Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

14.06.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їй на підставі свідоцтва про право власності від 06.11.2006 року та договору дарування від 22.08.2014 року належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сімї у зазначеній квартирі зареєстровані позивач та відповідач, який є сином позивача. Відповідач [PERSON] з листопада 2014 року не проживає у зазначеній квартирі, не зберігає в ній своїх особистих речей, проте реєстрацію не припинив. У звязку з даними обставинами позивач змушена звернутися до суду з позовом, оскільки рішення суду їй необхідне для зняття відповідача з реєстрації. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою : вул. Оборони, 3а/ 58, м. Лиман Донецької області. Позивача [PERSON] було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, позивач в судове засідання не прибула, але надала до суду заяву щодо розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.22). Представник позивача [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не прибув, але надав до суду заяву щодо розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.23). Відповідача [PERSON] про необхідність явки в судове засідання повідомлено належним чином шляхом направлення судової повістки поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання (а.с. 21). Відповідач до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи викладене, у відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в заочному порядку. Проти заочного розгляду справи позивач не заперечувала. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що квартира № 58 в м. Красний Лиман по вулиці Оборони будинок 3а була передана при приватизації з державного житлового фонду у спільну часткову власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду") [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 06.11.2006 року №413, що його видано Краснолиманською міською радою (а.с.9). Право власності вказаних осіб на дане нерухоме майно зареєстроване КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов"янська 06.02.2007 року (а.с.11). Відповідно до договору дарування 1/2 частки квартири від 22 серпня 2014 року [PERSON] подарував свою частину квартири № 58 в м. Красний Лиман по вулиці Оборони будинок 3а [PERSON] (а.с. 12). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 14.06.2017 року власником квартири № 58 в м. Красний Лиман по вулиці Оборони будинок 3а є [PERSON] (а.с.13-14). Згідно довідки про склад сімї, що її видано відділом реєстрації місця проживання Лиманської міської ради 01.06.2017 року, у квартирі № 58 в м. Красний Лиман по вулиці Оборони будинок 3а зареєстровані: позивач [PERSON] (з 01.03.1976 року) та відповідач [PERSON], який є її сином ( з 12.10.2011 року) (а.с. 15). При вирішенні питання про можливість позбавлення права користування квартирою відповідача суд виходить з наступного. \~\~ Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач [PERSON], як власник квартири, має право володіти, користуватися та розпоряджатися нею на власний розсуд, використовувати її для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Таке право позивача згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 321 ЦК України є непорушним і вона не може бути протиправно його позбавлена. Наявність реєстрації [PERSON] в квартирі, обмежує права позивача як власника, і вона на підставі ст. 391 ЦК України має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Згідно акту, наданому головою мікрорайону "Заводський", завіреного печаткою загального відділу Лиманської міської ради Донецької області відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з листопада 2014 року, у квартирі відсутні його особисті речі (а.с. 16). До теперішнього часу відповідач не припинив реєстрацію у вказаній квартирі, квартирою не цікавиться, що створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні вказаною квартирою. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права - визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, ґрунтується на вимогах закону і є достатнім для відновлення її порушеного права, оскільки є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання в порядку ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Судом достовірно встановлено, що [PERSON] не мешкає в квартирі більш ніж рік без поважних причин, мешкає в іншому місці та добровільно відмовляється знятись з реєстрації. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. Крім того, суд зазначає, що відповідно до Постанови Верховної Ради України від 04.02.2016 року №984-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» місто Красний Лиман Донецької області перейменовано на місто Лиман з 18 лютого 2016 року.

Outcome: approved