Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом і просить визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок (загальною площею 96,80 кв.м., житловою площею 51,40 кв.м.) з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] ; право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,851 га, яка складається із земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,250 га, та трьох земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,601 га (площами 0,153 га, 0,245 га, 0,203 га), що розташовані за тією ж адерсою та належали померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 03 серпня 1999 року. Посилається на те, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на вищезазначений будинок та на земельні ділянки. За життя батько склав заповіт, посвідчений 11 грудня 1998 року секретарем Улянівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (реєстровий номер 18). Відповідно до даного заповіту [PERSON] заповідав все своє майно сину - позивачу по справі. Інший спадкоємець, брат позивача, [PERSON] , у встановлений законом строк та порядок відмовився від прийняття спадщини за законом на користь позивача [PERSON] Позивач прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. У видачі свідоцтва про право на спадщину за земельні ділянки нотаріусом було відмовлено в зв`язку з тим, що ним не було надано витягу з Державного земельного кадастру. Зареєструвати дані земельні ділянки в даний час неможливо у зв`язку із смертю її власника. Факт належності померлому [PERSON] вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами підтверджує випискою з погосподарської книги № 5 Улянівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 94 від 10 квітня 2019 року; випискою з погосподарської книги № 5 Улянівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 93 від 10 квітня 2019 року; випискою з погосподарської книги № 9 Улянівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 92 від 10 квітня 2019 року; копією технічного паспорта на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] ; звітом про оцінку майна. Факт належності померлому [PERSON] вищезазначених земельних ділянок підтверджує копією державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 03 серпня 1992 року; довідкою Улянівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 90 від 10 квітня 2019 року; листом Відділу у Переяслав-Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області ; витягом із протоколу засідання виконавчого комітету Улянівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 26 червня 1996 року; копією рішення Улянівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 11 від 05 березня 1999 року; звітом ро оцінку майна. Право позивача на спадщину підтверджує копією свідоцтва про смерть [PERSON] ; копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 22 квітня 1959 року; довідками Улянівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 84 від 05 березня 2018 року та № 91 від 10 квітня 2019 року; актом від 04 березня 2019 року, складеного депутатом Улянівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області; копією заповіту, посвідченого 11 грудня 1998 року секретарем Улянівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (реєстровий номер 18); копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 55152180 від 15 лютого 2019 року; копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії [NUMBER] від 26 грудня 2003 року; копією паспорта позивача; матеріалами спадкової справи відносно померлого [PERSON] . В підготовче судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності його довірителя, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Представник відповідача Улянівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в підготовче судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, наслідки визнання позову йому роз`яснені та зрозумілі. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. ПОскільки спадщина відкрилася 26 квітня 1999 року, то до спірних правовідносин слід застосувати положення Цивільного кодексу Української РСР ( в редакції від 18 липня 1963 року), положення Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закону України „Про Державний земельний кадастр" Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику в справах про спадкування", особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за умови, якщо державна реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. За правилами ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01 липня 2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Виникнення права власності на житловий будинок не залежить від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація лише підтверджує (закріплює) право власності на нерухоме майно. З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що нездійснення спадкодавцем державної реєстрації права власності на будинок не позбавляє його спадкоємців права на нього, як частину спадкового майна, та оформлення такого права відповідно до вимог закону. Відповідно до п.3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до п.п.9, 10 Розділу VII „Прикінцевих і перехідних положень" Закону України „Про Державний земельний кадастр" №3613-VI від 07 липня 2011 року „ до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними". Право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку, загальною площею 0,851 га, яка складається із земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,250 га, та трьох земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,601 га (площами 0,153 га, 0,245 га, 0,203 га), що розташовані по [ADDRESS] , позивач підтверджує копією Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 03 серпня 1999 року (а.с. 27). Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п.10 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.1 ст.534 ЦК Української РСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частина 1 ст. 553 цього Кодексу передбачає право спадкоємця за законом або за заповітом відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 534, 549, 553 ЦК Української РСР, ст. 125 ЗК України,

Outcome: approved