Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Європейський газовий банк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із позовом про стягнення 24 072 144 грн. 53 коп. боргу. В обґрунтування позову вказував, що заборгованість виникла за договором про надання юридичних послуг від 26.10.2015 року, що був укладений [PERSON] з ПАТ «Європейський газовий банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Оболонського районного суду м. Києва від 07.12.2018 року дану справу розподілено на суддю Шевчука А.В. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12.12.2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 16.04.2019 року о 11 год. 00 хв. В підготовчому судовому засіданні 17.05.2019 року представниками Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подано заяву про відвід головуючому судді. Підставою відводу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вказує на те, що крім відомостей повідомлених суддею Шевчуком А.В. в попередньому судовому засіданні про перебування його дружини у трудових відносинах із Фондом гарантування вкладів фізичних осіб з`ясовано, що дружина судді [PERSON] також працювала в ПАТ «Європейський газовий банк» на посаді заступника директора департаменту правового забезпечення в період з 27.10.2016 року по 31.05.2017 року. За таких обставин, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не виключає того, що дружина судді володіє інформацією щодо виконання /невиконання/ Договору б/н про надання юридичних послуг від 26.10.2015 року. На підставі викладеного, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вважає, що наведене свідчить про наявність обставин, які ставлять під сумнів неупередженість та об`єктивність судді Шевчука А.В. у даній справі. Представники Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Європейський газовий банк» підтримали подану заяву в судовому засіданні. [PERSON] заперечував проти заяви про відвід, вказуючи про відсутність підстав недовіряти суду. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та заяву про відвід вважає, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. За приписами ч. 7 ст. 56 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів. У постанові від 13.06.2007 року "Про незалежність судової влади" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді. П. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характер або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У своєму рішенні у справі "Білуха проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ або Суд) зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), №33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38). Щодо суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного ("Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 43). Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, окремо від поведінки головуючого у справі судді, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими ("Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44); та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 07 серпня 1996 року, п. 58). З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

Outcome: approved