Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

У вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «Актив+» вказує, що 28.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №11223819000. В якості забезпечення виконання в поному обсязі усіх грошових зобов'язань за даним кредитним договором відповідачем в заставу банку надано транспортний засіб: Nissan Teana, 2007 року випуску, номер об'єкта [NUMBER], номер державної реєстрації:[NUMBER]. Заставна вартість предмету застави складає 207 000,00 грн. 20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №17 відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». 30 листопада 2016 року між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» укладено договір факторингу № 279/ФК-16, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «АКТИВ+». Таким чином, ТОВ "ФК "Актив+" є новим кредитором у фінансових правовідносинах з [PERSON] 29 грудня 2016 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано зміну обтяжувала транспортного засобу, автомобіля Nissan Teana, 2007 року випуску, номер об'экта [NUMBER], номер державної реєстрації:[NUMBER]. Відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконує внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 1327649,29 грн., з яких: сума простроченого основного боргу за кредитом - 571956,21 грн., сума нарахованих процентів 755693,08 грн. У зв'язку з викладеними обставинами ТОВ «ФК «Актив+» звернулось до суду та просить звернути стягнення на предмет застави, а саме: транспортного засобу марки Nissan Teana, 2007 року випуску, номер об'єкта [NUMBER], шляхом продажу заставного майна. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність на адресу суду не надходили, поштові повідомлення повернулись до суду за закінченням терміну зберігання. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового засідання не проводилось в зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Тобто, закон покладає обов'язок доказування на сторони у справі. Судом встановлено, що між 28.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №11223819000. В якості забезпечення виконання в поному обсязі усіх грощових зобов'язань за даним кредитним договором відповідачем в заставу банку надано транспортний засіб: Nissan Teana, 2007 року випуску, номер об'єкта [NUMBER], номер державної реєстрації:[NUMBER]. Заставна вартість предмету застави складає 207 000,00 грн. Відповідно до вищевикладеного договору та на виконання положення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено приватне обтяження банку на предмет застави. 20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №17 відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». 30 листопада 2016 року між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» укладено договір факторингу № 279/ФК-16, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «АКТИВ+». Таким чином, ТОВ "ФК "Актив+" є новим кредитором у фінансових правовідносинах з [PERSON] 29 грудня 2016 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано зміну обтяжувала транспортного засобу, автомобіля Nissan Teana, 2007 року випуску, номер об'єкта [NUMBER], номер державної реєстрації:[NUMBER]. Також, відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), 15 січня 2018 року внесено зміни до об'єкта застави, а саме вилучено Nissan Teana, 2007 року випуску, номер об'єкта [NUMBER], номер державної реєстрації:[NUMBER] та додано Nissan Teana, 2007 року випуску, номер об'єкта [NUMBER], номер державної реєстрації:[NUMBER]. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо обтяжувач відступив іншій особі права за правочином, на підставі якого виникло обтяження, ця особа набуває всі відступлені права стосовно предмета обтяження, включаючи пріоритет за умови, що відомості про заміну обтяжувача були внесені до Державного реєстру протягом п'яти днів із дня відступлення прав. Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути змінений внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Таким чином, згідно з вимогами чинним законодавством, заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін або вказівку закону (відступлення права вимоги) є частковим правонаступництвом (сингулярне правонаступництво), оскільки не передбачає переходу всієї сукупності прав та обов'язків до правонаступника (що має місце у випадку смерті фізичної особи або припинення юридичної особи), однак є різновидом правонаступництва. Зазначена правова позиція, про те, що відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва, було висловлена Верховним Судом України в Постанові від 20.11.2013р. по справі № 6-122ц13. Згідно із ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до ст. 590 ЦК України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпечувального обтяженням зобов'язання. Відповідно до ст. 27 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, вищезазначені норми цивільного законодавства України та кредитний договір надають право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження (ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ч. 1, 2 ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. В порушення взятих на себе за кредитним договором зобов'язань та вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України у відповідача виникла заборгованість перед банком, яка становить 1327649,29 грн. Відповідно до роз'яснення, яке міститься в п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачев. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Матеріали справи свідчать, що належне виконання позичальником грошового зобов'язання за кредитним договором було забезпечено заставою. Як наводить ч. 1 ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Тобто, зважаючи на таку регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин і виходячи із умов договору про надання споживчого кредиту та договору застави, суд дійшов наступного висновку. В силу ч.ч.1,2 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату відсотків, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим, як регламентуєч.ч. 1,2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи викладене та з огляду на те, що рішення суду не має бути ілюзорним, а повинно бути таким, що виконується, суд вбачає обґрунтованим звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу заставного майна заставодержателем. Такий висновок суду відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду України. Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих Договором або актами цивільного законодавства. З метою захисту прав позивача, необхідно витребувати автомобіль з усіма його приналежностями (комплектом ключів, технічним паспортом та номерними знаками) для передачі їх у володіння позивача, що ґрунтується на підставі ст ст. 27, 28 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 3105,00 грн.

Outcome: approved