Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

10 серпня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON], про звернення стягнення на майно та виселення відповідача та інших мешканців. Позивач мотивував свої вимоги тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №KTAALOS01340 від 22 лютого 2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 283157,28 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20 лютого 2022 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків ПАТ КБ «ПриватБанк», які мають вираз у залученні вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 12 травня 2016 року має заборгованість - 487864, 55 грн., яка складається з: 241062,87 грн. - заборгованість за кредитом; 144262,00 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 102539,68 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] [INFO] року уклали договір іпотеки №KTAALOS01340, відповідно до якого вона надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 64,70 кв.м., житловою площею 51,40 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору та виселити відповідачку та інших мешканців будинку, який знаходиться у іпотеці. 25 листопада 2012016 року позивач подав уточнену позовну заяву до [PERSON], яка діє в інтересах своєї неповнолітньої дитини [PERSON], [PERSON],, [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Слов'янської міської ради про звернення стягнення. Мотивував свої вимоги тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №KTAALOS01340 від 22 лютого 2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 283157,28 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20 лютого 2022 року. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 12 травня 2016 року має заборгованість - 487864, 55 грн., яка складається з: 241062,87 грн. - заборгованість за кредитом; 144262,00 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 102539,68 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] [INFO] року уклали договір іпотеки №KTAALOS01340, відповідно до якого вона надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 64,70 кв.м., житловою площею 51,40 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до п.12 договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 227250,00 грн. З ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач зазначив, що договором іпотеки, укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предмет іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно- правового договору та ст.629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинно відбуватись на підставі рішення суду. У зв'язку з викладеним, просить суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KTAALOS01340 від 22 лютого 2012 року, в розмірі 227250,00 грн, звернути стягнення на будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №KTAALOS01340 від [INFO] року ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладення договору купівлі - продажу з іншою особою - покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме - 227250,00 грн., будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всі передбачені нормативно-правовими актами держави дій, необхідні для продажу предмету іпотеки. Виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідачів судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, суду надано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, на задоволенні позовних вимог наполягають, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], яка діє в інтересах своєї неповнолітньої дитини [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явились, про причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Представник третьої особи, служби у справах дітей Слов'янської міської ради Донецької області, у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надано суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника установи, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтримують в частині виселення дитини [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 10 січня 2017 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучене публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк". Представник третьої особи, ПАТ "ПроКредит Банк", у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надано суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника установи. Також зазначили, що на сьогодні спір не впливає на права і обов'язки АТ «ПроКредит Банк», виходячи з того, що обтяження Іпотекодержателя АТ «ПроКредит Банк» відсутні. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню з огляду на такі встановлені в судовому засіданні обставини. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши подані документи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 22 лютого 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №KTAALOS1340, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 283 157,28 грн., з яких: сума кредиту 263 851,56 грн., з них 263283,43 грн. на реструктуризацію кредитної угоди №273М-08 від [INFO] року, 568,13 грн. - сплата страховки за перший рік кредитування, а також 5 113,17 грн. на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, який передбачений п.п.2.1.6, 2.2.11 дійсного договору, 14192,58 грн. на сплату судових витрат, які передбачені п.п.2.2.14, 2.3.12, 6.6 дійсного договору (а.с. 11-14). Відповідно до Розділу 2 вищевказаного договору, позичальник [PERSON] зобов'язався: використовувати кредит на цілі, які вказані в п.А.2 Договору; сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до п.п.2.3.1, 2.3.2, 4.1, 4.2, 4.9, 4.10 , а також відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків та винагороди (Додаток №1) до Договору; погашати заборгованість за кредитом згідно з Графіком погашення кредиту, процентів та винагороди, які вказані в Додатку №1 з рахунком п.4.9 Договору; погашати сплату відсотків та винагороду не пізніше дня фактичного повного погашення кредиту. Пунктом А.6 Кредитного договору встановлено, що процентна ставка за користування кредитом встановлена 18%. Кредитним договором №KTAALOS1340 від 22 лютого 2012 року встановлений порядок нарахування та сплати процентів, зокрема: при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, які передбачені Графіком погашення кредиту, процентів та винагороди (Додаток 1 до Договору), а також п.1.2, 2.2.3, 2.3.3 дійсного Договору, винагороди, яка передбачена п.п.4.3, 4.4 дійсного Договору, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі, який вказаний в п.А.7 та А.8 дійсного Договору. Сплата пені здійснюється у гривні (п.6.1. Кредитного договору); при порушенні Позичальником зобов'язань, які передбачені п.п.2.2.8, 2.2.9, 2.2.12, 8.1 дійсного Договору, Позичальник сплачує Банку за кожен випадок порушення - штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту (п.6.2 Кредитного договору); Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, яка використана не за цільовим призначенням, за кожен випадок нецільового використання коштів (п.6.3 Кредитного договору). 22 лютого 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору №273М-08 від [INFO] року, в якій зазначено, що сторони узгодили, що починаючи з 01 січня 2010 року п.4.3, 6.1 Договору читати у наступній редакції: «п.4.3.При порушенні Позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.3, 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.11 даного Договору, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 24% річних від суми залишку непогашеної заборгованості»; «п.6.1. При порушенні Позичальником будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток 1 до даного Договору), а також п.п.2.2.2, 2.3.1, 2.3.3, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цього Договору, строків повернення кредиту, передбачених Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток 1 до даного Договору), а також п.п.1.3, 2.2.3, 2.3.3 даного Договору, винагороди передбаченої п.п.4.5, 4.6 Позичальник сплачує Банку за кожен випадок порушення пеню у розмірі 0,067 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні» (а.с.16 зб(б)-16а). В забезпечення виконання зобов'язання, між банком з однієї сторони та відповідачем [PERSON] - з іншої, був укладений договір іпотеки від [INFO] року. Даним договором Іпотеки, відповідно по пункту А.5., був забезпечений кредитний договір №KTAALOS1340 від 22 лютого 2012 року (а.с.11). Відповідно до договору Іпотеки, банк прийняв в іпотеку нерухоме майно, що належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності, а саме - житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 51,4 кв.м. Згідно Договору іпотеки до складу іпотечного майна входить житловий будинок [ADDRESS] загальною площею - 64,7 кв.м., житловою площею - 51,4 кв.м., який належить іпотекодавцю на підставі: Договору купівлі - продажу житлового будинку від 24 вересня 2007 року посвідченого Бігун В.В., приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області, реєстраційний номер 2520. Відповідно до п.18.8.1 Договору Іпотеки іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання термінів виконання позичальником якого-небудь із зобов'язання, передбаченого Кредитним договором, воно не було виконано. У разі порушення іпотекодавцями зобов'язань за цим договором іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання всіх зобов'язань за Кредитним договором, а у разі невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (п.18.8.2 Договору іпотеки). Як вбачається з п. 13.1 Договору предмет іпотеки за цим договором належить Іпотекодавцю на праві власності, перебуває в іпотеці згідно договору іпотеки, укладеного між ЗАТ «ПроКредитБанк» та громадянкою України [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Бігун В.В. 24.09.2007р. реєстр №2530. Факт перебування будинку в іпотеці підтверджується витягами №14562512, №14562382 від 24.09.2007р. Згідно з п. 3.8. договору іпотеки, укладеного між ЗАТ «ПроКредитБанк» та громадянкою України [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Бігун В.В. 24.09.2007р. реєстр №2530, предмет іпотеки за цим договором передається в повторну іпотеку за письмовою згодою ЗАТ «ПроКредитБанк» вихідний №319 від 23.04.2008 року. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , сформованої станом на 08 грудня 2016 року, обтяження на будинок за адресою: [ADDRESS] іпотекодержателя АТ «ПроКредит Банк» відсутнє (а.с. 72-73). Згідно Договору іпотеки до складу іпотечного майна входить житловий будинок [ADDRESS] загальною площею - 64,7 кв.м., житловою площею - 51,4 кв.м., який належить іпотекодавцю на підставі: Договору купівлі - продажу житлового будинку від 24 вересня 2007 року посвідченого Бігун В.В., приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області, реєстраційний номер 2520. Відповідно до п.18.8.1 Договору іпотеки Іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання термінів виконання Позичальником якого-небудь із зобов'язання, передбаченого Кредитним договором, воно не було виконано. У разі порушення Іпотекодавцями зобов'язань за цим договором Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання всіх зобов'язань за Кредитним договором, а у разі невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (п.18.8.2 Договору іпотеки). Судом встановлено, що боржник [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконує і має заборгованість, яка станом на 12 травня 2016 року становить 487 864 грн. 55 коп., та складається з наступного: 241062,87 грн. - заборгованість за кредитом, 144262,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 102539,68 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII ( далі - Закон від 02.09.2014 № 1669-VII) на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. В п. 5 ст. 11 «Прикінцевих та перехідних положень» вказаного Закону від 02.09.2014 № 1669-VII передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема, затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Згідно із ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом», район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Згідно Наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ № 33/6/а від 7 жовтня 2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» 2 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1275-р, яким було затверджено «Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», згідно пункту 20 частини 1 якого місто Слов'янськ Донецької області входить до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані і проживають з 2012 року у м.Слов'янськ Донецької області. Банком усупереч вимогам Закону від 02.09.2014 № 1669-VII та Розпорядження КМУ від 02.12.2015 №1275 нараховано відповідачу [PERSON] пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, в сумі 102 539,68 грн., яка має бути скасована з загальної суми заборгованості за кредитним договором. Тому загальна сума заборгованості становить 385 324 грн. 87 коп. і складається з наступного: 241 062,87 грн. - заборгованість за кредитом, 144 262,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця. згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В той же час, стаття 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлює, що протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку". Закону від 02 вересня 2014 року № 1669-VII набув чинності 15 жовтня 2014 року, тобто після укладання сторонами договору іпотеки. Проте за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України. У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт. під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативино-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Разом з тим, мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій па визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений Законом від 02.09.2014 № 1669-VII мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії. заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону па період його чинності. Пунктом 1 статті 11. Закону від 02.09.2014 № 1669-VII передбачено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону "Про мораторій" не підлягає виконанню. Загальна сума заборгованості складає 385 324 грн. 87 коп. Частиною 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до пункту 12 договору іпотеки від [INFO] року, сторони домовилися про вартість предмета іпотеки на рівні 227 250,00 грн. (п.12). З наведеного вище видно, що правило про співмірність боргу і вартості предмету іпотеки дотримано. Відповідно до частин 1 статті 33 Закону України, від 05.06.2003. № 898-ІV "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до пунктів 18.8.1, 24 Іпотечного Договору від [INFO] року у випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодержатель набуває право від свого імені продати Предмет іпотеки будь якій особі з дотриманням умов, визначених Законом України «Про іпотеку». Сторони домовились, що початкова ціна продажу предмету іпотеки встановлюється в розмірі 100% від вартості, яка зазначена в п.12 цього договору. В своїй заяві, що на аркушах справи 61-63 банк просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KTAALOS01340 від 22 лютого 2012 року, в розмірі 227250,00 грн. звернути стягнення на будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №KTAALOS01340 від [INFO] року ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладення договору купівлі - продажу з іншою особою - покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме - 227 250,00 грн., будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всі передбачені нормативно-правовими актами держави дій, необхідні для продажу предмету іпотеки. Вказані вимоги Банку не суперечать вимогам Закону України «Про іпотеку» і Іпотечному Договору, укладеному між сторонами у справі. Тому підстав для відмови у задоволені позовних вимог Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки не має. Відповідно до п. 44 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2012 № 5 "Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. На виконання вимог закону, судом перевірені вказані обставини щодо наявності права власності та іншого речового права неповнолітніх дітей на іпотечне майно на момент укладання договору іпотеки. Відповідно до актів про народження, видно, що [PERSON] є рідною дочкою [PERSON], і станом час укладення іпотечного договору - [INFO] року вона була повнолітньою та її зареєстроване місце проживання у будинку по [ADDRESS] з 07 листопада 2007 року. Із змісту іпотечного договору від [INFO] року вбачається, що місце проживання [PERSON] та [PERSON] є [ADDRESS] разом з тим, як видно із копії паспорту [PERSON], останній зареєстрував своє місце проживання у вказаному будинку 29 грудня 2012 року. Із паспорту [PERSON], [INFO], який станом на [INFO] року виповнилося повних 12 років, видно, що вона була зареєстрована у будинку по [ADDRESS] - 27 травня 2008 року, тобто після укладення договору іпотеки. Судом було вжито всіх заходів щодо встановлення зареєстрованого місця проживання станом на [INFO] року [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Однак за даними відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб, видно, що [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS], однак з якого часу відбулася така реєстрація відомостей немає. Щодо малолітнього [PERSON], то відомості про місце його реєстрації відсутні. За змістом ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка діяла на час вчинення реєстрації неповнолітніх дітей, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Суд зважає на ту обставину, що на час укладення договору іпотеки, реєстрація місця проживання дитини не була обов'язковою, однак визначалася за місцем проживання батьків, або одного з них. У судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджується даними органу опіки та піклування, що діти [PERSON]: [PERSON] та [PERSON] ніколи не стояли на обліку як безпритульні, або позбавлені батьківського піклування, не перебували у спец закладах. Отже місце проживання дітей, незважаючи на відсутність реєстрації їх проживання слід визначати за місцем проживання їх батьків. Однак в судовому засіданні встановлено, що на час укладення договору іпотеки зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання батька дітей [PERSON] не було по [ADDRESS](а.с.22, з.б), даних про зареєстроване місце проживання матері [PERSON] на момент укладення договору іпотеки, суду не надано. Отже з врахуванням тієї обставини, що реєстрація місця проживання неповнолітньої [PERSON] на час укладання договору іпотеки відбулася вже після його укладення, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів того, що місце проживання малолітнього [PERSON] у будинку по [ADDRESS] суду не надано, а отже та обставина, що на час укладання договору дитина проживала разом з батьками(або з одним з батьків) у вказаному будинку, а відтак мала право користування цим будинком ґрунтується лише на припущеннях. У зв'язку з цим, судом не встановлено належних та допустимих доказів того, що на момент укладення іпотечного договору неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] мали право користування житловим будинком, [ADDRESS] Донецької області, а тому підстав для визнання договору іпотеки таким, що укладений в порушення вимог ст.224 ЦК України, як і немає підстав для застосування наслідків нікчемності правочину. Вирішуючи питання про виселення відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], суд виходить з наступного. Відповідно практики Європейського Суду з прав людини (Справа "Будченко проти України" ) встановлено, що за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Аналогічні роз'яснення викладено у висновку Верховного Суду України у справі 6-1449цс15 від 03.02.2016р., 6-197 цс16 від 22.06.2016 р., які у відповідності до ст. 360-7 ЦПК Українимає враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні вказаних норм права. З матеріалів справи убачається, що відповідач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі Договору купівлі - продажу житлового будинку від 24 вересня 2007 року посвідченого Бігун В.В., приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області, реєстраційний номер 2520. Тобто предмет іпотеки у даній справі було придбано іпотекодавцем не за рахунок кредитних коштів, повернення яких було забезпечено договором іпотеки від [INFO] року. Спірне житло було придбане [PERSON] за договором Іпотеки, укладеним між нею та ЗАТ «ПроКредитБанк». Відповідно до матеріалів справи, постійне жиле приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, відсутнє. За таких обставин, суд виходить з того, що спірне майно, яке є предметом іпотеки, було придбане у власність відповідачем [PERSON] до отримання [PERSON] кредиту в банку, отже, будинок був придбаний не за рахунок кредитних коштів, а тому відповідачі при зверненні стягнення на нього не можуть бути виселені зі спірного будинку без надання іншого житлового приміщення, тому у відповідності до ст. 109 Житлового кодексу України та ст. 40 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних відносин, підстави для задоволення позову в цієї частині відсутні. Крім того, відповідно ч. 1ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із роз'ясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI) (а.с. 27,28,29). Оскільки заявлені позивачем вимоги задоволені частково (на 50%), саме така частка понесених витрат на його оплату підлягає компенсації на користь позивача за рахунок відповідача, і що становить 2 742 грн. 87 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial