Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом (в подальшому уточнений в ред.. від 30.06.2017р.) до ТОВ «Авто Просто» про захист прав споживачів, визнання угоди недійсною, стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30.03.2012р. між [PERSON] та ТОВ «Авто Просто» укладено угоду №370420, предметом якої є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об»єднання грошових коштів учасників через систему [PERSON]. Угода укладається, шляхом підписання сторонами угоди та додатків, які є невід»ємною частиною угоди. Терміни, що використовуються в угоді та системі [PERSON], визначаються в угоді. Відповідно до додатку №1 до угоди метою її укладання було отримання автомобіля [PERSON], вартістю 75120грн. 00коп. Перед укладенням угоди позивач ознайомлювався із її змістом, проте, як зазначено у позові, мало що зрозумів. Вважає, що відповідач повинен був надати послуги позивачеві, предметом яких є придбання автомобіля [PERSON], вартістю 75120грн. 00коп., через систему придбання у групах [PERSON]. Між тим, як вказує позивач, ні в самій угоді, ні в додатках до неї не вказані підприємство, з яким відповідач уклав договір на постачання автомобіля, виробник, імпортер та/або дистриб»ютор, а також інші основні характеристики автомобіля та кінцевий термін дії самої угоди, строки отримання учасником автомобіля, не зазначена відповідальність відповідача у випадку порушення або не виконання умов угоди, не визначена ціна товару тощо. Позивач вважає, що вказана угода була укладена під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, оскільки він отримав не чітку, неправдиву інформацію щодо оспорюваної угоди, дії відповідача вважає забороненими та такими, що підпадають під ді. Ст..ст. 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача. Так, при умові належного роз»яснення йому всіх умов та наслідків угоди, останній не погодився б на її укладення. На думку позивача, умови угоди №37420 від 30.03.2012р. є несправедливими по відношенню до позивача, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду позивача. Позивач вважає угоду такою, що не відповідає чинному законодавству, грубо порушує права позивача як споживача послуг, не відповідає внутрішній волі позивача на момент укладення та на даний час, а тому підлягає до визнання її недійсною. Крім того, позивач зазначає, що по спірній угоді ним було сплачено періодичних платежів із щомісячною винагородою в сумі 35526грн. 56коп. Умовами угоди передбачено наданні відповідачу можливості збільшувати ціну без надання позивачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладання угоди. Також, на думку позивача, відповідач підміняє поняття «ціна автомобіля» та «поточна ціна автомобіля», тобто використовує нечесну підприємницьку практику. Умовами угоди передбачено обов»язок позивача сплачувати періодичні платежі разом із щомісячною винагородою, розмір яких постійно змінюється залежно від поточної ціни на автомобіль, навіть після отримання автомобіля. Позивач у позовній заяві вказує, що на момент вчинення спірної угоди, відповідач не роз»яснив позивачеві, що він не продає автомобілі, а надає послуги з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Крім того, позивач вважає, що відповідач вчинив правочин без відповідного дозволу (ліцензії), а тому повинен бути визнаний недійсним за нормами ст. 227 ЦК. Таким чином, посилаючись на ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 215, 216, 227, 230ЦК України, ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про ліцензування певних видів фінансової діяльності», просить суд, - визнати недійсною з моменту вчинення угоду №370420 від 30.03.2012р., укладену між сторонами; стягнути з ТОВ на користь позивача кошти в розмірі 35529грн. 56коп., як незаконно отримані за наслідками укладення угоди від 30.03.2012р., вирішити питання про судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали повністю, надавши письмові пояснення. Вважають, що строки позовної давності не порушені. На сьогодні договір розірваний, але грошові кошти не повернуті, автомобіль не отримано. Крім того, зазначили, що останній платіж позивачем внесено 31.12.2014р. Вважають, що мав місце з боку відповідача обман позивача. В судове засідання відповідач ТОВ «Авто Просто» не з»явився, надано письмові заперечення проти позову, представник за довіреністю [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог і застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що уточнені позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що 30.03.2012р. між сторонами укладено угоду №370420 з додатками до неї №№1,2. Предметом угоди є надання позивачу, як учаснику програми послуг ТОВ «Авто Просто», спрямованих на придбання товару, а саме, - автомобіля [PERSON], вартість якого складала на момент укладення угоди №370420 від 30.03.2012р. 75120грн. 00коп., через програму «Авто Так», організовану ТОВ «Авто Просто». Згідно із додатком №1 до договору учасник зобов»язаний сплатити вступний внесок 2704грн. 32коп.; щомісячний цілий чистий внесок (частина вартості автомобіля, за рахунок якого здійснюється його придбання) 0,8333%; щомісячний внесок в оплату послуг 0,5%; плата за послуги, пов»язані з видачею автомобіля за системою 3%. На виконання даної