договором, а також сплату неустойок та відшкодування банку збитків у випадках неналежного виконання позичальником своїх зобов"язань, передбачених договором (п.1.1,1.3,5.1.1). Забезпеченням виконання зобов"язань позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, оплаті комісій, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв"язку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов"язаних з одержанням виконання, виступає іпотека об"єкта нерухомості, що придбавається позичальником за договором купівлі-продажу. Умови передачі об"єкта нерухомості в іпотеку та звернення стягнення на предмет іпотеки регулюються чинним законодавством України і іпотечним договором, що укладається між банком і позичальником (п.2.1). Позичальник зобов"язався здійснювати погашення заборгованості за кредитом шляхом щомісячного внесення коштів (п.3.1) (а.с.5-8 справи № 577/5837/14-ц ). Позивачка підписала даний договір. Також [PERSON] був підписаний графік погашення кредиту, який є додатком №1 до кредитного договору № 1802/05084/71-010 від 23 травня 2008 року і в якому вказані щомісячні платежі (а.с.10-12 справи № 577/5837/14-ц ). 23 травня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) ще був укладений іпотечний договір № 1802/0508/71-010-Z-1, який був посвідчений приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу [PERSON] Даним договором забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з кредитного договору № 1802/0508/71-010 від 23 травня 2008 року, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в т.ч. щодо суми зобов"язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов, у т.ч. щодо: повернення іпотекодавцем іпотекодержателю кредиту в сумі 20700 доларів США в строк до 22 травня 2033 року, сплати процентів за користування кредитом у порядку та строки, визначені кредитним договором, виконання інших зобов"язань, передбачених кредитним договором в повному обсязі. Усі разом або будь-яке з зобов"язань іпотекодавця, які визначені в цьому пункті договору та/або випливають (та/або випливатимуть у майбутньому) з кредитного договору, а також додаткових угод до нього, якщо такі будуть укладені між іпотекодержателем та іпотекодавцем та будуть невід"ємною частиною кредитного договору, у т.ч. щодо строку та сум виконання зобов"язань, інших умов, надалі іменуються "Основне зобов"язання"(п.1). На забезпечення виконання основного зобов"язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартиру №209, яка знаходиться в м. Конотопі, вул. Лісового,5 (предмет іпотеки) (п.2). За згодою сторін предмет іпотеки оцінюється в сумі 116500 грн. (п.5) (а.с.10-13). Вищевказаний договір також був підписаний позивачкою, що свідчить про те, що вона погодилась з його умовами. При цьому на час укладення оспорюваного договору діяла ч.3 ст. 258 ЦК України у старій редакції, яка передбачала позовну давність у пять років до вимог про визнання недійсними правочину, вчиненого під впливом насильства або обману, на що вказує позивачка. Тобто, строк позовної давності по оспоренню укладеного договору позивачкою та іншими мав би закінчитися відповідно 20 травня 2013 року. Але згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення правосуддя» від 20 грудня 2011 року, який набрав чинності з 15 січня 2012 року, частина третя ст. 258 ЦК України виключена. Цим же Законом передбачено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману; якщо строк їх пред'явлення, встановлений положеннями Цивільного кодексу України, що діяли до набрання чинності цим Законом, не сплив на момент набрання чинності цим Законом. Тобто, з 15 січня 2012 року почав відлік трирічний строк звернення до суду з позовом про визнання недійсними правочину, вчиненого під впливом насильства або обману. А тому, безпідставно вважати, що звертаючись в грудні 2014 року до суду з даним позовом, позивачка пропустила строк позовної давності, на що вказує ПАТ "Альфа-Банк". З виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, укладеного між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк", видно, що продавець погодився продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погодився купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну суму. "Права вимоги" означають всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) продавця у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, окрім права продавця на договірне списання коштів з рахунків позичальників, відкритих у продавця, а також всі права вимоги продавця до осіб, які надали забезпечення, за договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю, щодо виконання позичальниками та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов"язків за кредитними договорами та договорами забезпечення (а.с.30 справи № 577/5837/14-ц). 15 червня 2012 року, в свою чергу, між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Альфа-Банк" був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами (а.с.23-29 справи № 577/5837/14-ц). У витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року вказана [PERSON] (кредитний договір № 1802/0508/71-010 та іпотечний договір № 1802/0508/71-010 від 23 травня 2008 року) (а.с.31 справи № 577/5837/14-ц). Як передбачено п.9.3 спірного іпотечного договору, іпотекодавець зобов"язаний був застрахувати за свій рахунок предмет іпотеки від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування на користь іпотекодержателя згідно з умовами основного зобов"язання. При цьому плата за послуги страхової компанії не включається до вартості предмету іпотеки (а.с.11). