Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вищезазначеною позовною заявою посилаючись на те, що [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON], після смерті якого позивачці відкрилась спадщина за законом на все майно померлого. Позивачка спадщину у встановленому законом порядку прийняла. До складу спадщини входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. За життя [PERSON] самостійно побудував вищезазначений житловий будинок. Згідно довідки виконавчого комітету Баришівської районної ради депутатів трудящих від 20.04.1971 року № 667, районна планова комісія виділила [PERSON] фінський щитовий будинок. Відповідно до долучених товарних чеків та довідки районної планової комісії були закуплені матеріали та оплачені роботи для будівництва вищевказаного будинку. Яготинським міжрайонним виробничим управлінням газового господарства був виданий технічний паспорт на ім"я [PERSON] За життя [PERSON] свідоцтва про право власності на житловий будинок не отримав, право власності у встановленому законом порядку не зареєстрував. Позивачці було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок у зв"язку із відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права в досудовому порядку. Враховуючи вищевикладене, представник позивачки просить суд визнати за позивачкою в порядку спадкування право власності на спірний житловий будинок та не стягувати з відповідача судові витрати. В підготовче судове засідання учасники справи не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, направили до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність, представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити, відповідач Великокрупільська сільська рада позовні вимоги визнала повністю. Суд визнав можливим розглядати справу без учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та їх неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, враховуючи визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, враховуючи визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. [PERSON] фактично на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (копії погосподарських книг - а.с.19-31, копія технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок - а.с.7-11). Житловий будинок був побудований [PERSON] у 1973 році. Районною плановою комісією Виконавчого комітету Баришівської районної ради депутатів трудящих від 20.04.1971 року № 667, [PERSON] було виділено фінський (щитовий) будинок, шляхом закупівлі на Березанській базі «Облкоопмебельгоспторгу». [PERSON] було оплачено всі необхідні матеріали та роботи для будівництва вищевказаного будинку. Житловий будинок газифікований та Яготинським міжрайонним виробничим управлінням газового господарства був виданий технічний паспорт на ім"я [PERSON] (копії повідомлень Районної планової комісії - а.с.15,17, копії чека та квитанції - а.с.15,16, копія технічний паспорт на газифіковане житло - а.с.14). Свідоцтво про право власності чи інший правовстановлюючий документ на житловий будинок [PERSON], як власник, не отримував, право власності на житловий будинок своєчасно не зареєстрував реєстраційних органах (копія повідомлення КР КОР «Лівобережне бюро технічної інвентаризації» про відсутність інформації про реєстрацію права власності - а.с.12). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На момент побудови житлового будинку у 1973 році чинне законодавство не передбачало обов"язкового отримання свідоцтва про право власності на будинок та державної реєстрації права власності на нього, а тому підтвердженням належності [PERSON] на праві власності житлового будинку є записи погосподарських книг, що вчинені відповідною сільською раду, на території якої розміщений спірний житловий будинок. Право власності у такому випадку визнається дійсним, незалежно від наявності державної реєстрації права власності. При вирішенні спору про визнання права власності на спадковий житловий будинок суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов : якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. [PERSON] помер [INFO] (копія свідоцтва про смерть - а.с.4). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить також спірний житловий будинок. В силу ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За життя [PERSON] склав заповіт, яким все належне йому майно заповів [PERSON]. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Суд вважає за можливе не залучати до участі у справі [PERSON], оскільки вона як спадкоємець за заповітом у визначений законом строк спадщину не прийняла та на спадщину не претендує, про що нею була подана відповідна заява до нотаріуса. На підставі ст.ст. 1270, 1272 ЦК України [PERSON] вважається такою, що спадщину не прийняла. Дружина померлого - позивачка [PERSON], як спадкоємець першої черги, спадщину прийняла та її спадкові права ніким не оспорюються. Позивачка отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, що належали на праві власності [PERSON] (копія свідоцтва про одруження - а.с.5, копія спадкової справи № 12/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON] - а.с.48-80). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, як спадкоємець померлого [PERSON], позивачка набула у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,13 га, що розташована по [ADDRESS], на якій розташований спірний житловий будинок (копія витягу з ДЗК - а.с.13). Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Положеннями ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права в нотаріальних органах через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували належність житлового будинку на праві власності спадкодавцю - [PERSON] (нотаріальна відмова - а.с.32). На даний час отримати свідоцтво про право власності чи інший правовстановлюючий документи на ім'я померлого власника не можливо (довідка Великокрупільської сільської ради про неможливість видачі свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності - а.с.18). Суд вважає за необхідне, визнати за позивачкою [PERSON] в порядку спадкування право власності на спірний житловий будинок. Враховуючи клопотання представника позивачки, суд вважає за можливе не застосовувати до відповідача Великокрупільської сільської ради ст. 141 ЦПК України та понесені судові витрати залишити за сторонами. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету по 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved