Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

ПАТ "Банк Форум" в листопаді 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до умов кредитного договору № 0040/08/79/CLNv від 01.10.2008р. ПАТ «Банк Форум» відкрив [PERSON] відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування 40 000.00 доларів США з кінцевим строком погашення до 28.09.2018 року із сплатою 13.5 % річних за користування кредитними коштами. За вищевказаним кредитним договором позичальником були отримані кредитні кошти на загальну суму 30 000,00 доларів США, з яких повернуто позичальником лише 4 006,31 доларів США. З метою забезпечення належного виконання [PERSON] умов Кредитного договору між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] був укладений договір поруки від 01.10.2008 року, відповідно до якого [PERSON] виступила поручителем [PERSON] і взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов вищевказаного Кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань. Оскільки [PERSON] та [PERSON] не виконували вищезазначені зобов'язання перед ПАТ «Банк Форум», банк змушений був звернутись до суду за стягненням заборгованості по кредиту в розмірі 25 993,69 доларів СІЛА, заборгованості по відсотках в розмірі 1 664,34 доларів США та пені за порушення графіку сплати відсотків за період з 21.05.14 р. по 28.09.14р. в розмірі 2287,30 грн. В грудні 2014 року з зустрічними позовними вимогами до суду звернулись [PERSON] та [PERSON], до ПАТ "Банк Форум" третя особа Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що при укладені вищевказаного кредитного договору порушено їх законні права та інтереси, оскільки даний договір за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, інтересам та волі позичальника та поручителя. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, відповідач за зустрічним, первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги не визнав, посилаючись на свої письмові заперечення, просив задовольнити первісні позовні вимоги та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимогах, в разі визнання обґрунтованості зустрічних позовних вимог, просила застосувати строк позовної давності, а вразі їх не пропущення повернути різницю тіла кредиту та накласти арешт на майно іпотекодавця. Представники відповідачів в судовому засіданні проти задоволення первісних позовних вимог заперечували, просили задовольнити зустрічні позовні вимоги. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № 0040/08/79/CLNv від 01.10.2008р. ПАТ «Банк Форум» відкрив [PERSON] відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування 40 000.00 доларів США з кінцевим строком погашення до 28.09.2018 року із сплатою 13.5 % річних за користування кредитними коштами. За вищевказаним кредитним договором позичальником були отримані кредитні кошти на загальну суму 30 000,00 доларів США, з яких повернуто позичальником лише 4 006,31 доларів США тіла кредиту, інші кошти в розмірі 19938,99 доларів США були сплачені в якості відсотків за користування кредитом. З метою забезпечення належного виконання [PERSON] умов Кредитного договору між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] був укладений договір поруки від 01.10.2008 року, відповідно до якого [PERSON] виступила поручителем [PERSON] і взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов вищевказаного Кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань. Також в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 01.10.2008р. між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме, квартира за [ADDRESS]. 27.09.2010 року укладено додатковий договір №1 до кредитного договору, якою було внесено зміни в існуючі кредитні зобов'язання, зокрема щодо фіксованого щомісячного платежу. Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до пункту 1.1 Договору кредиту, кредит надається Позичальнику на споживчі цілі. Згідно з рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Отже, з умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для придбання квартири. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту. Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч.4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Згідно п.3.4 розділу 3 Правил, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. З п.3.2. розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року (далі - Правила), вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Судом встановлено, що з Кредитного договору № 0040/08/79/CLNv від 01.10.2008р. вбачається, що у ньому не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил, визнані обов'язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. З наданого розрахунку на час розгляду справи не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та не зрозуміло для споживача. З пояснень наданих в судовому засіданні представниками відповідачів встановлено, що кінцева сума тільки одних відсотків перевищить суму кредиту у два рази. Детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача на день розгляду справи відповідач, за зустрічним позовом, суду не надав. Отже, в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач, за зустрічним позовом, не надав [PERSON], як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Таким чином, суд вважає, що банк не надав доказів, які б спростовували доводи позивачів, за зустрічним позовом, в цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до п. 3.6 постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). З представленої представником відповідача суду довідки по розрахунку заборгованості про нарахування та погашення відсотків, комісії та тіла кредиту згідно кредитного договору № 0040/08/79/CLNv від 01.10.2008р. укладеного ПАТ КБ «Надра» з [PERSON] вбачається, що існує суттєва різниця між нарахованими відсотками, які підлягають сплаті позичальником та фактично сплаченими ним відсотками. Зазначена різниця фактично приводить до зменшення зарахувань на тіло кредиту і як наслідок приводить до збільшення розміру нарахованих відсотків та плати за управління кредитом, які нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кредитом. Як приклад, з довідки вбачається, що нарахування відсотків та зарахування відсотків різні суми. При цьому враховуючи, що щомісячні платежі сплачуються щомісяця, однак сума на тіло кредиту чомусь не зараховується. Із наданих суду розрахунків встановлено дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що також ставить в тяжке, не справедливе становище споживача в договірних зобов'язаннях. Судом встановлено, що графік погашення кредиту взагалі не видавався і які суми на які рахунки зараховувалися невідомо. Що є також несправедливим по відношенню до споживача, оскільки дає право банку проводити зарахування на рахунки на погляд банку. Представник банку не дав чітких пояснень з проведення таких бухгалтерських операцій працівниками банку, при тому що операції по зарахуванню коштів повинні проводитись автоматично через програму комп'ютера. Отже, із встановлених судом обставин, наданих сторонами доказів встановлено, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Враховуючи вимоги закону, суд приходить до висновку, що при встановлених обставинах є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачів, за зустрічним позовом, у цій частині. Відповідно до ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що для забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] був укладений договір поруки від 01.10.2008 року, відповідно до якого [PERSON] виступила поручителем [PERSON] і взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов вищевказаного Кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань. Також в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 01.10.2008р. між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме, квартира за [ADDRESS]. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Задовольняючи позовну вимогу позивачів, за зустрічним позвоом, про визнання недійсним кредитного договору, слід також визнати недійсними договір поруки та договір іпотеки, оскільки ці договори є похідними від головного договору. Загальна позовна давність встановлена ст. 257 ЦК України та складає три роки. Суду не надано відомостей, щодо обізнаності порушення прав споживачів за межами трирічного строку позовної давності, в той час, як представники відповідачів вказали про обізнаність порушення прав їх довірителів після отримання листа банку про наявність заборгованості. Відповідно до ст. 1057-1 ЦК України у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт. Арешт на майно підлягає зняттю, якщо протягом 30 днів з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсним кредитного договору кошти у розмірі, визначеному судом, будуть повернуті кредитодавцю. Якщо у зазначений строк зобов'язання повернути кошти не виконано, кредитодавець має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на арештоване майно. Арешт на майно, накладений відповідно до частини другої цієї статті, підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти у розмірі, визначеному судом. Визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті. За таких обставин підлягає поверненню різниця від тіла отриманого кредиту та сплачених коштів споживачем (30000,00 - (4006,31 +19938,99) = 6054,7 доларів США), також має бути накладено арешт на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] та яка була предметом договору іпотеки від 01 жовтня 2008 року до моменту виконання [PERSON] своїх зобов'язань перед ПАТ "Банк Форум" за кредитним договором № 0040/08/79/CLNv від 01.10.2008р. Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, відповідачем, за зустрічним позовом, не надано доказів в підтвердження своїх доводів та заперечень та спростування доводів позивачів, в зв'язку з чим первісні позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved