Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

У 2014 році [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки належних позивачу при звільненні сум, який складає 21 933,38 грн., а також завдану відповідачем моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилалась на те, що наказом № 2733-к від 10.12.2013р. її було звільнено 16 січня 2014 року з посади заступника головного бухгалтера Державного підприємства " 38 Відділ інженерно-технічних частин". Враховуючи, що, остаточний розрахунок був здійснений лише 27.03.2014р., просить суд на підставі ст. ст.47, 117 КЗпП України стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки належних звільненому працівникові сум. Крім того, посилаючись на ст.237-1 КЗпП України просить суд стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року позов [PERSON] до Державного підприємства "38 Відділ інженерно-технічних частин" "Про стягнення середнього заробітку за час затримки належних звільненому працівникові сум; стягнення моральної шкоди" - задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства " 38 Відділ інженерно-технічних частин" (ІНН 33127487), юридична адреса: м. Дніпродзержинськ, пр-т. Аношкіна, 181, на користь [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] - 18 388 ( вісімнадцять тисяч триста вісімдесят вісім) грн. 50 коп. - середній заробіток за весь час затримки належних до виплати сум за період з 10.12.2013р. по 27.03.2014р.; - 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. - суму відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати. В апеляційній скарзі Державного підприємства "38 відділ інженерно-технічних частин"посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процессуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції. Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При встановлені фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно запису у трудовій книжці позивача, наказом № 2733-к від 10.12.2013р. позивача звільнено з посади заступника головного бухгалтера Державного підприємства " 38 Відділ інженерно-технічних частин" 16 січня 2014 року. Як вбачається з виписки з карткового рахунку позивачки, остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачкою був проведений відповідачем після звільнення останньої, а саме 27.03.2014р. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Разом з цим, як зазначає позивач, та вбачається з матеріалів справи, саме з вини відповідача при звільненні позивачки останній не було виплачено усі суми, що належали їй від підприємства відповідача. Згідно роз'яснень, наданих у п.21 Постанови Верховного Суду України N 13 від 24.12.1999р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Згідно п.8. Постанови Кабінету Міністрів України N 100 від 08.02.1995р. "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Враховуючи положення п.8 Постанови Кабінету Міністрів України N 100 від 08.02.1995р. "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", суд першої інстанції, виходив з того, що середньоденна заробітна плата позивача складала 245,18 грн., прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, так як передбачений ч.2 ст.117 КЗпП України середній заробіток за весь період затримки розрахунку з позивачем складає: 245,18 грн. х ( 11+20+18) 49 робочих дня за період з 16.01.2014р. по 27.03.2014р. = 12 013,82 грн. Таким чином, колегія суддів важає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, про дату звільнення позивача. Відповідачем видано наказ про припинення трудового договору від 10.12.2013 р. № 2733-к за згодою сторін, в якому зазначена дата звільнення - 16.01.2014р. За таких обставин відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції від 09 грудня 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Outcome: partial