Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних. В обґрунтування позову зазначав, що постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 по справі № 2а-52/2011 зобовязано управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя\~(правонаступником є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області , перерахувати [PERSON] державну пенсію та додаткову пенсію, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду 3 групи, з 29.05.2010 року виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком визначеного відповідно до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» та ст.ст. 50, 54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2011 по справі № 2а-52/2011 постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 залишено без змін. Постанова суду набрала законної сили 06.12.2011. Відповідачем було лише здійснено перерахунок державної та додаткової пенсії Позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 46\~878,25 грн., про що свідчить лист управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області МЮУ від 23.11.2012 № К-1773/10.12/09-25. Судове рішення по справі № 2а-52/2011 було передано на виконання до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. На сьогоднішній день сума заборгованості, перерахована за судовим рішенням так і не була фактично виплачена позивачу. Крім того, постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 по справі № 332/4810/14-а зобов`язано управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату [PERSON] державної пенсії (по інвалідності) відповідно до ст. ст.\~49,\~54,\~67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»\~у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1\~ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~з 25.03.2014 року по 02.08.2014 року включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період; зобов`язано управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя здійснити нарахування і виплату [PERSON] додаткової пенсії\~\~ відповідно до ст. ст.\~49,\~50,\~53,\~67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»\~у розмірі 50 (п`ятдесяти) відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1\~ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~з 25.03.2014 року по 02.08.2014 року включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2014 по справі № 332/4810/14-а постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 залишено без змін. Постанова суду набрала законної сили 07.11.2014. Судове рішення по справі № 332/4810/14-а було передано на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України. Відповідачем було лише здійснено перерахунок державної та додаткової пенсії Позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 14\~955,93 грн., про що свідчить постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 46930684. У березні 2020 року позивачу було виплачено суму заборгованості на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 по справі № 332/4810/14-а. На підставі викладеного позивач просить задовольнити позовні вимоги та стягнути на користь позивача нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 06.12.2011 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання Постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 по справі № 2а-52/2011, у загальній сумі 87\~572,42 грн. та нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 07.11.2014 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання Постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 року по справі № 332/4810/14-а, у загальній сумі 20\~215,02 грн. Позивач в судове засідання не зявився, у позовній заяві просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутність. Відповідач ГУПФУ в особі представника головного спеціаліста - юрисконсульта Алєксєєвої Ю.О. із позовними вимогами [PERSON] не погодилася. 11.06.2020 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі та зазначила, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області заперечує проти вказаної позовної заяви з наступних підстав. Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 року по справі № 332/4810/14-а провадження № 2-а/332/69/14 позовні вимоги [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій - задоволено частково, а саме: визнано неправомірними дії УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати [PERSON] як інваліду 3 групи державної та додаткової пенсії, як особі, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС І категорії; зобов`язано УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату [PERSON] державної пенсії (по інвалідності) відповідно до ст ст. 49, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.03.2014 року по 02.08.2014 року включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період; обов`язано УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя здійснити нарахування і виплату [PERSON] додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 49, 50, 53, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком,встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.03.2014 року по 02.08.2014 року включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. Вадоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2014 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя - залишено без задоволення, а постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 року по справі № 332/4810/14-а (2-а/332/69/14) - залишено без змін. В результаті вказаного перерахунку позивачу нараховано 14 955,93 грн. Нараховані кошти виплачуються та залежать від фінансування з Державного Бюджету України. Механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, визначено Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018. Під вказаний Порядок підпадають рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів. Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» набрав чинності 01.01.2013 року. Тому, постанова Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2014 року у справі № 332/4810/14-а (2-а/332/69/14) включена до реєстру рішень, виконання яких здійснюватиметься за окремою бюджетною програмою, відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649. На виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2014 року у справі № 332/4810/14-а (2-а/332/69/14) позивачу здійснено перерахунок та виплату державної пенсії (по інвалідності) відповідно до ст.ст. 49, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.03.2014 року по 02.08.2014 року включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. У результаті вказаного перерахунку позивачу нараховано 14 955,93 грн. та 19 березня 2020 року вказана сума була виплачена, що підтверджується копією з електронного реєстру рішень суду. Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2а-52/2011 від 17.05.2011 року позовні вимоги [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково, а саме: визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя щодо відмови в перерахунку пенсії [PERSON] у відповідності з вимогами, встановленими ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. З ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправними з 29.05.2010 року; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя перерахувати [PERSON] державну пенсію та додаткову пенсію, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду 3 групи з 29.05.2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком визначеного відповідно до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та ст. 50, 54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі № 2а-52/2011 від 06.12.2011 року апеляційну скаргу УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя - залишено без задоволення. Постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 року - залишено без змін. Відповідно до статті 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством. Нараховані кошти виплачуються та залежать від фінансування з Державного Бюджету України. 03.09.2014 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 440 "Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою", якою визначено механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", інвентаризації та погашення заборгованості за ними. Згідно з п. 2 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (надалі - Порядок) під рішеннями розуміють виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" суб`єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року. Відповідно до п. З Порядку рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Відповідно до п. 12 Порядку у разі отримання документального підтвердження про часткове виконання рішення відповідальна особа вносить дані до реєстру. Відповідно до п. 13-16 Порядку рішення передаються до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, на підставі акта приймання-передавання, які складаються окремо щодо кожної черги погашення заборгованості та передаються органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, в паперовому та електронному вигляді. Акт приймання-передавання підписується відповідальною особою органу державної виконавчої служби та особою, визначеною керівником органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та затверджується керівниками зазначених органів. Відповідно до п. 19 Порядку бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Відповідно до п. 20 Порядку погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845. На виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2011 року по справі № 2а-52/11 управлінням проведено перерахунок пенсії позивача, в результаті якого нараховано 46 878,25 грн., що підтверджується копією протоколу від 22.05.2012 року. Таким чином, на підставі вищевикладеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області проведено перерахунок пенсії на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2011 року по справі № 2а-52/11 та нараховано 46 878,25 грн. Відповідно до норм чинного законодавства, погашення заборгованості згідно із судовими рішеннями, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року виплачуються та залежать від фінансування Державного Бюджету України на відповідний рік. Отже, Пенсійний фонд за своїми повноваженнями не є розпорядником державних коштів, а відтак і не може нести відповідальність за несвоєчасну виплату коштів відповідно до постанови КМУ № 440. Ця відповідальність лежить на Державі Україна в особі Державного казначейства. Враховуючи вищезазначене, відсутні підстави для задоволення позовної заяви. В судове засідання відповідач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 по справі № 2а-52/2011 зобовязано управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя\~(правонаступником є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області , перерахувати [PERSON] державну пенсію та додаткову пенсію, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду 3 групи, з 29.05.2010 року виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком визначеного відповідно до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» та ст.ст. 50, 54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2011 по справі № 2а-52/2011 постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 залишено без змін. Постанова суду набрала законної сили 06.12.2011. Відповідачем було лише здійснено перерахунок державної та додаткової пенсії Позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 46\~878,25 грн., про що свідчить лист управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області МЮУ від 23.11.2012 № К-1773/10.12/09-25. Судове рішення по справі № 2а-52/2011 було передано на виконання до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. На сьогоднішній день сума заборгованості, перерахована за судовим рішенням так і не була фактично виплачена позивачу. Крім того, постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 по справі № 332/4810/14-а зобов`язано управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату [PERSON] державної пенсії (по інвалідності) відповідно до ст. ст.\~49,\~54,\~67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»\~у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1\~ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~з 25.03.2014 року по 02.08.2014 року включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період; зобов`язано управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя здійснити нарахування і виплату [PERSON] додаткової пенсії\~\~ відповідно до ст. ст.\~49,\~50,\~53,\~67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»\~у розмірі 50 (п`ятдесяти) відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1\~ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~з 25.03.2014 року по 02.08.2014 року включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2014 по справі № 332/4810/14-а постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 залишено без змін. Постанова суду набрала законної сили 07.11.2014. Судове рішення по справі № 332/4810/14-а було передано на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України. Відповідачем було лише здійснено перерахунок державної та додаткової пенсії Позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 14\~955,93 грн., про що свідчить постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 46930684. У березні 2020 року позивачу було виплачено суму заборгованості на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 по справі № 332/4810/14-а. Позивач у позові просить на підставі статті 625 ЦК України стягнути з відповідача інфляційні витрати та три проценти річних за період з 06.12.2011 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 по справі № 2а-52/2011, у загальній сумі 87\~572,42 грн. та нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 07.11.2014 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 року по справі № 332/4810/14-а, у загальній сумі 20\~215,02 грн. Так, відповідно до положень ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). За змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. На будь-яке грошове зобов`язання поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України в тому числі і на зобов`язання щодо виконання рішення суду майнового характеру. Аналогічні висновки підтверджені Верховним судом у постановах від 24 січня 2019 року по справі № 758/5545/16-ц, від 23 січня 2019 року по справі № 320/7215/16-ц, від 15 січня 2019 року по справі № 910/17566/17. За змістом норми статті 625 ЦК України закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. В наслідок невиконання вказаного зобов`язання, позивач звернувся до суду за захистом свого права в порядку ст. 625 ЦК України. Згідно розрахунків\~позивача,\~за несвоєчасне\~виконання постанови\~Заводського \~районного суду\~м.\~Запоріжжя від\~17.05.2011\~року по\~справі №\~2а-52/2011\~за період\~з 06.12.2011 по 28.02.2020 позивачем нараховано інфляційній втрати в сумі 875990,42 грн. та три проценти річних в сумі 11\~582,00 грн., а всього 87\~572,42 грн. За несвоєчасне виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 року по справі № 332/4810/14-а за період з 07.1.2014 року по 28.02.2020 року позивачем нараховано інфляційній втрати в сумі 17831,02 грн. та три проценти річних в сумі 2\~384,00 грн. а всього 202150,02 грн. і саме вказані суми просив стягнути позивач у справі на його користь за невиконання зазначених рішень суду. Вказані розрахунки відповідачем не спростовані, сумнівів у їх обґрунтованості у відзиві на позов не наведено. Позиція відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з нього вказаних коштів ґрунтується на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону № 1058 саме на органи Пенсійного фонду покладено обов`язок із визначення розміру пенсій та інших виплат, а тому розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, наданий позивачем, не підлягає врахуванню. Разом із тим, у даному випадку позивачем не порушується питання про стягнення пенсійних чи інших виплат з відповідача, а предметом спору є саме застосування наслідків неналежного виконання грошового зобов`язання, що регулюється ст. 625 ЦК України, а не Законом № 1058. Крім того, відповідач у відзиві посилався на те, що грошові кошти не були виплачені позивачеві, оскільки не були профінансовані з Державного бюджету України. Разом із тим, відсутність бюджетного фінансування не може вважатися законною підставою для не виплати позивачеві належних йому сум грошових коштів. До того ж, ст. 625 ЦК України не пов`язує підстави для застосування встановленої неї відповідальності із наявністю чи відсутністю бюджетного фінансування боржника. Також суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на Порядок № 440, оскільки цей Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними. Відповідно до частин 1-2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави по виконанню судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Отже, вказаним Законом передбачається виконання саме рішень про стягнення коштів з державного органу. Натомість, постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2011 року та 08.10.2014 року стосувалась зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію позивачеві за певний період. Також, суд вважає помилковим посилання відповідача у відзиві на позов на те, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанов суду, а також, що постановами суду не визначено конкретної суми до стягнення, а тому приписи ст. 625 ЦК України застосуванню не підлягають, оскільки така позиція суперечить вищенаведеним положенням законодавства та правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду. Зазначаючи про те, що Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України, відповідач у відзиві не вказує, хто саме є розпорядником державних коштів та має нести таку відповідальність. Підсумовуючи все вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1077,87 гривень

Outcome: approved