Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до ДП «Пассервіс» ВАТ «Чернігівавтосервіс», [PERSON] , [PERSON] , ПАТ «ПРОСТО-страхування», в якому, з урахуванням заяви про зменшення та уточнення позовних вимог (том 2 а.с. 4-6), просять: стягнути з ПАТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] 32600 грн моральної шкоди, спричиненої смертю сина [PERSON] та 44119 грн матеріального збитку, завданого їй пошкодженням автомобіля, внаслідок ДТП; стягнути з ПАТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] 50000 грн моральної шкоди, спричиненої смертю сина [PERSON] ; стягнути з ДП «Пассервіс» ВАТ «Чернігівавтосервіс», [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] 350000 грн моральної шкоди, спричиненої смертю [PERSON] та 31926 грн матеріального збитку, завданого їй пошкодженням автомобіля, внаслідок ДТП; стягнути з ДП «Пассервіс» ВАТ «Чернігівавтосервіс», [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] 350000 грн моральної шкоди, спричиненої смертю [PERSON] та 5098 грн матеріального збитку, пов`язаного зі здійсненням оплати поховання [PERSON] та ритуальних послуг. Свої вимоги мотивують тим, що 19.11.2016 о 19 год 05 хв, [PERSON] , виконуючи регулярні міські перевезення пасажирів на автобусному маршруті № 7, керуючи автобусом D марки БАЗ 2215, р.н. [NUMBER] , рухався в м. Чернігові по пр.-ту Миру зі сторони автомобільного мосту в сторону вул.. Лісковицька. Рухаючись у вказаному напрямку та виконуючи маневр повороту ліворуч на вул.. Лісковицька, проявив неуважність, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним та виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з автомобілем Mazda 323, р.н. [NUMBER] , під керуванням сина позивачів [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. В результаті зіткнення, водій автомобіля Mazda 323, р.н. [NUMBER] , [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких він [INFO] помер. Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.10.2019 [PERSON] , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Зазначають, що у зв"язку з вказаною ДТП, позивачам була спричинена матеріальна та моральна шкода. Ухвалою судді від 06.12.2019 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 02.01.2020 відповідач ДП «Пассервіс» ВАТ «Чернігівавтосервіс» надійслав на адресу суду відзив на позов, згідно якого просять відмовити у задоволенні позову. Автобусом БАЗ, який спричинив ДТП, на підставі права власності володіє [PERSON] ДП «Пассервіс» на час ДТП не володіло і не могло вплинути на дію чи бездіяльність джерела підвищеної небезпеки ані через наявне право, ані через персонал. [PERSON] на час ДТП не перебував у трудових чи інших відносинах з ДП «Пассервіс», відсутні будь-які належні та допустимі докази існування трудових чи цивільно-правових відносин між ДП «Пассервіс» ВАТ «Чернігівавтосервіс» та [PERSON] (том 1 а.с. 97-100) Ухвалою суду від 10.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 17.12.2020 відповідач АТ «ПРОСТО-страхування» надіслав на адресу суду заперечення на заяву про зменшення та уточнення позовних вимог, згідно якого визнають позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди за пошкодження автомобіля в сумі 44119,00 грн. В частині заявлених позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди не визнають, у зв`язку з їх оплатою у встановленому законодавством порядку та ліміту (том 2 а.с. 14-15) Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник позивачів уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові, заяві про зменшення та уточнення позовних вимог. Крім того у промові в судових дебатах вказував, що позивачі вважають розумним та справедливим відшкодування завданої їм майнової та моральної шкоди тим з відповідачів, кого суд визнає власником (володільцем) джерела підвищеної небезпеки, зауважив про відсутність солідарної відповідальності відповідачів. Представник відповідача ДП «Пассервіс» ВАТ «Чернігівавтосервіс» у судовому засіданні вважав позовні вимоги безпідставними, а підприємство є неналежним відповідачем (том 2 а.с. 69-70). Крім того, показав, що власником автобуса - джерела підвищеної небезпеки є [PERSON] , який розпоряджався ним, давав у користування [PERSON] . Останній не перебував у будь-яких відносинах з ДП «Пассервіс». Транспортний засіб проходив техогляд в організації, яка до Пассервіс не має жодного відношення. ДП «Пассервіс» розірвало договір оренди з [PERSON] . Такі подорожні листи, які надані [PERSON] , ДП «Пассервіс» не використовувались. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Подалюка В.О. у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, заявлених до [PERSON] з тих підстав, що жодних доказів, які б свідчили про наявність будь-яких трудових відносин між [PERSON] та [PERSON] стороною позивача надано не було. [PERSON] орендував у [PERSON] автобус БАЗ, інших відносин між ними не було. Тому, вважає, що в даному випадку, [PERSON] є неналежним відповідачем, а тягар відшкодування шкоди в повній мірі повинен бути покладений на [PERSON] . Також долучив письмову промову у судових дебатах. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку у відповідності до ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, тому у відповідності з вимогами ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу у відсутності вказаного відповідача. Представник відповідача АТ «ПРОСТО-страхування» у судове засідання не з`явився, просить справу розглядати у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані у справі докази, матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них (ст.2 п.2.1. Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 13). Смерть [PERSON] настала за наступних обставин: 19.11.2016 о 19 год 05 хв, [PERSON] , керуючи автобусом D марки БАЗ 2215, р.н. [NUMBER] , рухався в м. Чернігові по пр.-ту Мира зі сторони автомобільного мосту в сторону вул.. Лісковицька. Рухаючись у вказаному напрямку та виконуючи маневр повороту ліворуч на вул.. Лісковицька, проявив неуважність, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним та виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з автомобілем Mazda 323, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. В результаті зіткнення, водій автомобіля Mazda 323, р.н. [NUMBER] , [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1014 від 21.12.2016 за ступенем тяжкості мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, що настала [INFO] . В даній дорожній обстановці водій [PERSON] порушив вимоги п. 2.3б, п. 10.1 ПДР, що стали причиною та умовою настання даної ДТП. Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.10.2019, [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. [PERSON] звільнити від відбуття призначеного судом покарання на підставі п. «є» ст.. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» (том 1 а.с. 45-50) Вирок суду набрав законної сили 19.11.2019. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автобуса D, марки БАЗ 2215, р.н. [NUMBER] , з 29.03.2011 є [PERSON] (а.с. 29) Згідно договору оренди транспортних засобів від 31.07.2014, посвідченого приватним нотаріусом Бондаревою Т.Е., [PERSON] передав ДП «Пассервіс» ВАТ «Чернігівавтосервіс» в тимчасове платне використання на умовах оренди автобус БАЗ 2215, р.н. [NUMBER] , строком до 31.07.2019 (т.1 а.с.104-106), (крим. провадж. том 1 а.с. 165-167) Згідно журналу приймання-передачі транспортних засобів від 18.09.2014, ДП «Пассервіс» ВАТ «Чернігівавтосервіс» повернув [PERSON] автобус БАЗ 2215, р.н. [NUMBER] . З часу укладення цього акту Договір оренди припиняє свою чинність (т.1 а.с. 103), (крим. провадж. том 1 а.с. 168) Згідно договору оренди № 1 від 01.09.2016, укладеного між ПП [PERSON] та [PERSON] , автобус БАЗ 2215, р.н. [NUMBER] , передано в оренду строком на 1 рік (а.с. 212-213). Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик АТ "ПРОСТО-страхування", забезпечений транспортний засіб - автобус D, марки БАЗ 2215, р.н. [NUMBER] , страхувальник [PERSON] , строк дії з 10.12.2015 по 09.12.2016, ліміт відповідальності за шкоду, яка може бути заподіяна життю та здоров`ю (на одного потерпілого) становить 100 000,00 грн, за шкоду заподіяну майну потерпілого 50 000,00 грн (том 1 а.с. 128) Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля Mazda 323, р.н. [NUMBER] , був [PERSON] (а.с. 19) Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик ПрАТ "СК "Провідна", забезпечений транспортний засіб Mazda 323, р.н. [NUMBER] , страхувальник [PERSON] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 9). 21.09.2019 [PERSON] звернулась до ПАТ «ПРОСТО-страхування» з письмовою заявою про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що сталась 19.11.2016 (том 1 а.с. 51). Витрати, які понесені позивачами складають: 901,00 грн - підготовка тіла померлого до поховання; 4979,82 грн - організація та проведення поховання; 5098,55 грн - поминальний обід ( том 1 а.с. 14-18). Розглянувши заяву та додані до неї документи ПАТ «ПРОСТО-страхування» було прийнято рішення про виплату [PERSON] суму моральної шкоди, заподіяної смертю сина [PERSON] в розмірі 17400,0 грн з розрахунку 1450,00*12, а також витрат на поховання в розмірі 5880,82 грн (без врахування поминального обіду). Вирішуючи вимоги заявлені до АТ «ПРОСТО-страхування», суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Виходячи з наведених норм, цивільно-правова відповідальність настає не залежно від вини особи, що спричинила шкоду. Згідно ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Вказані вище висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-176цс18. Право на отримання відшкодування за шкоду, пов`язану із смертю потерпілого мають особи, які знаходились на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. У відповідності до вимог п. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. А відповідно до п. 27.4 , 27.5 цього ж Закону, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», мінімальна заробітна плата за період з 01.05.2016 по 30.11.2016 становила 1450,00 грн. Тобто, загальний (максимальний) розмір моральної шкоди, який може підлягати виплаті дружині, батькам, дітям, на дату дорожньо-транспортної пригоди не може перевищувати 17400,00 грн (12 х 1450,00 грн.). Відповідно до наданих документів, страховою компанією була перерахована сума страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду у розмірі 17400,00 грн [PERSON] , як матері померлого [PERSON] , та яка звернулась з заявою про відшкодування шкоди. (том 1 а.с.140-141) З наведеного випливає, що АТ «ПРОСТО-страхування» позивачам у повному обсязі відшкодувало суму моральної шкоди та витрати на поховання у встановленому законодавством порядку та ліміту, а тому позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] щодо стягнення з АТ «ПРОСТО-страхування» моральної шкоди в розмірі 32600,00 грн та 50000,00 грн відповідно задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно висновку експерта ЧнВ КНДІСЕ № 2620-2622/1724 від 15.06.2017, вартість матеріального збитку, завданої власнику автомобіля марки Mazda 323, р.н. [NUMBER] , [PERSON] внаслідок ДТП, яка сталась 19.11.2016, на дату оцінки 01.06.2017 складає 76764,25 грн (крим. провадж. том 2 а.с. 122-132) Згідно акту приймання металобрухту від 31.08.2020, автомобіль Mazda 323, р.н. [NUMBER] був відсуджений у вигляді металобрухту за кошти в сумі 718,66 грн (том 2 а.с. 13) Щодо відмови АТ «ПРОСТО-страхування» у виплаті матеріальної шкоди за пошкодження автомобіля у зв`язку з пропуском звернення з відповідною заявою, суд доходить наступного. За приписами пункту 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини. Застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого. Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України. Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України. Отже, страховик (МТСБУ) приймає таке рішення про здійснення відшкодування (регламентної виплати) також і на підставі рішення суду у разі, якщо спір розглядався в судовому порядку. У постанові КЦС від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц касаційний суд висловився про необхідність стягнення страхового відшкодування не зважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах необхідного строку, а в постанові ККС від 30 серпня 2018 року у справі № 732/865/16-к посилання страховика на те, що потерпілий не звертався до нього із заявою про виплату страхового відшкодування, було відхилено касаційним судом. У постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 910/426/17 суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій і зазначив таке: «потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту». У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 вищезазначеного Закону передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру. Водночас у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. Тобто в цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до МТСБУ або страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до МТСБУ про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим. З наведеного вбачається, що Велика Палата Верховного Суду висловила свою правову позицію щодо того, що позов до страховика щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в межах кримінального провадження, може бути пред`явлено до суду. Крім цього, для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковою умовою. Таким чином, з АТ «ПРОСТО-страхування» підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] матеріальна шкода за пошкодження автомобіля Mazda 323, р.н. [NUMBER] у розмірі 44119 грн (50000-5881), проти якої не заперечує страховик. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та для інших осіб. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.5 ст.1187 ЦК особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Сукупністю наданих у справі доказів підтверджено факт ДТП і пошкодження майна - автомобіля Mazda 323, р.н. [NUMBER] ; встановлено належність пошкодженого майна [PERSON] ; встановлено, що заподіювачем шкоди (особою, що пошкодила майно позивача) є водій [PERSON] , який керував автобусом БАЗ 2215, р.н. [NUMBER] , внаслідок зіткнення з яким пошкоджено автомобіль, належний позивачу [PERSON] ; судом встановлено вину водія [PERSON] в даній ДТП (протиправність його дій) і відповідно його вину (протиправність) в заподіянні матеріальної шкоди позивачу. Отже, виходячи з наведених норм, сукупність яких має застосовуватись до спірних правовідносин, що виникли з заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, - у позивача [PERSON] виникло право вимагати повного відшкодування завданої їй шкоди, а у заподіювача шкоди виникло деліктне зобов`язання по її відшкодуванню. Оскільки в момент заподіяння шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки і безпосереднім заподіювачем шкоди був водій [PERSON] , який на законній підставі (договір оренди транспортного засобу) керував транспортним засобом, то зобов`язання по відшкодуванню завданої позивачу шкоди виникло безпосередньо у нього, як у заподіювача шкоди і володільця джерела підвищеної небезпеки на час ДТП, в якій заподіяно шкоду. Позивач має право на повне відшкодування завданої шкоди, яка згідно приписів закону, що регулює дані питання відшкодування шкоди, визначається або вартістю втраченого (знищеного) майна - у разі його знищення (втрати), або шляхом заміни на аналогічне не пошкоджене майно, або шляхом відшкодування розрахованої вартості відновлювального (до попереднього стану) ремонту пошкодженого майна, або за фактично понесеними збитками на відновлення пошкодженого майна від отриманих пошкоджень. Право вибору способу відшкодування завданої шкоди надається потерпілій особі, тобто у даному випадку позивачу. Виходячи з наведених приписів закону, на відповідача не може бути покладене зобов`язання по відшкодуванню шкоди у розмірі, більшому, ніж це передбачено законом. І незалежно від обраного потерпілим способу відшкодування шкоди, підлягає відшкодування дійсно завдана шкода, що виключає можливість покладення на заподіювача шкоди обов`язку по відшкодуванню незавданої ним шкоди (необґрунтоване збільшення відповідальності) або у розмірі, що перевищує розмір дійсно завданої шкоди. Також суд враховує, що відшкодуванню у спосіб виплати потерпілому повної вартості пошкодженого майна може мати місце лише у випадку його повної втрати або повного знищення, коли або взагалі є неможливим відновлення втраченої/пошкодженої речі або таке відновлення є економічно недоцільним через перевищення вартості ремонту над вартістю самої речі. Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню у відшкодування матеріальних збитків, понесених внаслідок втрати майна в результаті ДТП, 31926 грн, виходячи з розрахунку: 76764,25 грн (фактичний розмір шкоди, завданої пошкодженням автомобіля Mazda 323, р.н. [NUMBER] ) за вирахуванням 718,66 грн (коштів, отриманих позивачем за відчуження автомобіля у вигляді металобрухту) та 44119 грн (відшкодування матеріального збитку, яке підлягає стягненню з відповідача АТ «ПРОСТО-страхування»), тобто 76764,25грн - 718,66грн - 44119 грн = 31926 грн. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: зокрема, 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Оскільки позивачем [PERSON] документально підтверджені спричинені смертю та похованням [PERSON] витрати на поминальний обід у розмірі 5098,55 грн (а.с. 18), які не входять до страхових виплат, тому дана сума підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] . Щодо вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 1 частини 2 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд враховує характер та обсяг душевних страждань позивачів, які викликані втратою рідної людини - сина, невідворотність наслідків події, яка спричинила моральні страждання позивачів, їх глибину і тривалість, враховуючи вимоги зазначених норм закону та роз`яснення наведеної постанови Пленуму Верховного Суду України, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, завданої позивачам у результаті загибелі сина, яка підлягає відшкодуванню, слід визначити по 150 000 грн кожному, що буде відповідати принципу розумності, виваженості та справедливості. Щодо підстав для покладення обов`язку по відшкодуванню шкоди на відповідача ДП «Пассервіс» ВАТ «Чернігівавтосервіс», як на підприємство, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах, то позивачами не доведено наявність трудових чи інших цивільно-правових відносин між підприємством та [PERSON] , підприємство не мало жодної правової підстави для володіння чи розпорядження автобусом БАЗ 2215, р.н. [NUMBER] на час ДТП, а тому відсутні підстави для застосування правил, встановлених ст 1172 ЦК України. Щодо підстав для покладення обов`язку по відшкодуванню шкоди на відповідача [PERSON] , як на власника транспортного засобу, яким заподіяно шкоду в даній ДТП майну потерпілого, то суд не вбачає для того законних підстав, оскільки останній не вчиняв будь-яких протиправних, винних по відношенню до позивачів, внаслідок яких би їм було завдано шкоду. Відсутні законні підстави для визнання відповідача [PERSON] володільцем джерела підвищеної небезпеки станом на момент ДТП у розумінні статті 1187 ЦК України, оскільки джерелом підвищеної небезпеки є не саме майно (автомобіль), а діяльність, пов`язана з його використанням; і відповідальною за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, є особа, яка здійснює таку діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка керувала транспортним засобом на відповідній правовій підставі. Сам по собі той факт, що відповідач [PERSON] є власником транспортного засобу і відповідно має право володіння та користування своїм майном, не означає, що він є заподіювачем шкоди у даній ДТП і що він є відповідальним за заподіяну водієм шкоду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів [PERSON] та Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно: (381143грн/887743,62грн) х 8877,44грн = 3811,43 грн та (44 119грн/887743,62грн) х 8877,44грн = 441,19 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 23, 1166-1168, 1172, 1187, 1194, 1201 ЦК України, та

Outcome: partial