Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що Наказом Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції № 109 від 11 серпня 1980 року позивач [PERSON] була прийнята на посаду старшого лаборанта відділу тваринництва з 01 серпня 1980 року. У відповідності до наказу № 5-а від 12 січня 1981 року переведена на посаду старшого лаборанта лабораторії економіки з 01 січня 1981 року. Згідно наказу № 327-К від 23 серпня 1983 року переведена на посаду молодшого наукового співробітника лабораторії економіки з 23 серпня 1983 року. У відповідності до наказу № 2-К від 02 січня 1986 року переведена на посаду старшого економіста Дослідного господарства "Рокині" з 02 січня 1986 року. У відповідності до наказу № 177-К від 01 липня 1988 року переведена на посаду провідного економіста Дослідного господарства "Рокині" згідно нового штатного розпису з 01 липня 1988 року. У відповідності до наказу № 22-К від 12 лютого 1992 року переведена на посаду головного економіста Дослідного господарства "Рокині" з 01 січня 1992 року. У відповідності до наказу № 23-К від 01 квітня 2003 року звільнена із займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст.36 КЗпП України з 01 квітня 2003 року. У відповідності до наказу № 125 К від 17 грудня 2003 року була прийнята на посаду старшого наукового-співробітника НТВ аграрної економіки і земель них відносин Волинського інституту АПВ з 17 грудня 2003 року. У відповідності до наказу № 14 від 10 січня 2006 року переведена на посаду старшого наукового співробітника відділу економічного аналізу, інтелектуальної власності, маркетингу і трансферу, інновацій та консультаційно-інформаційного забезпечення з 01 січня 2006 року. У відповідності до наказу № 3-од від12 березня 2012 року переведена на посаду старшого наукового співробітника сектору економічного аналізу з 03 січня 2012 року. У відповідності до наказу № 39-ОС від 05 листопада 2014 року звільнена із займаної посади ст.38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію з 05 листопада 2014року. Однак, порушуючи ст.ст. 44, 47, 116 КЗпП України відповідач не нарахував і не виплатив позивачу вихідну допомогу, яка передбачена ст. 24 Закону України "Про наукову і наукову-технічну діяльність" в розмірі шести посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи на посадах. Зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затвердженому Кабінетом Міністрів України, не менше : для чоловіків 12.5 року, жінок -10 років. Науковий стаж [PERSON] на момент звільнення у зв'язку з виходом на пенсію становить 13 років 2 місяця 29 днів. Своє рішення відповідач мотивував тим, що на підставі п.14 додатку ( Заходи щодо економного та раціонального використання державних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів, утворених органами державної влади підприємств, установ та організацій, які використовують кошти державного бюджету.) до постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня 2014 року № 65 "Про економію державних коштів та недопущення витрат бюджету" відмовити у виплаті грошової допомоги у розмірі шести місячних посадових окладів, які передбачені ст.24 Закону України "Про наукову та науково-технічну діяльність". Однак відповідач грубо порушив вимоги ст. 116 КЗпП України не провів повний розрахунок з Позивачем не нарахував і не виплатив вищезазначену грошову допомогу, як науковцеві. Розмір грошової допомоги за вирахуванням доходу фізичних осіб становить 17 112 (сімнадцять тисяч сто дванадцять) гривень. Крім того, відповідач повинен нараховувати та сплачувати Позивачу щомісяця середній заробіток, який передбачено ст.117 КЗпП України, за затримку виплати на день фактичного розрахунку, тобто за період з 5 листопада по 5 січня 2015 року. Просить суд стягнути вихідну допомогу в розмірі 17 112 (сімнадцять тисяч сто дванадцять) гривень, середній заробіток за затримку виплати сум, за період з 05 листопада по 05 січня 2015 року, нараховувати та сплачувати середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав частково у частині щодо виплати шести посадових окладів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Щодо вимоги про стягнення вихідної допомоги в розмірі 17 112 (сімнадцять тисяч сто дванадцять) гривень, то вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" при виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до цього Закону науковому (науково-педагогічному) працівнику видається грошова допомога в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті. Судом при розгляді справи встановлено, що 05 листопада 2014 року позивача було звільнено з займаної посади у зв'язку з виходом на пенсію з 05 листопада 2014 року на підставі статті 38 КЗпП України. Про що відповідачем було видано наказ № 39-ОС (а.с. 10). Також судом встановлено, і це вбачається із змісту самого наказу, що позивачу було відмовлено у виплаті грошової допомоги у розмірі шести місячних посадових окладів, які передбачені статтею 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність". Також судом встановлено, і це підтверджується письмовими матеріалами справи, що науковий стаж позивача на момент її звільнення становить 13 років 2 місяці 29 днів Виходячи з вимог ст. 22 Конституції України при прийнятті нових Законів або внесенні змін до чинних законів держава не вправі допускати звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, у тому числі і для науково-педагогічних працівників. Для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачено чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення достатнього життєвого рівня (ст.48 Конституції України (254 к-96-ВР), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.3 ст. 46 Конституції України), тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення відповідно до п.31 ч.1 ст. 85, п.19 ч.1 ст.92 Конституції України надзвичайного стану (ст.64 Конституції України) (Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг і компенсацій). Згідно ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до вимог ч.1 ст.1 Протоколу №12 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04 листопада 2000 року, користування будь-яким правом, яке визнане законом, повинно бути забезпечено виконанням без будь-якої дискримінації. Тому при розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначити, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення суду). У зв'язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів - Закону України, відповідно якому встановлені надбавки з бюджету і який є діючим та Закону України "Про державний бюджет" на відповідний рік, де положення останнього Закону на думкуУряду України, превалюювали як lex specialis. Суд не прийняв до уваги аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (п.26 рішення Кечко проти України). Відповідно до ст. 9 Конституції України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України, суд не може застосовувати закон, який регулює правовідносини, що розглядаються інакше як міжнародний договір, в той же час міжнародні договори застосовуються, якщо вони не протирічать Конституції України. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (п.26 рішення Кечко проти України). Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що позивачу при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію відповідачем не було виплачено грошову допомогу у відповідності до вимог ст. 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність". При цьому судом не приймається до уваги посилання позивача на постанову КМ України від 01 березня 2014 року № 65 "Про економію державних коштів та недопущення витрат бюджету". Оскільки дана постанова суперечить Конституції України, практиці Європейського Суду з прав людини. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення даної вимоги. При цьому не підлягають до задоволення вимоги щодо стягнення середнього заробітку за затримку виплати сум, за період з 05 листопада по 05 січня 2015 року та нараховування та сплати середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку. Так як дані стягнення застосовуються лише щодо невиплати заробітної плати. При цьому позивачу не було виплачено грошову допомогу у відповідності до вимог ст. 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", але не нараховану та невиплачену заробітну плату. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON], як позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VІ передбачено, що при зверненні до суду із позовною заявою майнового характеру, сплачується ставка судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що в гривневому еквіваленті становить 243,60 - 3 654 гривень. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем заявлено три вимоги майнового характеру. При цьому судом задоволено одну позовну вимогу майнового характеру щодо стягнення грошової допомоги при виході на пенсію, розмір якої становить 17 112 гривень. Таким чином 1 % від даної вимоги становить 171,12 гривень. При цьому мінімальний розмір судового збору становить 243,60 гривень. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 243,60 гривень.

Outcome: partial