Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

\~Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 30.07.2011 року він з відповідачем уклав угоду № 370781 з додатками з метою придбання легкового автомобіля на суму 104 800,00 грн. Відповідно до ст. 1 Угоди є надання відповідачем [PERSON] послуг системи Авто, спрямованих на придбання автомобіля. За умовами угоди позивач повинен одноразово сплатити плату за послуги, пов'язані зі вступом до системи при укладанні угоди, яка визначається у відсотках від поточної ціни автомобіля, а також щомісячно сплачувати цілі чисті внески (половинні чисті внески), за рахунок яких відповідач оплачує автомобіль та формує фонд для повернення коштів, що разом становлять повні внески. Позивач сплатив одноразово на користь відповідача 3 772,80 грн. та 57 194,85 грн. щомісячними платежами. Вважає, що діяльність відповідача фактично є надання фінансових послуг і була такою на момент укладення угоди, однак вказану угоду було укладено без відповідної ліцензії у відповідача, а тому це є підставою недійсності угоди в цілому. На підставі цього просить визнати укладену угоду недійсною та стягнути з відповідача на його користь сплачену суму у розмірі 60 967,65 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, надав суду письмові пояснення, в яких позовні вимоги не визнав, оскільки згідно усталеної практики Верховного суду України ліцензування діяльності ТОВ "Авто Просто" на час укладення угоди з позивачем не було передбачено діючим законодавством. Просить відмовити у задоволенні позову. За таких обставин в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. 30 липня 2011 року між позивачем та ТОВ «Авто Просто» було укладено угоду № 370781, предметом якої є надання [PERSON] послуг системи, спрямованих на придбання автомобіля марки «Kia Rio» за ціною 104 800,00 гривень. Угода укладена шляхом підписання сторонами Угоди Додатку № 1 та Додатку № 2, які є невід'ємними частинами Угоди. На виконання умов Угоди позивачем фактично було сплачено 60 967, 65 гривень, що підтверджується копіями квитанцій. Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ «Авто Просто» гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених Угодою. Статтею 3 Угоди передбачено, що ТОВ «Авто Просто» зобов'язується забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами Угоди. При цьому відповідно до ст. 8.2 Додатку № 2 до Угоди поняття «право на отримання автомобіля» означає право учасника одержати власне автомобіль та обов'язок товариства передати автомобіль у зазначений термін, якщо учасник на момент фактичної передачі автомобіля належно виконує свої зобов'язання. Водночас ТОВ «Авто Просто» зобов'язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі. Передбачені Угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в Угоді «Чисті внески» . Відповідно до розд. 1 Визначення термінів Додатку № 2 до Угоди «Цілий чистий внесок це частина щомісячного повного внеску, який використовується для формування Чистого Фонду та Фонду для повернення коштів і розмір якого розраховується шляхом ділення Поточної ціни Автомобіля на кількість внесків, передбачену Графіком внесків. Половинний чистий внесок це половина цілого чистого внеску» Згідно з п.2.6.ст.2 Додатку № 2 до Угоди чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля. Таким чином в Угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до п. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи\~\~умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Дослідивши спірну угоду, суд вважає, що умовами угоди передбачено формування групи учасників з осіб, які підписали такі ж договори, як і позивач і учасники згідно договору зобов'язуються сплачувати обов'язкові щомісячні внески. За рахунок сплачених учасниками щомісячних внесків формується так званий Чистий Фонд, який щомісячно розподіляється між учасниками відповідно до договору. Таким чином, отримання учасником автомобіля є можливим виключно за рахунок залучення інших споживачів (згідно договору - групи учасників), автомобіль купується за рахунок чистих внесків усіх учасників групи, і сплата повної ціни автомобіля учасником групи, який його вже отримав, забезпечує можливість купівлі автомобіля для тих учасників, які його ще не одержали. Відповідно до спірного договору, до обов'язків відповідача по справі відноситься формування та адміністрування групи учасників договору. Таким чином, спірним договором відповідачем здійснено формування та експлуатацію пірамідальної схеми, яка передбачає надання споживачам компенсації за сплачені кошти виключно за рахунок залучення інших споживачів, що прямо заборонено законодавством і усі правочини здійснені з використанням такої схеми є недійсними. Судом встановлено, що позивач сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару. А ТОВ "АВТО ПРОСТО" без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному із учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи "АВТО ТАК". Згідно частини 6 статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Постанова Верховного Суду України від 23 травня 2012 року, яка ухвалена за наслідками розгляду заяви про перегляд ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року у справі за позовом до публічного акціонерного товариства «Філдес Україна»про визнання договору недійсним, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди, вказує, що за положеннями ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України „Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Закон України „Про захист прав споживачів"\~\~встановив недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~\~ Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі вищевказаного, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір", тому його слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved