Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивувала тим, що її син [PERSON] має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після смерті дружини [PERSON] , [INFO] , відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. На даний час дитина [PERSON] проживає разом із позивачем та за її рахунок. [PERSON] проживає у смт.Миколаївка Білопільського району Сумської області, але приблизно 20 серпня 2019 року приїде до м.Тростянець, буде проживати разом із позивачем та ходити у Смородинську школу м.Тростянець. Відповідач не працює, проживає у м.Суми, зв`язатися із ним неможливо, оскільки телефон вимкнений. Останній раз він приїздив до дітей влітку і в той же час передав позивачу заяву про відмову від батьківських прав відносно його дітей. Усі питання щодо виховання дітей вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки відповідача. діти знаходяться на повному утриманні позивача. Посилаючись на те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує харчуванням, медичним оглядом, лікуванням дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми у обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до духовних та інших цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти, а також на ст.ст.164-166,180-183 Сімейного кодексу України, позивач просить: - позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття; - судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні сторони не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позивач заявлений позов підтримує, а відповідач позов визнає. Представник 3-ї особи у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а.с.46,51). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Відповідно до ч.1 ст.32 Конституції України ніхто не може зазнати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.3 Сімейного кодексу (далі СК) України дитина належить до сім`ї своїх батьків, навіть тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства", зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Так, судом установлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дітей є [PERSON] , яка [INFO] померла у м.Суми (а.с.10,11,13). У частинах 1,6 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що сім`я є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається із наданих позивачем доказів, дитина [PERSON] проживає за рахунок та разом із позивачем, яка доводиться дитині бабусею. [PERSON] проживає у смт.Миколаївка Білопільського району Сумської області із прабабусею [PERSON] . Позивач та [PERSON] створили дітям належні умови для їх розвитку та виховання (а.с.17). 11 червня 2019 року [PERSON] подав нотаріально посвідчену заяву про те, що він відмовляється від батьківських прав на свого сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , і не заперечує проти покладення обов`язків по їх забезпеченню, утриманню та вихованню на їх бабусю - [PERSON] , [INFO] , яка мешкає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та дає згоду на призначення її опікуном дітей. наслідки подання такої заяви [PERSON] відомі (а.с.12). 31 липня 2019 органом опіки та піклування Тростянецької РДА Сумської області було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дітей - [PERSON] , 2012 р.н., та [PERSON] , 2017 р.н. (а.с.14). Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться із дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1980 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Як роз`яснено в п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" за №3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття ігноруються на факті спорідненості не є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] свої обов`язки як батько не виконує, вихованням дітей не займається, подав заяву про відмову від батьківських обов`язків, на даний час діти перебувають на утриманні та проживають у родині позивача, суд вважає, що така поведінка батька заслуговує на позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей, а отже визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та інтересам інших осіб. Крім того, враховуючи ч.2 ст.166 СК України, відповідно до якої особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, суд вважає за необхідне одночасно із позбавленням [PERSON] батьківських прав стягнути із нього також аліментів, відповідно до вимог ст.ст.180,182,183 СК України, на утримання дітей у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття на користь [PERSON] , на утриманні якої перебувають діти. За указаних обставин заявлений позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України із відповідача підлягає до стягнення: на користь позивача, понесені нею документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768,40 грн. (а.с.5); у дохід держави судовий збір у сумі 768,40 грн. за заявлену позивачем вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: approved