Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна, вказавши, що [PERSON] з відповідачем з 18.08.2012 року по 19.07.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Дітей від шлюбу не мають. Під час шлюбу, у серпні - вересні 2012 року вони з відповідачем за спільні кошти придбали наступне майно: - гарнітур кухонний вартістю 8700,00 грн.; - м'який куток вартістю 5600,00 грн.; - мобільний телефон LG вартістю 3500,00 грн.; - варочну панель з духовою шафою вартістю 5000,00 грн., а всього на суму 22800,00 грн. Вказане майно було придбано та перевезено у квартиру відповідача, за адресою: [ADDRESS], де воно перебуває і на даний час. Відповідач у добровільному порядку не бажає поділити вказане спірне майно, чим порушує майнові права [PERSON] Вважає, що [PERSON] має право з спільно нажитого з відповідачем майна отримати у особисту власність гарнітур кухонний вартістю 8700,00 грн., та варочну панель (без духової шафи), вартість якої становить половину вартості комплекту, тобто 2500,00 грн., всього на суму 11200,00 грн., що є меншим на 200,00 грн., за суму вартості половини усього спільного нажитого майна. Просить розділити між [PERSON] та [PERSON] їх спільне сумісне майно подружжя: гарнітур кухонний вартістю 8700,00 грн., м'який куток вартістю 5600,00 грн., мобільний телефон LG вартістю 3500,00 грн., варочну панель та духову шафу вартістю 5000,00 грн. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину спільного сумісного майна подружжя - гарнітур кухонний вартістю 8700,00 грн., варочну панель вартістю 2500,00 грн. Стягнути з [PERSON] судові витрати у розмірі 1229,40 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Дали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивач в судовому засіданні уточнила, що документів та чеків на придбання спірного майна у неї не має. Всі документи залишилися у відповідача. Мобільний телефон придбали особисто для відповідача. Суми вартості спірного майна вона зазначила приблизно , так як точної суми ( гривні, копійки ) вона не пам"ятає, назв теж не зазначила. Відповідач у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків , дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов залишити без задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, зокрема, у разі його невизнання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18.08.2012 р. у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, під актовим записом № 559 (л.с. 4 - свідоцтво про шлюб). 19.07.2013 року шлюб між сторонами розірвано (л.с. 5 - свідоцтво про розірвання шлюбу). Сумісних дітей від зареєстрованого шлюбу сторони не мають. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 статті 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. вказано про те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясувати джерело і час його придбання. А в пункті 24 цієї ж Постанови зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи… Вирішуючи питання щодо з»ясування загального обсягу спільного майна сторін станом на час припинення ведення ними спільного господарства, а саме: на 19 07 2013 р., суд керувався правилами ст.ст. 58, 59 ЦПК України щодо належності і допустимості доказів, з яких випливає висновок про те, що юридичне існування конкретно визначеного майна на певну дату повинно бути доведено належними та допустимими доказами і лише після цього це майно може бути включено в загальну сукупність спільного майна подружжя, що підлягає судовому поділу. Позивач зазначає, що під час шлюбу, у серпні - вересні 2012 року вони з відповідачем за спільні кошти придбали гарнітур кухонний вартістю 8700,00 грн.; м'який куток вартістю 5600,00 грн.,мобільний телефон LG вартістю 3500,00 грн.; варочну панель з духовою шафою вартістю 5000,00 грн. По-перше, для поділу майна судом повинно бути встановлено і доведено його існування, але в справі, крім вказівки про придбання майна, відсутні належні і допустимі докази його існування в натурі , його вартості станом на час припинення шлюбу між сторонами і на час розгляду справи в суді. Письмові докази, як то: гарантійне свідоцтво, цінники на подібний товар на грудень 2013 року, прай - лист опису м"яких меблів та телефону, які надані позивачем , не доводять їх існування , придбання в період шлюбу сторонами , та вартість на час припинення ведення сторонами спільного господарства і її фактичне існування на час розгляду справи в суді. Допитані в судовому засіданні свідки : [PERSON] пояснила, що зі слів матері позивача [PERSON] знає, що за кошти, що подарували сторонам на весілля ті придбали диван, кухню. Бачила, що сторонам по справі на весілля дарували кошти. Іншого нічого добавити не може. [PERSON] пояснила, що є матір"ю позивачки [PERSON] На кошти , що подарували сторонам по справі, ті придбали варочну панель, духовку, м"який куток, кухонний гарнітур та телефон для відповідача. Всі ці речі знаходяться у відповідача. Назв та точної вартості майна вона не пам"ятає. [PERSON] пояснила, що є подругою позивачки, навчалися з нею та з відповідачем по справі [PERSON] разом. Знає, що на весілля сторін їм подарували кошти і ті купили м»який куток, гарнітур кухонний, вбудовану техніку на кухню і чула , що збиралися купувати мобільний телефон для [PERSON] Знає лише приблизну вартість речей, не знає назв, при їх придбанні присутньою не була. Всі речі знаходилися у квартирі відповідача, де вони на даний час перебувають вона не знає. Згідно частини 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім цього, рішення суду і відповідно позовні вимоги саме в межах яких суд розглядає справу, повинні бути чіткими і зрозумілими, але об"єкти спірного майна в позовних вимогах не є чітко ідентифіковані, зокрема, не зазначено марку, модель, назву, індивідуальний номер , не вказані індивідуальні ознаки меблів для можливості їх ідентифікувати, оскільки в квартирі можуть бути інші подібні речі, придбанні відповідачем окремо від позивача. Майно, не конкретизовано, що позивач включає в такі поняття як «гарнітур кухонний», " м"який куток " і, навіть, при задоволенні позовних вимог у такому формулюванні (в таких межах), судове рішенні не могло б бути виконаним, оскільки не зрозуміло, яке саме конкретно визначене майно було предметом судового розгляду.

Outcome: dismissed