Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив: - позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття на користь закладу чи особи, куди її буде влаштовано; - накласти заборону на відчуження 1/3 частки житла за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . 19.08.2015 року до Управління-служби у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради звернулась [PERSON] із заявою про тимчасове влаштування її дитини [PERSON] до будинку дитини у зв`язку з тяжкими матеріально-побутовими умовами. Такі матеріально-побутові умови [PERSON] пов`язані з конфліктними відносинами з братом і неможливістю проживати на належній їй на праві спільної сумісної з ним квартири за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку з цим, на період підготовки проекту рішення виконавчого комітету про влаштування матері з дитиною до будинку дитини за клопотанням Управління-служби у справах дітей [PERSON] з малолітньою дитиною тимчасово перебували у КЗ «ДДМКЛ №2». 21.08.2015 року виконавчим комітетом Чечелівської районної у місті Дніпрі ради було прийнято рішення №133 про тимчасове влаштування малолітнього [PERSON] у КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР». 26.08.2015 року [PERSON] звернулась із заявою до УССД та просила не влаштовувати дитину у зв`язку тим, що її життєві обставини покращились. В березні 2016 року [PERSON] повторно звернулась до УССД із заявою про необхідність влаштування її дитини до державного закладу у зв`язку з неможливістю проживати за попередньою адресою. При влаштуванні дитини до КЗ «ДДМКЛ №2», де матір тимчасово деякий час проживала разом з дитиною, [PERSON] зазначила, що працює на будівництві, зобов`язується відвідувати дитину, надавати матеріальну допомогу. 14.12.2017 року матір відвідала дитину другий і останній раз, на зв`язок з спеціалістами Управління-служби у справах дітей не виходила. 29.12.2018 року спеціалістами УССД Чечелівської районної у місті Дніпрі ради було здійснено вихід за адресою попереднього проживання [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , обстежено умови проживання матері та можливого перебування дитини за цією адресою. Матері надано рекомендації, виконання яких потрібно для повернення її дитини. На даний час матір рекомендацій не виконала, після засідання комісії 11.01.2019 року на зв`язок не виходить, телефонний номер вимкнений, зі слів брата, [PERSON] за місцем проживання з`являється рідко і надовго не залишається. По теперішній час [PERSON] відвідала дитину два рази, а саме 30.07.2017 року та 14.12.2017 року. Встановлено, що [PERSON] належить 1/3 квартири [ADDRESS] . На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 01.02.2019 року розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та вирішено за доцільне позбавити її батьківських прав відносно дитини. З 14.06.2017 року [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в управлінні-службі у справах дітей як такий, що опинився в складних життєвих обставинах та перебуває на повному державному забезпеченні у КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини ДОР», у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог та позбавлення її батьківських прав, зазначивши, що дитині дійсно буде краще у державному закладі при постійному догляді. Вислухавши представника позивача, відповідача, свідка, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.08.2015 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (арк.с.7). Згідно з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00015691685 в актовому записі про народження від 13.08.2015 року №992, складеному на [PERSON] , [INFO] , відомості про батька внесені за вказівкою матері відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України (арк.с.9). Як вбачається із заяви від 19.08.2015 року [PERSON] , остання просила прийняти її дитину, [PERSON] , в будинок дитини на строк до досягнення дитиною чотирирічного віку у зв`язку з скрутним матеріальним становищем. Була повідомлена про те, що у випадку необґрунтованої відмови забрати дитину в зазначений в заяві термін, а також у разі відмови від участі в її вихованні, адміністрація Будинку дитини має право надати до суду позов про позбавлення її батьківських прав (арк.с.12). Згідно рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради №133 від 21.08.2015 року вирішено влаштувати [PERSON] , [INFO] , у КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» до досягнення ним чотирирічного віку, на повне державне утримання (арк.с.19). Відповідно до рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради №152 від 18.09.2015 року, у зв`язку із заявою матері, гр. [PERSON] , про відмову від тимчасового влаштування малолітнього сина вирішено рішення виконкому Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 21.08.2015 року №133 вважати таким, що втратило чинність (арк.с.20). 28.03.2016 року Красногвардійська районна у місті Дніпропетровську рада просить поселити гр. [PERSON] , [INFO] , до КЗ «Дніпропетровський міський соціальний центр матері та дитини» ДМР» за адресою: пр. Олександра Поля, 121-Б, до досягнення дитиною 1 року 6 місяців. [PERSON] , яка отримала тимчасову реєстрацію по [ADDRESS] , перебуває в центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Красногвардійської районної у місті ради на обліку сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах (арк.с.22). Як вбачається з листа КЗ «Дніпропетровський міський соціальний центр матері та дитини» ДМР» під час перебування в СЦМД [PERSON] стало помітно, що остання неналежним чином доглядає за немовлям, не досить емоційно прихильна до дитини, часто кричить на сина, іноді застосовує відносно нього фізичну силу, планово не відвідує педіатра, не займається розвитком дитини, що являє загрозу життю та здоров`ю дитини (арк.с.23). [PERSON] просила, у своїй заяві від 22.05.2017 року, влаштувати її сина - [PERSON] , у дім малютки у зв`язку з відсутністю постійного місця проживання та коштів для утримання дитини; зобов`язалась забрати дитину до 01.06.2018 року (арк.с.13). Відповідно до наказу Управління - служби у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради №49 від 14 червня 2017 року [PERSON] , [INFO] , було взято на облік дітей, які виховуються в сім`ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків та внесено відповідні відомості до Єдиної інформаційно-аналітичної системи «Діти» (арк.с.10). Рішенням виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради №79 від 23.06.2017 року вирішено: влаштувати [PERSON] , [INFO] , у КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» до досягнення ним чотирирічного віку, на повне державне утримання; зобов`язано [PERSON] піклуватися про стан здоров`я та розвиток дитини шляхом її відвідування і забрати дитину з даного закладу в зазначений термін (арк.с.18). 09.07.2017 року [PERSON] у своїх поясненнях зазначила, що займається відновленням документів, на даний час проживає за адресою: [ADDRESS] ; працює на будівництві та зобов`язується забрати сина до досягнення ним чотирирічного віку (арк.с.14). Одночасно з цим, [PERSON] отримала попередження згідно якого, у разі порушення прав дитини та невиконання батьківських обов`язків відносно неї будуть використані міри адміністративного впливу або до суду буде направлено позов про позбавлення її батьківських прав (арк.с.11). Як вбачається з пояснень від 29.12.2018 року, [PERSON] пояснює свою причину відсутності та неявки до сина тим, що знаходилась поза межами міста, працювала на будівництві у м. Києві, та тим, що втратила пропуск до дому малютки; має намір повернути дитину та зобов`язується виконувати усі вказівки та поради управління - служби у справах дітей (арк.с.15). Того ж дня [PERSON] отримала усі необхідні рекомендації від управління - служби у справах дітей Чечелівської районної у місті Дніпрі ради; обіцяла з`явитись на засідання комісії з питань захисту прав дітей 11.01.2019 року о 10:30 годині для доповіді про часткове виконання рекомендацій та була попереджена, що у разі невиконання рекомендацій або неявки на засідання комісії без поважних причин, комісія без її участі може вирішити питання про позбавлення її батьківських прав (арк.с.17). Як вбачається з акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] проживають і мають постійне місце проживання [PERSON] та [PERSON] . Зі слів [PERSON] , остання проживає в окремій кімнаті, яка планується використовуватись і як дитяча; є дитяче ліжко, меблі для зберігання особистих речей. В квартирі є газо-, електро- та водопостачання. Зі слів [PERSON] борги відсутні. В квартирі сучасний ремонт, є необхідні меблі та побутова техніка, але дещо неохайно. Комісія прийшла до висновку, що умови для можливого проживання дитини за цією адресою задовільні (арк.с.21). Згідно листа КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР» від 12.02.2019 року №91/1.1.-29, адміністрація КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР» повідомляє, що громадянка [PERSON] , за весь період перебування її малолітнього сина, [PERSON] , з 14.06.2017 року відвідувала дитину всього два рази, а саме 30.07.2017 року та 14.12.2017 року. З 15 грудня 2017 року по цей час ні мати, ніхто з будь-яких близьких родичів дитину не відвідував, не цікавився станом його здоров`я ні письмово, ні по телефону, не надавав ніякої матеріальної допомоги, ні виявляв до хлопчика батьківської турботи та піклування (арк.с.27). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та листом Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 3/5-63 (арк.с.29,30). Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частки кожному(арк.с.28). Факт антисоціальної поведінки [PERSON] підтверджується листом Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 07.05.2019 року, згідно якого [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.175-1 КУпАП, за ч.1 ст.44 КУпАП (арк.с.58). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК . Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на розвиток дитини. Відповідач не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє жодного інтересу до його внутрішнього світу. Наведене підтверджує факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Зазначені обставини підтвердила свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні. Так допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що її напрямок роботи - це робота з дітьми та батьками, які ухиляються від виконання батьківських обов`язків. [PERSON] звернулась до органу опіки та піклування у серпні та прийшла з дитиною, якій було 3 тижні, сказала, що їй немає чим годувати дитину, чоловіка вона не має, а з її родиною складні стосунки. Тоді їй запропонували влаштувати дитину у державний заклад, а після покращення матеріального становища - забрати дитину до дому. Через кілька днів [PERSON] повідомляє, що не буде віддавати дитину, а поїде до подруги у м. Синельникове. Після написання листа до органу опіки та піклування у м. Синельникове, було з`ясовано, що під час їх виїзду на адресу проживання [PERSON] та дитини, останніх виявлено не було, вони повернулись до міста Дніпро. У 2016 році відповідач знову прийшла та просила допомогти з дитиною. Дитину влаштували у лікарню для обстеження, після цього дитину влаштували у «Центр матері та дитини» до досягнення дитиною 1 року 6 місяців. В центрі було укладено договір із виконання обов`язків кожною стороною. У травні 2016 року надійшов лист, що [PERSON] неналежно виконує свої обов`язки. Всі на неї скаржаться, вона неналежно поводиться з дитиною, не приділяє йому уваги, до дитини може застосовувати фізичну силу. У січні 2017 року відповідач вибуває з закладу у зв`язку з закінченням строку, встановленим договором. У травні 2017 року [PERSON] зателефонувала і повідомила, що їй потрібно їхати і потрібно кудись влаштувати дитину. По її заяві дитина була влаштована до будинку дитини, де зараз і перебуває. За весь час мати лише два рази відвідала сина. У жовтні 2017 року [PERSON] прийшла і попросила копії документів, зобов`язалась відвідувати дитину, проте обіцянки не виконала. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Данні про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, її показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Таким чином, встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, її поведінка свідчить про наявність кожного окремо і всіх у сукупності факторів, зазначених у Постанові Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року. Згідно ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від 21.02.2019 року №192, враховуючи, що поведінка [PERSON] є винною: вона ухиляється від виховання дитини, її матеріального забезпечення, виходячи з інтересів дитини орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (арк.с.4). Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. За таких обставин, суд дійшов до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача також підлягає задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч.1 ст.152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має особа, в сім`ї якої проживає дитина. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.ч.2,3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України встановлює обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, відповідно до вимог ст.182 СК України, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, що остання є працездатною особою, а тому, з останньої, слід стягнути аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Суд, при визначенні суми аліментів, яка підлягає стягненню, враховує неналежне виконання відповідачем батьківського обов`язку по утриманню дитини та перекладення обов`язку по утриманню та вихованню [PERSON] на позивача. Отже, позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь закладу чи особи, куди його буде влаштовано на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимоги позивача в частині накладення заборони на відчуження 1/3 житла за адресою: [ADDRESS] , задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.248 СК України передбачено, що дитина - сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 25 Закону України "Про охорону дитинства", ч. 1 ст. 32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" у разі передачі дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи - інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Відповідно до ч.3 ст.32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Враховуючи, що [PERSON] не визнаний дитиною, яка позбавлена батьківського піклування, вимоги позивача про накладення заборони на відчуження житла, задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial