Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Єврокар Україна», в якому просить: визнати договір Фінансового лізингу №3833 від 03 жовтня 2017 року недійсним; стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» на його користь сплачені кошти в розмірі 19000 гривень, моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що в мережі інтернет він знайшов оголошення про продаж авто ЛАДА [PERSON] 2170 вартістю 130000 гривень, а повна комплектація 160000 гривень. 03 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до офісу компанії ТОВ «Єврокар Україна», де менеджер компанії пояснила, що він повинен спочатку сплатити передплату (аванс) за транспортний засіб у розмірі 19000 гривень. Того ж дня, 03 жовтня 2017 року [PERSON] сплатив у відділенні банку авансовий платіж у розмірі 19000, після чого, працівник офісу повідомив, що треба швидко підписати договір, оскільки чекають інші особа, які бажають укласти договір лізингу, часу на вивчення даного договору не було, а тому позивач підписав договір. Прочитавши підписаний договір вдома, [PERSON] зрозумів, що його було введено в оману та договір має інші умови, які мають істотні значення, а саме: замість раніше обумовленого автомобіля [PERSON] за 130000 гривень, в договорі вказано автомобіль Ravon R2, вартістю 7052,24 доларів США, що на дату укладання договору еквівалентно 189000 гривень, а тому він вважає цей правочин недійсним. Відповідач порушив його права як споживача, оскільки під час укладання спірного договору застосував нечесну підприємницьку діяльність, не надавши йому достатньо часу для прийняття свідомого рішення, що призвело до того, що в договорі зазначені інший автомобіль за іншою ціною, ніж він бажав отримати. В результаті чого, 03 жовтня 2017 року між ТОВ "Єврокар Україна" та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу № 3833, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати у власність та передати у користування предмет лізингу транспортний засіб Ravon R2, вартістю 7052,24 доларів США, що на дату укладання договору еквівалентно 189000 гривень. З дня укладення договору фінансового лізингу та сплати авансу, і до теперішнього часу жоден автомобіль позивачу не передано. На письмову вимогу позивача [PERSON] повернути сплачені ним кошти, відповідач не реагує. Після таких дій представників ТОВ "Єврокар Україна" позивачу [PERSON] стало зрозуміло, що його введено в оману, а дійсною метою укладення договору було не надання у власність автомобіля, а отримання передплати та розірвання договору без неповернення авансу та ненадання автомобіля. [PERSON] вважає, що укладений договір суперечить положенням законів, а саме: Закону України "Про фінансовий лізинг", Закону України "Про захист прав споживачів", вимогам Цивільного кодексу України, так як не посвідчений нотаріально, умови Договору є несправедливими та порушують принцип добросовісності, а тому має бути визнаний недійсним, а кошти сплачені в рахунок авансу, повернуті йому. Просив позов задовольнити. В судове засідання позивач не зявився. Надав суду заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутністю. Не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку (а.с. 46). Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, був повідомлений належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення (а.с.24,45, 54, 55). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них такі правовідносини. 03 жовтня 2017 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна" в особі представника [PERSON] укладено договір № 3833 фінансового лізингу (а.с. 11-18). Пунктом 1.1. зазначеного договору визначено, що предметом Договору є транспортний засіб Ravon R2 комплектації comfort з обємом двигуна 1.25 з АТ типом КПП, привід 4х2. Вартість предмета лізингу, а саме транспортного засобу Ravon R2 комплектації comfort з обємом двигуна 1.25 з АТ та типом КПП, привід 4х2 складає 7052,24 доларів США, що на дату укладання договору еквівалентно 189000 гривень, що також визначено у пункті 8.2. вищевказаного договору. Стаття 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлює, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору. Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст. 3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п. 1.3 договору, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати Предмет Лізингу у власність (отримати право власності на Предмет Лізингу) та передати Предмет Лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором. Лізингоодержувач користується Предметом Лізингу на умовах даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства. Згідно з п. 1.7 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу Предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.5. ст. 9 даного договору. Пунктом 9.1 договору визначено, що комісія за організацію договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу в розмірі 10 %, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення Договору за його організацію протягом строку дії Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір комісії за організацію Договору зазначено у Додатку № 1 до даного Договору. Комісія за організацію Договору входить до складу обов'язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов'язаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу. Договір фінансового лізингу був підписаний сторонами на кожному аркуші договору. На виконання умов договору [PERSON] було сплачено авансовий платіж по договору фінансового лізингу № 3833 від 03 жовтня 2017 року у сумі 19000 гривень, що підтверджується квитанцією від 03 жовтня 2017 року №N1ВН940041 (а.с. 20). Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 ст. 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»). За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. В силу ст. ст. 1, 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Тож, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договоро лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином, договір фінансового лізингу предметом якого є транспортний засіб Ravon R2 комплектації comfort з обємом двигуна 1.25 з АТ та типом КПП, привід 4х2, а сторонами договору фізична і юридична особи, всупереч положень ст. 799 ЦК не було посвідчено нотаріально, а тому він в силу положень ст. 220 цього ж Кодексу є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеним у постановах від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16. Кім того, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, а отже на послуги фінансового лізингу поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору. Суд погоджується з доводами позивача про те, що при укладанні договору сторонами остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погоджено графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком № 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається, а також з тим, що додатки до договору фінансового лізингу ним не були отримані. Крім того, як встановлено судом із змісту спірного договору № 3833 фінансового лізингу від 03 жовтня 2017 року, укладеного між сторонами, в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Так,пунктом 4.3. договору №3833 фінансового лізингу від 03 жовтня 2017 року передбачено, що у разі якщо лізенгоодержувач не скористається своїм правом на обрання продавця/ постачальника предмета лізингу, сторони погоджують, що такий вибір буде здійснено лізингодавцем. При цьому лізингодавець несе перед лізінгоодержувачем відповідальність щодо поставки предмету лізингу належної якості. Таким чином, оскільки позивач як лізіингоодержувач не скористався своїм правом обрання продавця/ постачальника предмета лізингу, то вибір продавця предмета лізингу відповідно до п. 4.3. договору здійснював відповідач як лізингодавець. Однак, в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, тому даний договір суперечить положенням ст. 808 ЦК України. Суд погоджується з доводами позивача про те, що є несправедливими умови договору фінансового лізингу про нарахування штрафних санкцій за дострокову сплату лізингових платежів, а також є несправедливими умови договору фінансового лізингу, які передбачають жорстку відповідальність лізингоодержувача за невиконання умов укладеного договору та відсутність відповідальності лізингодавця за невиконання останнім умов договору, оскільки такі умови договору призводять до істотного дисбалансу прав та обов'язків сторін. Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Так, пунктом 12.1. договору №3833 фінансового лізингу від 03 жовтня 2017 року передбачено, що лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в пунктах 1.7. та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначенням реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. Згідно пункту 12.4., максимальний строк повернення грошових коштів згідно п. 12.1. даного договору становить 30 банківських днів з моменту отримання лізингодавцем заяви лізингоодержувача про розірвання даного договору із зазначенням власних банківських реквізитів, згідно з якими повинні бути перераховані грошові кошти. На виконання вимог п. 12.1. договору №3833 фінансового лізингу від 03 жовтня 2017 року позивачем [PERSON] на адресу відповідача ТОВ «Єврокар Україна» був направлений лист рекомендованою кореспонденцією з вимогою розірвати договір №3833 фінансового лізингу від 03 жовтня 2017 року та повернути йому сплачені ним кошти у вигляді авансового платежу в розмірі 19000 гривень (а.с.49), який відповідач отримав 09 лютого 2018 року, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням (а.с.51). Однак, в порушення п. 12.4. договору №3833 фінансового лізингу від 03 жовтня 2017 року, після одержання вказаного вище листа, відповідач договір не розірвав та кошти позивачу не повернув. За таких обставин, оскільки договір фінансового лізингу № 3833 від 03 жотвня 2017 року є таким, що містить несправедливі умови щодо споживача (позивача по справі), вказаний договір не є нотаріально посвідченим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання недійсним договору фінансового лізингу із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, суд прийшов до наступного. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Ураховуючи те, що законом не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Крім того, ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина 6 статті 141 ЦПК України регламентує, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Частиною 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Враховуючи те, що позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», він підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог. Згідно п.п.2 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0.4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року №1801-VІІІ передбачено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2017 року в розмірі 1600 гривень 00 копійок. Враховуючи вище викладене мінімальний розмір судового збору за одну вимогу немайнового характеру по даній категорії справ складає 640 гривень. Частина 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» регламентує, що у разі коли в позовні заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Тож, враховуючи, що судом задоволено дві немайнові вимоги позивача, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1280 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved