Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

позивач [PERSON] 06 березня 2017 р. звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до териториальної громади в особі Дружківської міської ради Донецької області, Донецької обласної державної адміністрації, третя особа ПАТ КБ "Приватбанк"про визнання права власності в порядку спадкування. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що 04 липня 2014 року помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частки приватизованої квартири, розташованої в м.Горлівка вул. Рудакова,78-130 та грошових вкладів у відділенні ПриватБанку . Вона подала заяву до Першої Горлівської держконтори про прийняття спадщини, яка була зареєстрована у спадковому реєстрі за № 633/2014 17 липня 2014 року. Згідно відповіді щодо спадкової справи державного нотаріального архіву Донецької області знайти її спадкову справу в теперішній час не має можливості, оскільки документи знаходяться в приміщенні нотаріальної контори в м.Горлівці і доступ до них відсутній. Єдине, що у неї залишилось в підтвердження факту прийняття спадщини, це витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі. В теперішній час, в зв'язку з вказаними обставинами, вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитись спадковим майном. Просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] та грошові вклади у відділенні Приватбанку в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON], померлого 04 липня 2014 року . Позивач [PERSON] у судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача териториальної громади в особі Дружківської міської ради Донецької області у судове засідання не зявився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, про час та місце розгляду справи їх повідомлено належним чином. З позовними вимогами погодився. Представник Донецької обласної державної адміністрації у судове засідання не зявився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, про час та місце розгляду справи їх повідомлено належним чином. Представник третьої особи ПАТ КБ "Приватбанк" у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи їх повідомлено належним чином. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу , він не заявив про відмову від неї.\~\~ (ст. 1268 ЦК України). Судом встановлено, що позивач є донькою [PERSON], що підтверджується актовим записом № 550 від 21 березня 1959 року (а.с.12). Відповідно до актового запису № 1038 від 07 липня 2014 року [PERSON] помер 04 липня 2014 року (а.с.10) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та грошового вкладу у відділенні ПАТ КБ "Приавтбанку" за договором № SAMDN01000732322600 від 18 січня 2013 року (а.с.9,13) На день смерті, 04 липня 2014 року, [PERSON] був зареєстрований і проживав за адресою: [INFO].\~ На день смерті батька за даною адресою також була зареєстровані та мешкали його дочка, [PERSON] та дружина [PERSON]\~ (а.с.7-8) 17 липня 2014 року у Першої Горлівської державної нотаріальної конторі було заведено спадкову справу № 633-2014 після смерті [PERSON], але свідоцтво про право на спадщину не видавалося\~ (а.с. 11,15).\~ Відповідно до частини першої\~статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша\~статті 1298 ЦК, частина десята\~статті 67 Закону України «Про нотаріат»), тобто по цій справі свідоцтво про право на спадщину позивач мала отримати після 04 січня 2015 року. Згідно частини першої\~статті 67 Закону України «Про нотаріат»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до п. 4.9. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений\~наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно листа головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22.12.2016р № 743/01-12 Перша горлівська державна нотаріальна контора переміщена до міста Бахмут Донецької області, але документи з 1943 року по 2000 рік передані на зберігання в Донецькій обласний державний нотаріальний архів. Документи з 2001 року по 2014 рік включно знаходяться в приміщенні нотаріальної контори в м.Горлівці, яке віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, та доступ\~ до якого відсутній у зв'язку із захопленням представниками незаконних озброєних формувань.\~ З урахуванням наведеного, видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом по спадковій справі, що була заведена Першою горлівської нотаріальною конторою, на теперішній час не представляється можливим. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого\~наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Тобто, повторне заведення в теперішній час спадкової справи органами нотаріату, які здійснюють свої повноваження на території, яка контролюється органами державної влади України, є неможливим. Кабінетом Міністрів України 15 квітня 2015 року постановою № 210\~затверджено Порядок реєстрації деяких спадкових справ у Спадковому реєстрі, який визначає процедуру реєстрації у Спадковому реєстрі спадкових справ заведених на підставі статті\~91\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення анти терористичної операції». Проте зазначений Порядок не врегулював процедуру оформлення права на спадкування у разі, якщо спадкова справа заведена нотаріусом раніше і залишилася на території, на якій органи державної влади в теперішній час тимчасово не здійснюють свої повноваження. Суд\~ вважає доведеним, що на теперішній час,\~ позивач з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті\~319, частини першої статті\~321 ЦК України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого\~Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до\~ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Суду як джерело права. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі\~«Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000?I) (п. 40). На теперішній час законні підстави для втручання органу влади у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості [PERSON] користуватися та розпоряджатися частиною квартири та грошовими вкладами,\~ що входить до спадкового майна та належить їй в порядку спадкування з 17 липня 2014 року, відсутні. Проте в порушення статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу Конвенції право власності позивача на спадкове майно порушено - через тимчасову окупацію окремих районів Донецької області, проведення на території Донецької області анти терористичної операції позивач\~ з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину. Згідно\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права. Відповідно до п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (стаття 3 Конституції України). Антитерористичну операцію розпочато Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Відповідно до\~статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~період проведення антитерористичної операції\~це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято. Тобто, антитерористична операція на території Донецької області триває вже більше двох років і строки її закінчення є непередбачуваними, не виключено, що вона буде проводитися ще тривалий час. Суд вважає, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду. Судом встановлено, що крім позивача спадкоємцем є дружина померлого [PERSON], яка відмовилась від спадщини на користь дочки [PERSON], інших спадкоємців не має. Однак суд вважає, що за позивачем необхідно визнати право власності в порядку спадкування за законом лише на 1/3 частку квартири, оскільки згідно свідоцтва про право власності № 458 від 18 січня 1996 року квартира належить на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] належало лише 1/3 частина квартири (а.с.9). Суд, вважає, що в задоволенні позовних вимог до територіальної громади Дружківського міськвиконкому треба відмовити, оскільки він є неналежним відповідачем, так як квартира розташована на території м. Горлівка. На підставі ст. 10,11,58,59,60,88,212-215,218 ЦПК України (в редакції 2004 року),

Outcome: partial