угоди позивач сплатив на користь відповідача ТОВ «Авто Просто» вступний внесок у розмірі 2704грн. 32коп., про що свідчить фіскальний чек від 30.03.2012р. Крім того, позивач вказує, що на виконання договору, нею сплачено 35529грн. 56коп. (чергові платежі, страхові виплати тощо). Як зазначила в судовому засіданні [PERSON], вона з 2015 року припинила сплачувати відповідні платежі, оскільки завагітніла, потім народила дитину і вже не могла й надалі виконувати умови договору. На час розгляду даної справи, [PERSON] автомобіль не отримала. Під час розгляду справи, позивач не заперечував факту підписання ним, як учасником системи, зазначеної угоди від 30.03.2012р. №370420 та додатків №№1,2 до неї. Зокрема, в додатку №2 зазначено, що учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами угоди, підтверджує свої права та обов»язки за угодою, підтверджує здатність набувати прав та обов»язків за угодою, умови угоди зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Також у статті 10 угоди вказано, що підписання цієї угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. Під час укладення угоди [PERSON] отримала примірник угоди та додатки до неї, які містять опис послуг ТОВ "Авто Просто". Крім того, позивач не заперечує факту, що ТОВ «Авто Просто» являється фінансовою установою. Відповідач вказує, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТОВ від 19.01.2012р. ТОВ «Авто Просто» отримало статус фінансової установи. 01.07.2015р. відповідачем надано позивачеві відповідь на заяву останньої від 16.05.2015р. про розірвання угоди, відповідно до якої повідомлено, що угоду розірвано на підставі ст. 5 угоди та ст. 2, 14, п.14.4 додатку №2 до угоди, про що повідомлено [PERSON] листом від 31.05.2015р. Також надані роз»яснення умов угоди і зазначено, що поверненню підлягають чисті внески, розраховані у відповідності до положень ст.. 13 п.13.3 додатку №2; відповідно до ст. 13 додатку №2 до угоди ТОВ здійснює повернення чистих внесків згідно пріоритетів, викладених у п.п.13.4.1-13.4.3 цієї статті та після накопичення необхідної суми коштів у Фонді групи для повернення коштів. Так, стаття 5 угоди від 30.03.2012р. передбачає обов»язки учасника щодо виконання зобов»язання у порядку та строки, в т.ч. щомісячно сплачувати повні внески. Стаття 2 додатку №2 до угоди передбачає умови щодо розрахунку та сплати повних внесків, цілих чистих або половинних чистих внесків, призначення внесків. У статті 14 додатку №2 до угоди визначено умови щодо невиконання зобов»язань за угодою, в т.ч. за п.14.4 якщо учасник, який не отримав автомобіль, не сплатить три або більше послідовних або вибіркових повних внесків, «Авто Просто» має право розірвати угоду. Сам позивач в судовому засіданні зазначив, що останній платіж ним був здійснений 30.12.2014р. і дані обставини підтверджуються наданою ним же відповідною квитанцією про сплату 1667грн. 49коп. Крім того, зазначив, що за повідомленням відповідача, вона перебуває у черзі по поверненню їй коштів за номером черги «49». Також, за умовами угоди - ст. 13 п.13.3 додатку №2 до угоди визначено порядок і наслідки розірвання угоди: суми чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив «Авто Просто» про розірвання угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди у розмірі 2 цілих чистих внесків. Відповідно до п.13.4.1 ст. 13 додатку №2 до угоди, - в першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав угоду внаслідок настання наступних непередбачених обставин, що виникли під час дії угоди: отримання ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набуття учасником статусу безробітного, належним чином засвідченого державним центром зайнятості, який надав «Авто Просто» необхідні підтверджуючі документи та на момент виникнення однієї із вищезазначених обставин належним чином виконував зобов»язання за угодою. На підтвердження обставин згідно з цим пунктом, учаснику повертаються сплачені чисті внески без вирахування відступного. Як передбачено у п.п.13.4.2 п.13.4 ст. 13 додатку №2, - в наступну чергу повертаються чисті внески тим учасникам, які розірвали угоду, не посилаючись на обставини, викладені в попередньому пункті. При цьому, пріоритет у групі надається тому учаснику, який першим подав письмову заяву про розірвання угоди, а в разі, коли такі заяви було подано одночасно кількома учасниками, пріоритет надається учаснику, номер угоди якого є меншим. Тобто, кошти повертаються в порядку, що побудована на принципі черговості. Крім того, за положеннями п.13.4.3, - після повернення коштів в порядку п.13.4.1, 13.4.2, повертаються чисті внески тим учасникам, з якими «Авто Просто» розірвало угоду. Повернення сплачених чистих внесків, після вирахування відступного, таким учасникам відбувається у розмірі, який розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли «Авто Просто» повідомило учасника про розірвання угоди. Отже, у листі від 01.07.2015р. [PERSON] Товариством повідомлено, що вона перебуває у групі 1168 і її порядковий номер 032. У додатку №2 визначено, що Фонд для повернення коштів це частина Фонду групи, що складається з 5% від загальної суми, яка надходить щомісяця до Фонду групи, та призначений для повернення коштів учасникам за угодами, що розірвані, у порядку, визначеному угодою. Кошти для повернення чистих внесків учасникам відраховуються із Фонду для повернення коштів. Учасник уповноважує «Авто Просто» щомісяця здійснювати відрахування в розмірі 5% від кожного сплаченого чистого внеску до Фонду для повернення коштів (п.13.2 ст.13 додатку №2 до угоди). Згідно із п. 13.8 угоди, - учаснику надається 7 днів для того, щоб він детально міг ознайомитися з угодою та прийняти її, чи відмовитись від участі в системі «Авто Так». При цьому, у разі розірвання угоди протягом 7 днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ТОВ «Авто Просто». Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ «Авто Просто» про розірвання угоди. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] із заявою про розірвання угоди в семиденний термін до ТОВ «Авто Просто» не зверталася та сплачувала щомісячні внески з червня 2012 року по грудень 2014 року включно, що свідчить про її розуміння та згоду з усіма умовами угоди. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", суд приходить до висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві (Правові позиції ВСУ постанова від 11.09.2013р. у справі №6-40цс13). Як передбачено ст. 627 ЦК України (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин), відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч. 1,2,3,4,5 ст. 203ЦК). Відповідно до ч. 1 статті 230 ЦК, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За нормами частини 1 статті 229 ЦК, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Предметом угоди ТОВ «Авто Просто» та [PERSON], укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах "Авто Так", є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля. Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ "Авто Просто" гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобовязань, передбачених угодою. Діяльність ТОВ "Авто Просто" з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття "фінансова послуга". Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах було затверджено розпорядженням Нацкомфінпослуг №1676 від 09.10.2012, що набрало чинності 12.11.2012 р. Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. Отже, діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг. Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Відповідно до додатку № 2 угоди система "Авто Так" це торговельна марка зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг «Авто Просто» з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається в групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи - порядковий номер його в групі. Після формування групи учасників залучення інших учасників не відбувається. Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому угодою і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи. Отже, отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших клієнтів відповідача. На час укладання угоди 30.03.2012р. ліцензія для ТОВ «Авто Просто» на такий вид фінпослуг не вимагалась. Відповідно до п. 3, 4 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02.06.2011р. фінансові установи зобовязані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону (тобто до 9 січня 2013 року), що і було зроблено ТОВ «Авто просто», відповідно до свідоцтва від 19.01.2012р. Враховуючи те, що ТОВ "Авто Просто" отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо "придбання товарів у групах" у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, то відповідно діяльність товариством здійснювалась правомірно, у тому числі й до введення законом ліцензування такої діяльності. Укладений сторонами по справі правочин від 30.03.2012р. передбачав одержання споживачем необхідного йому товару, визначав умови (схему фінансування тощо), за яких такий товар може бути одержаний, в тому числі закріплював відповідні права та обовязки сторін. Крім того, сам по собі факт розірвання договору - угоди №370420 від 30.03.2012р., відповідно до даних листа на заяву [PERSON] від 01.07.2015р., що останньою визнається, - свідчить про те, що угода між [PERSON] та ТОВ «Авто Просто» з визначеними умовами відбулась, а тому підстави для визнання угоди недійсною з підстав, зазначених у позові та в судовому засіданні, враховуючи, що дана позовна заява надійшла до суду лише 15.06.2017р., - відсутні. Таким чином, з»ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що позивачем не надано жодних належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження заявлених вимог про визнання угоди від 30.03.2012р. недійсною. Крім того, позивачем не доведено обставини щодо порушення його прав, враховуючи визначену ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» сукупність ознак, необхідних для визнання умов договору несправедливими. Крім того, як на думку суду, враховуючи принципи єдності практики апеляційного суду та вищих судів, таке рішення суду першої інстанції узгоджується із практикою апеляційного суду Черкаської області (справа №22-ц/793/1450/16) та Вищого спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа №236/134/16-ц). Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», судові витрати необхідно компенсувати за рахунок Державного бюджету України. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed