Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивачем заявлено вказані вимоги з тих підстав, що в 1970 роках він побудував гараж по [ADDRESS] з погребом під ним , без будь-яких дозвільних документів, а тому будівництво є самочинним.На даний час він не може оформити своє право власності на збудований гараж з погребом, а тому вимушений звертатись до суду . В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав. зазначив,що позивач з метою захисту своїх прав звертався до всіх компетентних органів, проте не отримав вирішення своєї справи.Фактично позивач отримував лише роз"яснення, але жодних дій не було вчинено, тому він вимушений був звертатись до суду .Відповідач є власником земельної ділянки, на якій збудований гараж, а тому позов правомірно пред"явлено саме до нього. Представник відповідача позов не визнав.Вказав, що позивачем не було вчинено дій,передбачених ст.ст. 26-32 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" щодо виготовлення певних документів .Позивач не дотримався роз"яснень органу державного архітектурно-будівельного контролю,який не відмовив позивачу у вчиненні дій, а вказав на необхідність подання певних документів для прийняття об"єкта в експлуатацію. Позивачем не надано висновків відповідності гаража санітарним та будівельним нормам, а докази про процент зносу гаража свідчать про небезбечність для подальшої екпслуатації.Реєстраційна служба готова зареєструвати право позивача на гараж за умови надання певних документів, позивачу перешкод для реєстрації немає, позов є передчасним. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.40). Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване майно. Між позивачем і відповідачем 2.03.2015 року було укладено договір оренди землі ,згідно з яким позивачу надано в строкове платне користування земельну ділянку для індивідуального гаражного будівництва ,яка знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 23 кв.м., на земельній ділянці знаходиться гараж(а.с.10-19).Вказане речове право позивача зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с.20). Як вбачається з технічного паспорта на гараж (а.с.21-23), виготовленого 25.05.2015 року на ім"я позивача,по [ADDRESS] під літерою "А" розташований гараж, 1970 року забудови, площа основи 23 кв.м., погріб під гаражем 1970 року забудови. ТОВ "Промбудекспертсервіс" з метою прийняття в експлуатацію та визначення технічного стану будівельних конструкцій та інженерних мереж проаналізовано стан будівельних конструкцій будівлі гаражу( літера " А") з погребом (літера п/д), встановлено їх задовільний стан, визначено їх площу 23 кв.м., по внутрішньому обміру-22,2 кв.м.(а.с.8,9). В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»роз"яснено(пункт 9), що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.Державною реєстраційною службою позивачу надано роз"яснення щодо порядку реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об"єкт після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку (а.с.47). Як вбачається з листа третьої особи - управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області ,до якої звертався позивач за вирішенням питання щодо прийняття збудованого гаража в експлуатацію (а.с.70), позивачу рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання про визнання права власності на збудований гараж ; роз"яснено п. 10 "Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об"єктів ",затвердженого Постановою КМУ " 461 від 13.04.2011 року .Відповідач у відповідь на звернення позивача щодо узаконення самочинно збудованого гаража з погребом(а.с.81)роз"яснив йому право на звернення до органу державного архітектурно-будівельного контролю та Бердичіввського МБТІ. Отже, позивач в силу ст.3 ЦПК України має право на захист свого цивільного права в судовому порядку, оскільки його заява була предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави позивачу вважати про наявність спору про право.Наведене спростовує доводи представника відповідача про передчасність звернення позивача до суду, про відсутність перешкод у визнанні його прав компетентними органами . На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це ,згідно з ч.5 ст.376 ЦК України , не порушує права інших осіб . Доводи представника відповідача щодо небезпечності експлуатації гаража жодним доказом не стверджені, а тому є припущеннями, в той же час наявне в матеріалах справи технічне заключення вказує на задовільний стан будівлі гаража. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо відсутності перешкод для позивача врегулювати спір про невизнане право в іншому порядку, оскільки досліджені судом докази свідчать , що позивач якраз вчинив низку дій щодо отримання певних документів, звертався з заявами про прийняття гаража в експлутатацію, про реєстрацію свого права, однак отримував роз"яснення щодо необхідності звернення до суду . Крім того, сам відповідач,укладаючи договір оренди був обізнаний з тим, що на земельній ділянці,яка відводиться в користування позивачу, уже збудовано гараж (п. 2 договору оренди), однак жодних обмежень, заперечень чи застережень щодо вказаної будівлі при укладенні договору і під час його дії відповідач не заявляв. Отже, суд встановив, що позивач є користувачем земельної ділянки, на якій розташований уже збудованим ним гараж , його звернення до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації не мали вирішення без прийняття обгрунтованого рішення щодо відмови у такому прийнятті.Розмір земельної ділянки, що передана в оренду позивачу відповідає площі гаража.Матеріали справи, доводи сторін не містять будь-яких даних, що в разі визнання за позивачем права власності на гараж будуть порушені права інших осіб. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Так, до майна в контексті Європейської Конвенції належать визначені законом права відповідно до яких , заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування права. Зазначене положення висвітлено в рішенні «Рисовський проти України» (ухвала щодо прийнятності від 20 жовтня 2011 року). Так в п. 70 зазначеного рішення визначено «Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.Суд,встановивши наявність підстав для захисту невизнаних прав позивача, постановляє рішення про задоволення позову в частині визнання права власності позивача на гараж. Щодо визнання права власності на погріб , то суд відмовляє в задоволенні таких вимог за безпідставністю. Як вбачається з договору оренди від 2.03.2015 року земельна ділянка позивачу виділена саме для будівництва гаража,а не інших будівель, в тому числі і погребу .Крім того,в справі відсутні дані про розмір, придатність до експлуатації погребу як окремої будівлі- об"єкта нерухомості або його приналежності до головної речі.

Outcome: dismissed