Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про визнання права на користування жилим приміщенням та приватизацію житла в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 27.11.1980 р. Яворівською КЕЧ його батькові [PERSON] було видано ордер № 634 на квартиру [ADDRESS]. В даній квартирі був зареєстрований як член сім'ї квартиронаймача і він, позивач. В подальшому, в зв'язку з навчанням в іншому населеному пункті, він був виписаний з квартири. Після закінчення навчання в 2000 р. він зареєструвався з матір'ю в будинку [ADDRESS], проте фактично проживав з батьком. Після смерті батька в квітні 2012 р. він продовжує проживати в спірній квартирі, як спадкоємець батька прийняв спадщину до складу якої входять речі побуту та домашньої обстановки батька. 20.02.2014 р. він знявся з реєстрації по [ADDRESS] та звернувся до Квартино-експлуатаційного відділу м. Львова (балансоутримувача будинку в [ADDRESS]) за дозволом на реєстрацію в квартирі покійного батька, однак отримав відмову, оскільки зі зняттям з реєстрації він втратив право на користування квартирою. Вважає, що набув права користування жилим приміщенням, оскільки користується всіма правами і несе всі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, а тому просить визнати за ним право на користування спірною квартирою. Також, покликаючись на ч. 3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», просить визнати за ним право на приватизацію спірної квартири в порядку спадкування. В судовому засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Безушко О.І. в судовому засіданні позов не визнав, подав письмові заперечення, в подальшому подав письмові пояснення до позовної заяви, зазначивши, що право позивача на проживання в спірній квартирі підлягає визнанню в судовому порядку. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.11.1980 р. квартирно-експлуатаційною частиною Яворівського району Прикарпатського військового округу на ім'я [PERSON] було видано ордер № 634 на квартиру [ADDRESS]. Склад сім'ї: дружина [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON]. З письмового заперечення відповідача на позов від 28.07.2014 р. вбачається, що спірна квартира є службовою, перебуває у державній власності та користуванні Міністерства оборони України. Про статус спірної квартири як службової свідчить і заява позивача [PERSON] на ім'я начальника КЕВ м. Львова від 28.02.2014 р. в якій заявник вказує, що квартиру [ADDRESS] його батько отримав як тимчасове службове житло і заявник просить підтвердити факт звернення його батька з заявою про виключення житла з числа службової. Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. В силу ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Як пояснив суду позивач, у спірній квартирі він був зареєстрований як член сім'ї квартиронаймача - його батька, однак в зв'язку з навчанням в іншому населеному пункті, був виписаний з квартири та в 2000 р. зареєструвався з матір'ю в будинку [ADDRESS]. Враховуючи те, що реєстрація місця проживання особи тісно пов'язана з її правами на володіння та користування житлом суд вважає, що позивач в розумінні вище зазначених положень закону не є суб'єктом права користування спірною квартирою, а тому в задоволенні позову в цій частині його вимог необхідно відмовити. Щодо вимоги позивача про визнання за ним права на приватизацію квартири в порядку спадкування, суд відмовляючи в задоволенні такої, виходить з наступного. Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Ч. 4 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. В силу статей 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Пленум Верховного Суду України в ч. 5 п. 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнанння за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленною заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивачем не надано суду доказів того, що його батько [PERSON] звертався у КЕВ м.Львова з заявою про приватизацію квартири, що [ADDRESS], тобто, що той висловив волю на приватизацію, однак помер до прийняття рішення про приватизацію, а отже до позивача не переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру у порядку спадкування і в цій частині позовних вимог йому необхідно відмовити.

Outcome: dismissed