Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Направленим і уточненим в ході розгляду справи (а.с.65-67) позовом представник [PERSON] [PERSON] просив суд ухвалити рішення, яким: 1) визнати незаконним та скасувати наказ ДП "Червоноармійський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального лісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" № 533 к від 20 жовтня 2016 року в частині звільнення позивача лісника обходу № 20 за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) з 14 липня 2016 року; 2) поновити позивача на посаді лісника ДП "Червоноармійський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального лісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" з виплатою йому середнього заробітку за кожний робочий день в сумі 175,27 гривень за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 14 липня 2016 року; 3) стягнути з відповідача на користь позивача 15\~000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог автор позову зазначив, що 17 червня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення його з підприємства за власним бажанням. Впродовж двох тижнів роботодавець не реалізував дану заяву позивача і останнього з роботи не звільнив. Позивач, в свою чергу, у вищевказаний період часу роботу не залишив і не вимагав розірвання трудового договору. Таким чином, продовжує представник позивача, наказ про звільнення [PERSON] є незаконним та підлягає скасування, адже таке звільнення відбулось з порушенням норм трудового законодавства. У звязку з цим, представник позивача також просив суд стягнути середній заробіток за кожний робочий день за весь час вимушеного прогулу та стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану внаслідок незаконного звільнення. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з вищевказаних підстав та просили його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, проте спрямував до суду заяву, якою просив відкласти розгляд справи, оскільки перебуває на лікарняному. Водночас, причини неявки представника відповідача визнані судом неповажними, оскільки його перебування на лікарняному не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи, з огляду на можливість забезпечення представлення інтересів підприємства іншими особами. За таких обставин, зважаючи, що позивач та його представник не заперечували проти заочного порядку розгляду даної справи, суд вважає за можливе відповідно до положень ст. ст. 224, 225 ЦПК України провести судове засідання за правилами заочного розгляду справи. Дослідив матеріали справи, заслухав пояснення учасників судового розгляду та свідка, судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. 2 квітня 2012 року [PERSON] прийнятий на роботу до ДП "Червоноармійський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального лісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" на посаду лісника (а.с.17). 17 червня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення за власним бажанням з вказаної вище посади (а.с.47). 15 липня 2016 року складено акт прийому-здачі обходу № 20, що був ввірений позивачу (а.с.49). Наказом № 553 к від 20 жовтня 2016 року позивача звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.51). Заробітна плата позивача на ДП "Червоноармійський лісгосп АПК" за період з липня 2015 року по червень 2016 року склала 44\~638,92 гривень (а.с.30). Згідно довідки від 30 серпня 2016 року, виданої поліклінікою № 2 КУ "Центральна міська лікарня № 1" (а.с.56) позивач з 29 серпня 2016 року по 30 серпня 2016 року знаходився на амбулаторному лікуванні у лікаря-невролога з приводу захворювання. Листом від 7 вересня 2016 року директором ТОВ "Шалений молот" позивача повідомлено про відмову у прийнятті його на роботу до даного Товариства, у звязку з його звільненням з попереднього місця роботи по статті (а.с.57). Інші досліджені судом і наявні в матеріалах справи письмові докази в основу даного судового рішення не покладаються, враховуючи часткову зміну представником позивача предмету позову. З цих же підстав в основу рішення суду не покладені і свідчення допитаного в ході розгляду даної справи свідка [PERSON] Правовідносини, що склались між сторонами у даній справі, регулюються наступними положеннями норм матеріального права. За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік (ч. 2 ст. 235 КЗпП). Як розяснив Верховний Суд України у п. 12 Постанови Пленуму № 9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою. Частина 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України. Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення за власним бажанням з займаної посади лісника обходу №20 17 червня 2016 року. В свою чергу, наказ про звільнення позивача з вищевказаної підстави виданий відповідачем 20 жовтня 2016 року, тобто через чотири місяці після подання [PERSON] заяви на звільнення, що беззаперечно є порушенням вимог ст. 38 КЗпП України, в звязку з чим у відповідача не було правових підстав для звільнення позивача за ст. 38 КЗпП України. За таких фактичних обставин, виданий і оспорюваний у даній справі наказ № 553 к від 20 жовтня 2016 року є незаконним та підлягає скасуванню, [PERSON] підлягає поновленню на роботі, а позов в цій частині, відповідно підлягає до задоволення. Крім цього, судом стягується з відповідача на користь позивача 14\~722,68 гривні середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з розрахунку 84 робочих дні x 175,27 гривень (заробіток за один робочий день). Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь 15\~000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди з наступних міркувань. Як зазначалось судом вище, згідно ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику має місце тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Водночас, суд вважає, що ані позивачем, ані його представником не надано достатніх та вагомих доказів того, що факт звільнення позивача призвів до моральних страждань останнього. Надана позивачем довідка лікаря-невропатолога зазначених висновків суду не спростовує, адже з її змісту не можливо встановити причинно-наслідковий звязок між звільненням позивача та наявністю з огляду на це у нього певного захворювання. Більше того, у даній довідці взагалі не конкретизується, яке захворювання було у позивача. Також, на переконання суду, не є підтвердженням факту страждань позивача, у звязку зі звільненням, лист ТОВ "Шалений молот" про відмову у прийнятті його на роботу. Отже, в цій частині позов до задоволення не підлягає. Крім цього, оскільки позов підлягає до часткового задоволення, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають понесені і документально підтверджені ним судові витрати за розгляд даної справи у розмірі 275,60 гривень (за клопотання про забезпечення доказів, шляхом виклику свідків). Також, враховуючи те, що позивач у даній категорії справи має пільги щодо сплати судового збору, на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2\~480,40 гривень (1\~378,00 гривень вимога про стягнення середнього заробітку; 1\~102,40 гривні дві вимоги немайнового характеру про скасування наказу та поновлення на роботі). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial