Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», третя особа відділ державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції про виключення майна з акту опису і арешту та визнання права власності на нього. В обгрунтування позову вказує що рішенням Дубенського міськрайонного суду від 14 листопада 2012 року з Павлюк В В та [PERSON] солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором на користь ПАТ "Укргазбанк". В подальшому ПАТ "Укргазбанк" звернувся з заявою до відділу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції про примусове виконання виконавчого листа. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції від 23 січня 2013 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення Дубенського міськрайоного суду від 14 листопада 2012 року про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "Укргазбанк" заборгованості в сумі 448332 грн. В зв'язку з цим, 19 березня 2013 року державним виконавцем був проведений опис та арешт майна що належить [PERSON], а саме 1-но кімнатної квартири яка знаходиться в м. Рівне, [ADDRESS]. Вважає, що внаслідок накладеного арешту на квартиру були порушені його права як співвласника квартири, яка належить не тільки його дружині [PERSON] на праві власності але і йому оскільки вказане майно було набуте за час перебування у шлюбі. Позивач вважає, що державним виконавцем не було визначено його частку квартири та [PERSON] шляхом звернення до суду з відповідною заявою внаслідок чого були не були враховані інтереси інших осіб, що є підставою для виключення цього майна з акту опису й арешту від 19 березня 2013 року. Та обставина, що майно є спільною сумісною власністю підтверджується свідоцтвом про шлюб згідно якого позивач з [PERSON] перебувають в шлюбі з 02 листопада 1985 року і по сьогоднішній день, а оскаржувана квартира була придбана в 2007 році і є спільною сумісною власністю. Просить позов задовольнити, визнати за позивачем право власності на 1/2 однокімнатної квартири яка знаходиться в м. Рівне, [ADDRESS] та виключити вказану квартиру з акту опису і арешту майна від 19 березня 2013 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, з підстав викладених в позовній заяві, просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, не заперечувала проти задоволення позову. Представник ПАТ "Укргазбанк" Скоковський А М в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав вказаних в запереченнях, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відділу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Судом встановлено, що Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції від 23 січня 2013 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення Дубенського міськрайоного суду від 14 листопада 2012 року про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "Укргазбанк" заборгованості в сумі 448 332 грн. 00 коп. 19 березня 2013 року державним виконавцем відповідно до акту опису й арешту майна був проведений опис та арешт майна, а саме 1-но кімнатної квартири, яка знаходиться в м. Рівне, [ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно власником квартири, що знаходиться в [ADDRESS] є [PERSON] [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02 листопада 1985 року, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області Серія [NUMBER] 16 жовтня 2007 року між ВАТ АТ «Укргазбанк» в особі Рівненської філії та ТзОВ «Перун» було укладено договір про овердрафтне обслуговування №45/07/О. Кредитний договір забезпечується іпотекою відповідно до договору іпотеки № 05/2009/І-1 від 16 січня 2009 року, який укладений між ВАТ АТ "Укргазбанк", правонаступником якого є ПАТ АБ "Украгазбанк" та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області [PERSON] та зреєстрований за реєстровим №4. Предметом договору іпотеки є однокімнатна квартира, житловою площею 17,5 кв.м., загальною площею 50,3 кв.м., яка знаходиться у м. Рівне, [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] В п.п. 2, 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз'яснено, що при розгляді позовів про виключення майна з опису суди зобов'язані всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, додержуючись при цьому неухильно як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і правил про належність і допустимість доказів. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на судову практику, яка відображена в Постанові Пленуму №6 ВСУ від 27.08.1976 року в позовах про звільнення майна з-під арешту позивач має довести наявність юридичних фактів, з якими закон пов'язує право власності на арештоване майно чи право володіння ним на підставі закону чи договору з власником; факт порушення його права. Вимагаючи звільнити з-під арешту належне йому майно, позивач має довести сам факт проведення арешту. Арешт майна проводиться органом державної влади і відображається в спеціальному документі - акті опису і арешту. Цей акт є єдиним доказом, який підтверджує, що дійсно проведено арешт майна, на якій підставі і ким саме його було проведено. Далі цей акт є єдиним доказом і того, які саме предмети підлягають арешту. Згідно інформаційної довідки, станом на 11 лютого 2015 року виконавче провадження за номером №36085799 завершено, виконавчий документ повернутий стягувачу. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тотожна норма також передбачена і статтею 16 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження за номером №36085799 завершено, а отже відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження » арешт, накладений на майно боржника знято. З огляду на вказані обставини відсутній, предмет спору і право позивача на даний момент не потребує захисту. [PERSON] в своїх позовних вимогах просить визнати за ним право власності на ? однокімнатної квартири, яка знаходиться в м. Рівне, вул. майдан Незалежності, 5, кв. 5. Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач надав нотаріально засвідчену згоду на передачу зазначеної квартири в іпотеку банку, а відтак усвідомлював всі наслідки таких дій. Зокрема, відповідно до ст. 4 Закону України «Про іпотеку» дане майно буде обтяжене іпотекою, що унеможливить здійснення реєстрації права власності за ним, у відповідності до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу слід відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed