Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

19.06.2014 року позивач звернувся з позовом до суду, який в подальшому уточнив та згідно редакції від 16.09.2014 року просив ухвалити рішення, яким в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 80 016, 12 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 808 898, 96 грн. за Договором про надання споживчого кредиту № 11164599001 від 20.02.2009, укладеним між АКІБ "УКРСИББАНК" та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру за адресою: [ADDRESS]; загальна площа: 51,4 кв.м; житлова площа: 29,2 кв.м. (на підставі Іпотечного договору № б/н від 05.06.2007) шляхом передачі Іпотекодержателю Публічному акціонерному товариству "Дельта банк" (ЄДРПОУ: 34047020, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м.Київ, Київська обл., 01001) права власності на вказане майно; визнати за Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" (ЄДРПОУ: 34047020, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м. Київ, Київська обл., 01001) право власності на вказане майно. Визнати за публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (ЄДРПОУ: 34047020, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м. Київ, Київська обл., 01001) право власності на предмет іпотеки, а саме: на квартиру: місце знаходження застави: [ADDRESS]; загальна площа: 51,4 кв.м; житлова площа: 29,2 кв.м. Припинити право власності Іпотекодавця [PERSON] на квартиру: Місце знаходження застави: [ADDRESS]; загальна площа: 51,4 кв.м; житлова площа: 29,2 кв.м., в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою. Витребувати від [PERSON] та передати ПАТ "Дельта банк" (ЄДРПОУ: 34047020, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м. Київ, Київська обл., 01001) технічний паспорт, правовстановлюючі документи (або їх дублікати) на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Стягнути на користь ПАТ «Дельта Банк» (ЄДРПОУ: 34047020, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м. Київ, Київська обл., 01001) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 гривень з відповідача [PERSON]. Свої вимоги мотивував тим, що 05.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 111645390000, згідно умов якого відповідач отримав 50000 дол. США, які зобов'язався повернути у повному обсязі в строк до 05.05.2028 року або достроково зі сплатою 12,50 % річних за користування кредитом.. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком і [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 51, 4 кв.м., житловою площею: 29, 2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач стверджує, що на теперішній час відповідач свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту належним чином не виконує, в результаті чого має заборгованість за кредитом, що і стало підставою, для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просив ухвалити рішення з урахуванням розрахунку заборгованості від 08.12.2014 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Державної реєстраційної служби України у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, надав до суду пояснення, в яких просить вирішити справу у відповідності до норм матеріального і процесуального права без участі представника Укрдержреєстру. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представника позивача, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані Цивільним Кодексом України, зобов'язаннями щодо кредитного договору. В судовому засіданні встановлено, що 05.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11164599000, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у сумі 45 000 дол. США, який зобов'язалася повернути у повному обсязі в строк до 05 травня 2017 року або достроково зі сплатою 13,50 % річних за користування кредитом. 20.02.2009 року було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту, згідно якої номер договору змінено на № 11164599001, та відповідачу було продовжено кінцевий термін повернення кредиту до 05.06.2037 року. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 05.06.2007 року було укладено договір іпотеки № б/н. Згідно з договором іпотеки [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 51, 4 кв.м., житловою площею 29, 2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, пр.-т Маршала Жукова [ADDRESS], що належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 05.06.2007 року за р. № 2422. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УкрСиббанк». 08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», останнім передано Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу. Отже на підставі ст. 514 ЦК України та вказаного Договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у повному обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Частиною 1 ст. 638 ЦК визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконала, що має своє відображення у розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого Відповідач станом на 08.12.2014 року має заборгованість - 85 827, 36 дол. США, яка складається з наступного: 48 514, 50 дол. США - заборгованість за кредитом; 37 312, 86 дол. США - заборгованість за відсотками; Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Зазначене також передбачено Договором поруки. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Також у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотеко держателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідачу [PERSON] як позичальнику та іпотекодавцю було направлено повідомлення вих № 8956348_29.10.2013 від 29.10.2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання порушеного зобов'язання у тридцяти денний строк та вимога про добровільне звільнення приміщення, передачу ключів та документації. Стаття 39 ЗУ «Про іпотеку» закріплює, що уразі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Статтею 37 вказаного закону передбачено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Крім того відповідно до пункту 8 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України право власності на майно припиняється у разі звернення стягнення на нього за зобов'язаннями власника. Суд звертає увагу на те, що позивачем ПАТ «Дельта Банк» було вжито усіх можливих та доступних заходів щодо відповідача для досудового врегулювання проблеми, однак це не призвело до повного погашення боргу. У відповідності до п. 2 ст. 118 Цивільного процесуального кодексу України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, які пов'язані між собою. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку про те, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. При вирішенні справи по суті суд звертає увагу на Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який набрав чинності 07.06.2014 року, яким встановлено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яка вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що : таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд враховує той факт, що квартира [ADDRESS], на яку звертається стягнення, не є єдиним житлом відповідачки [PERSON], що підтверджується інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, з яких вбачається, що [PERSON] крім спірної квартири також належить квартира [ADDRESS], де вона зареєстрована та проживає. Також у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача [PERSON] як з кредитора на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 3654 гривень. Враховуючи викладене вище, та

Outcome: approved