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Закон України «Про іпотеку» в ст. 1 визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором (ч.6 ст.5 Закону України «Про іпотеку»). Частина 1 статті 8 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотекодавець зобов'язаний застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування, якщо іпотечним договором цей обов'язок не покладено на іпотекодержателя. Абзац п'ятий пункту 7 Інструкції Національного Банку України № 23015/11 від 08.10.1993 «Про Методичні рекомендації по застосуванню банками Закону України "Про заставу"» роз'яснює, що страхова оцінка визначається у відповідності з діючим порядком страхування. Сума страхової оцінки повинна бути не менше суми кредиту під заставу з урахуванням процентів. В судовому засіданні представником позивача не було надано доказів, що квартира, яка є предметом іпотеки, застрахована, а зазначена позивачем Інструкція стосується саме страхування іпотечного майна, а не його оцінки та визначення вартості в Іпотечному договорі. Також суд не може взяти до уваги посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2011 року № 358 «Про затвердження Порядку і правил обов'язкового страхування предмета іпотеки від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування», так як вона прийнята пізніше, ніж оспорюваний договір, а тому її положення не могли враховуватись під час укладення іпотечного договору. Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію. В ч.1 ст.6 Закону передбачено, що продавець (виробник, виконавець) зобов"язаний надати інформацію про цю продукцію. Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції на час укладення договору перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Частиною 1 ст.15 Закону визначено, що споживач має право на одержання необхідної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). При цьому представник позивача не надала суду доказів на підтвердження того, що останній не було відомо про сукупну вартість кредиту, про оцінку вартості предмету іпотеки, позивачка кредитний та іпотечний договори підписала, знала про їх умови, про необхідність сплати щомісячного платежу в доларів США в строк до 22 травня 2033 року. В самому кредитному договорі № 1802/0508/71-010 від 23 травня 2008 року, який був підписаний позивачкою на кожному аркуші, зазначено, що, укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору позичальник свідчить, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами, на яких ВАТ "Сведбанк" здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не пов"язані з підприємницькою діяльністю. Позичальник свідчить, що під час укладання та виконання цього договору не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин. Позичальник гарантує, що на момент укладання цього договору він не є жодним чином обмеженим законом, іншим нормативним актом, судовим рішенням або іншим, передбаченим чинним законодавством, способом в своєму праві укладати цей договір та виконувати усі умови, визначені в ньому (п.10.1). Сторони підтверджують, що текст договору відображає дійсні наміри сторін (п.10.2). Сторони договору погодили, що з укладанням цього договору вони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору (п.10.10). Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладанням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні кредитного договору у була надана вся інформація, передбачена "Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", затвердженими постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, в повному обсязі (п.10.13)(а.с.5-8 справи № 577/5837/14-ц ). Про ознайомлення з умовами кредитування і сукупною вартістю кредиту [PERSON] вказала і в своїй заяві на адресу ВАТ "Сведбанк" від 20 травня 2008 року (а.с.14 справи № 577/5837/14-ц ), тобто до укладення кредитного та іпотечного договорів. При цьому позивачка вказує, що при підписанні оспорюваного договору вона була введена в оману. Частиною 1 статті 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України). Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Представником позивача [PERSON] в судовому засіданні не доведено наявність умислу в діях відповідача та обман позивача. В п. 14 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що нечесна підприємницька практика забороняється. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»). В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] також не довела, що з боку відповідача під час підписання іпотечного договору велась нечесна підприємницька практика. Отже, суд під час розгляду справи не встановив підстав, які б могли свідчити про порушення відповідачем вимог діючого законодавства на момент підписання іпотечного договору. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що при укладенні оспорюваного договору відповідачем були порушені норми чинного законодавства, позивачкою не надано доказів щодо ненадання банком належної інформації, введення її в оману при укладанні іпотечного договору, не наведено підстав визнання діяльності відповідача нечесною підприємницькою діяльністю та не доведено наявність умислу в його діях. а тому, оскільки позовні вимоги в цій частині не грунтуються на законі, вони не можуть бути задоволені. Сторони, які уклали спірний іпотечний договір, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Даний правочин вчинено у формі, встановленій законом, і він спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. До речі, якби [PERSON] належним чином виконувала умови кредитного договору, не виникла б заборгованість з погашення кредиту (а.с.20 справи № 577/5837/14-ц) і відповідно даний спір. Враховуючи вищевикладене, слід відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed