Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції", в якому просила визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. 27.01.2021, зареєстрований в реєстрі за № 6475, про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 15 599 грн 75 коп., таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у травні 2021 року за місцем отримання пенсії у Гребінківському об`єднаному управлінні ПФУ у Полтавській області, вона отримала постанову про відкриття виконавчого провадження, винесеної на підставі виконавчого напису №6475, здійсненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу -Баршацьким І.В. від 27.01.2021. У подальшому з отримуваної пенсії почали здійснюватися відрахування у сумі 20% від суми пенсії. У Єдиному реєстрі боржників позивач дізналася, що відносно неї вчинено виконавчий напис приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. від 27.01.2021, зареєстрований в реєстрі за № 6475. Зазначає, що вважає дії відповідача неправомірними, виходячи з наступного. Відповідач вимогу про повернення всієї суми заборгованості не направив їй та доказів отримання даної вимоги надано не було. Зазначає, що не отримувала письмової вимоги (повідомлення) від фінансової установи та відповідно не визнає розмірів заборгованості, нарахованої відповідачем, у тому числі відсотків та комісії, оскільки позбавлена будь-якої інформації зі сторони банку щодо кредитних зобов`язань. Пояснює, що не була проінформована про усунення порушень за кредитним договором, у зв`язку з чим була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Крім цього, вважає суттєвим той факт, що кредитна угода, на підставі якої було видано кредитні кошти не була нотаріально посвідченою, хоча відповідач не міг здійснювати виконавчий напис за відсутності нотаріально засвідченого кредитного договору. Враховуючи викладене, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню та виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, викладені у позові вимоги підтримує та просить їх задовольнити; не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце слухання справи і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі доказів, які додані до матеріалів справи, та постановити заочне рішення. 24 вересня 2021 року згідно ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем 27.01.2021 був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6475, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" заборгованості за кредитним договором від 24.02.2019 №413518, у розмірі 13 252,50 грн. (а.с.52). Згідно вказаного виконавчого напису, заборгованість виникла за кредитним договором №413518 від 24.02.2019, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Українські фінансові операції». Відповідно до наданих приватним виконавцем Гречин Н.В. документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Фінансова компанія «Верона» пред`явлено оферту №413518 на укладення договору про надання коштів у позику від 24.02.2019, сторонами правочину є позикодавець: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Фінансова компанія «Верона» та позичальник [PERSON] (а.с. 47-49, 50-51). Тобто, із зазначеного свідчить, що заборгованість за кредитним договором №413518 від 24.02.2019 у [PERSON] могла утвориться за невиконання умов договору перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Фінансова компанія «Верона», однак виконавчий напис нотаріуса засвідчує заборгованість боржника перед ТОВ «Українські фінансові операції» та не містить відомостей, що останнє, ймовірно, є правонаступником первісного кредитора. 29.03.2021 приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталією Володимирівною відкрито виконавче провадження на підставі заяви генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» Сівек С.С. про примусове виконання зазначеного вище виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 6475 (а.с.54). Позивач вважає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., вчиняючи 27.01.2021 виконавчий напис № 6475 про стягнення з неї на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості, не врахував та не перевірив безспірність заборгованості або іншої відповідальності позивача перед відповідачем, у зв`язку з чим звернулася до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що підлягає виконанню. Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону Укра їни «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17, який також знайшов своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій зазначено, що Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Судом встановлено, що кредитний договір договору №413518 від 24.02.2019, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально всупереч Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, де передбачено, що для одержання виконавчого напису подається зокрема оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). Позивач заперечує укладення будь-якого кредитного договору з ТОВ «Українські фінансові операції», а наданий приватним виконавцем договір не містить її підпису, отже докази укладення письмового договору з позивачем також не були надані. Крім того, відповідачем не надано самого договору про відступлення прав вимоги за договором позики №413518 від 24.02.2019, відповідно до якого ТОВ «Українські фінансові операції» отримало від ТОВ «ФК «Верона» право вимоги за договором, укладеним з [PERSON] . У виконавчому написі нотаріуса зазначено про укладення позивачем кредитного договору №413518 від 24.02.2019 із ТОВ «Українські фінансові операції», існування якого будь-якими доказами не підтверджено. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до матеріалів справи, позивач була звільнена від сплати судового збору за розгляд судом позовної заяви у розмірі 908 грн. та від сплати судового збору за розгляд судом заяви про забезпечення позову у розмірі 454 грн., у загальному розмірі 1362 грн. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved