Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт та заборону на відчуження з належного йому нерухомого майна розташованого за адресою: провулок Тітова, буд. 8 у с. Покровське Кіровоградського району Кіровоградської області, та будинку № 25 по провулку 1-й Колеусівський у м. Дніпродзержинську. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26 вересня 2008 року суддею Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Байбара Г.А. був винесений судовий наказ, згідно якого з нього стягнуто на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по договору б/н від 12.01.2006 року у сумі 5771,09 в рахунок погашення боргу, а також судовий збір 28 грн. 86 коп. та суму сплачених витрат з інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 15 грн. Вказує, що у 2011 році ним був повністю виплачений кредит і на теперішній час у нього немає ніяких грошових зобовязань перед ЗАТ КБ «Приватбанк». Однак, 19.04.2016 року коли він звернувся до нотаріальної контори з метою продажу свого будинку, йому стало відомо, що укласти договір по відчуженню будинку він не може, оскільки на нього державним виконавцем накладено арешт. Звернувшись до Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ з заявою про зняття арешту з належного йому нерухомого майна, йому було відмовлено, та державним виконавцем розяснено, що зняття арешту у теперішній час можливе лише у судовому порядку, оскільки за відсутності виконавчого провадження, державний виконавець не має можливості зняти арешт. Позивач в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. 26 вересня 2008 року суддею Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Байбара Г.А. був винесений судовий наказ, згідно якого з [PERSON], стягнуто на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по договору б/н від 12.01.2006 року у сумі 5771,09 в рахунок погашення боргу, а також судовий збір 28 грн. 86 коп. та суму сплачених витрат з інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 15 грн. (а.с. 9) 16.10.2009 року на виконання зазначеного наказу суду, державним виконавцем Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все належне майно боржника [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу (а.с. 11-13). 05.04.2010 року, постановою державного виконавця серії ВП № 15409765, виконавчий документ відносно боржника [PERSON] було повернуто стягувачеві, проте арешт з майна не знятий ( а.с. 7). У подальшому арешти на майно позивача не накладалися. На теперішній час виконавче провадження відносно позивача відсутнє, стягнення не проводиться. Згідно довідки ПАТ КБ "Приватбанк" від 20.04.2016 року (а.с. 10), станом на 20.04.2016 року у [PERSON] відсутня будь-яка заборгованість перед ПАТ КБ "Приватбанк". Також, вказані обставини підтверджуються листом начальника Дніпровського Відділу ДВС м. Дніпродзержинська ГТУЮ у Дніпропетровській області [PERSON] № 6156.01 від 23.05.2016 року (а.с. 17). Отже, як встановлено судом, заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ "Приватбанк" з 2010 року - відсутня, арешт на майно позивача триває значний час, виконавчий документ за яким було накладено арешт повернуто стягувачеві ПАТ КБ "Приватбанк", що вказує на формальність арешту, а не наявність мети, з якою він повинен накладатися відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: для забезпечення реального виконання рішення. Підстави зняття арешту державним виконавцем визначено ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», яка не містить прямої вказівки державному виконавцю зняти арешт з майна в разі повернення виконавчого документа. Позивач не може оскаржити дії (бездіяльність) державного виконавця щодо скасування арешту, оскільки виконавче провадження, у яких були накладено арешти, відсутнє, а тому позивач звернувся за захистом своїх порушених прав у порядку позовного провадження. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст. 4, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Судом встановлено, що права позивача на належне йому нерухоме майно порушується, оскільки він не може розпорядитися належним майном через наявність арештів на це майно, за відсутності підстав для арешту, а тому права позивача підлягають судовому захисту у заявлений ними спосіб шляхом зняття арешту з майна. Оцінивши всі докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved