Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

17 жовтня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із цим позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала в трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством "Дніпроважпапірмаш ім. Артема" з 10 грудня 2013 року по 30 вересня 2014 року. Працювала на посаді економіста. Заробітна плата на підприємстві взагалі не виплачувалася з грудня 2013 року. Заборгованість по заробітній платі складає за період з 1.02.2014 року по 30 вересня 2014 року 7 102грн. 47коп. Крім того, в період з 30.12.2013 року по 18.01.2014 року вона хворіла, що підтверджується копіями листків непрацездатності, які були нею 23.01.2014 року здані в бухгалтерію підприємства. Але оплата по листкам непрацездатності проведена не була. Як їй заявили, нібито був наказ, що грудень 2013 року та січень 2014 року були неробочими місяцями. Але її з наказами щодо цих обставин не знайомили. Вона вимушена була звільнитися з підприємства, так як працювала, але не отримувала заробітну плату і не мала засобів до існування. Незаконними діями відповідача їй спричинена моральна шкода. Відповідач залишив її без засобу до існування. Вона не має грошей для придбання продуктів харчування, предметів гігієни, ліків, одягу. Вона вимушена принижуватися та просити відповідача виплатити зароблені гроші, чим порушується її гідність. Моральну шкоду вона оцінює в 5 000грн. На підставі викладеного просить суд стягнути на її користь з відповідача заробітну плату в сумі 7102,67грн. Зобов'язати відповідача оплатити їй листки непрацездатності за період з 30.12.2013р. - 22.01.2014р. Стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду 5000,00грн. (а.с.1). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. На вимозі про зобов'язання відповідача оплатити їй листки непрацездатності за період з 30.12.2013р. - 22.01.2014р. не наполягала з огляду на пояснення третьої особи Фонду соціального страхування. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити даний позов частково та надали до суду письмові заперечення в яких зазначили, що дійсно у підприємства існує заборгованість перед [PERSON] по заробітній платі в сумі 7102,48грн. Щодо стягнення заборгованості по заробітній платі вимогу визнають у повному обсязі. Щодо моральної шкоди просять відмовити, оскільки сума в 5000,00грн. завищена і становить майже 100% заборгованості по заробітній платі, тому ця сума не обґрунтована. Щодо вимоги по оплаті лікарняних просять відмовити, оскільки позивач не вказала суму яку їй повинні виплатити. Також у вказаний період з 30.12.2013р. по 18.01.2014р., коли позивач була на лікарняному, підприємство не працювало, відповідно заробітна плата [PERSON] не нараховувалася, тому підстав для оплати лікарняних немає. Вважають те, що позивача не було ознайомлено з цими наказами підприємства суттєвого значення для оплати лікарняних не має (а.с.19-20). Представник третьої особи Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності [PERSON] в судовому засіданні залишила питання на розсуд суду, надала до суду письмові пояснення які обґрунтовує тим, що відповідно до положень ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" від 18.01.2001 року № 2240-ІІІ Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Згідно пункту 1 частини першої статті 34 ЗУ №2240 за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатністю та витратами, зумовленими похованням, надається допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною). У відповідності до ст. 21 ЗУ №2240 фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду на підставі заяв-розрахунків, що містять інформацію про нараховані страхувальником застрахованим особам сум матеріального забезпечення. В даному випадку до робочого органу відділення Фонду, а саме до Амур-Нижньодніпровської районної виконавчої дирекції заяви-розрахунки щодо нарахованих відповідачем позивачу сум матеріального забезпечення по листкам непрацездатності серії АГМ №907953 з 30.12.2013р. по 06.01.2014р. та серії АГН №561338 з 09.01.2014р. по 18.01.2014р. не надходили, відповідно вказані листки непрацездатності не профінансовано. В позові міститься інформацію про неможливість оплати відповідачем вказаних листків непрацездатності з підстав визнання останнім грудня 2013р. та січня 2014р. неробочими місяцями. За вказаних обставин звертають увагу суду на заяви-розрахунки оформлені відповідачем 20.01.2014р. та 24.03.2014р., згідно з якими іншим працівникам відповідача нараховано та виплачено допомогу з тимчасової непрацездатності за період визнаний відповідачем неробочим (а.с.28-29). Вислухавши доводи та пояснення сторін, дослідивши письмові докази справи по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач відповідно до довідки про заборгованість по заробітній платі станом на 07.10.2014р. виданої [PERSON], яка працювала на ПАТ "Дніпроважпапірмаш ім. Артема" з 10.12.2013р. по 30.09.2014р. заборгованість по заробітній платі склала 7102,47 грн. з лютого 2014р. - вересень 2014р., у виконавчій службі АНД району на примусовому виконанні знаходиться заборгованість по заробітній платі у тому числі грудень 2013р. у сумі 706,16грн. (а.с.2). З листків непрацездатності серії АГМ №907953 з 30.12.2013р. по 06.01.2014р. та серії АГН №561338 з 09.01.2014р. по 18.01.2014р. позивач [PERSON] знаходилась на лікарняному (а.с.3-4). З наказу № 98/1 ПАТ "Дніпроважпапірмаш ім. Артема" від 24.12.2013р. робочі дні 30,31 грудня 2013р. та 06,08 січня 2014 року вважаються вихідними з відпрацюванням по суботам відповідно 11.01.2014р., 18.01.2014р., 25.01.2014р., 08.02.2014р. На вихідні дні призначені чергові та аварійна бригада, серед яких позивача немає (а.с.22-24). З заяви-розрахунку страхувальників від 20.01.2014р. та 24.03.2014р. згідно з якими працівникам ПАТ "Дніпроважпапірмаш ім. Артема" нараховано та виплачено допомогу з тимчасової непрацездатності за період визнаний відповідачем неробочим, серед яких [PERSON] не має (а.с.30-31). Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Конституції України, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці». Згідно з вимогами ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За змістом ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. У відповідності до ст. 115 Кодексу законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути \~виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом достовірно встановлено і підтверджено матеріалами справи те, що позивач в дійсності була працевлаштована в Публічному акціонерному товаристві "Дніпроважпапірмаш ім. Артема", з лютого по вересень 2014 року їй не була виплачена заробітна плата в розмірі 7102,47грн., що не заперечувалося відповідачем в судовому засіданні та письмових поясненнях, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають повному задоволенню. У відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Приймаючи до уваги дійсні обставини справи, враховуючи вимогу розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити частково позов позивача в частині відшкодування моральної шкоди на суму у розмірі 2000,00 грн., що відповідатиме дійсним обставинам справи. Що стосується вимоги позивача про зобов'язання відповідача оплатити їй листки непрацездатності за період з 30.12.2013р. - 22.01.2014р. на якій у судових дебатах позивач не настоювала, вона не підлягає задоволенню в заявлений позивачем спосіб виходячи з наступного. Згідно пункту 1 частини першої статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" від 18.01.2001 року № 2240-ІІІ за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку - з тимчасовою втратою працездатністю та витратами, зумовленими похованням, надається допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною). У відповідності до ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" від 18.01.2001 року № 2240-ІІІ фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду на підставі заяв-розрахунків, що містять інформацію про нараховані страхувальником застрахованим особам сум матеріального забезпечення. Як вбачається з матеріалів справи до робочого органу відділення Фонду, а саме до Амур-Нижньодніпровської районної виконавчої дирекції заяви-розрахунки щодо нарахованих ПАТ "Дніпроважпапірмаш ім. Артема" [PERSON] сум матеріального забезпечення по листкам непрацездатності серії АГМ №907953 з 30.12.2013р. по 06.01.2014р. та серії АГН №561338 з 09.01.2014р. по 18.01.2014р. не надходили, відповідно вказані листки непрацездатності не профінансовано. До ПАТ "Дніпроважпапірмаш ім. Артема" [PERSON] з приводу оплати листів непрацездатності не зверталася. За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини\~справи,\~які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом розяснювались сторонам, положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши та зясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що в діях відповідача вбачається порушення законодавства про працю. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в частині задоволення вимог.

Outcome: partial