Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, вул. Свердлова, 55. В обґрунтування позову зазначив, що 10 грудня 1999 року помер його батько [PERSON], а 05 вересня 2001 року померла його мати [PERSON] Після їх смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, вул. Свердлова, 55. Він встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався, проте спадщину прийняв, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Позивач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Селищний голова [PERSON] надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності представника відповідача, проти задоволення позову не заперечував. Третя особа [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Шевцова) перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 1958 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00015258795 від 10 квітня 2015 року. Згідно свідоцтво про народження серії ІІІ-ЯР № 511132, виданого 20 вересня 1958 року, від даного шлюбу у них 03 серпня 1958 року народився син [PERSON] Як вбачається з договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 30 березня 1959 року, посвідченого Мерефянською держнотконторою 17 квітня 1959 року за № 2053, [PERSON] та [PERSON] було надано в безстрокове користування земельну ділянку за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, вул. Свердлова, 55 (колишня № 57). [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу на підставі вищевказаного договору та відповідно до проектної документації на зазначеній земельній ділянці побудували житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 74,20 кв.м., житловою площею 35,40 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами. [PERSON] участі у будівництві вказаного житлового будинку не приймав, що підтверджується копією матеріалів технічної інвентаризації житлового будинку № 55 по вул. Свердлова в с. Високий Харківського району Харківської області, довідкою виконавчого комітету Височанської селищної ради за № 1084/02-31 від 23 березня 2015 року, згідно якої [PERSON], відповідно до відомостей будинкової книги, є власником домоволодіння за адресою: с. Високий Харківського району Харківської області, вул. Свердлова, 55 (колишній № 57) з 1959 року, нотаріально посвідченою заявою [PERSON], що є сином [PERSON]П, в якій останній стверджує, що його батько [PERSON], що помер 05 лютого 1991 року, та мати [PERSON], яка померла 18 грудня 2008 року, за час свого життя участі у будівництві житлового будинку № 55 по вул. Свердлова в с. Високий Харківського району Харківської області не приймали, він ніяких майнових прав на спірний будинок не має. Всі будівлі та споруди, розташовані на вказаній земельній ділянці, збудовані [PERSON] та [PERSON] до 1992 року, але право власності на них в КП «Харківське районне БТІ» зареєстровано не було. Згідно інформації КП «Харківське районне БТІ» за № Е-1751 від 04 березня 2015 року, в матеріалах інвентаризаційної справи відсутній акт прийому будинку до експлуатації, але відповідно до вимог чинного законодавства, житлові будинку збудовані до 05 серпня 1992 року, не підлягають прийому до експлуатації та відповідно до вимог Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24 травня 2014 року, не відносяться до категорії самочинних. Згідно Постанови КМУ від 17 жовтня 2013 року № 868 «Про затвердження порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна. 03 грудня 2014 року на спірний будинок КП «Харківське районне БТІ» виготовлено технічний паспорт. Згідно зі\~ст.22 КпШС України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. В період будівництва житлового будинку, що розташований за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, вул. Свердлова, 55 (колишня № 57) [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому набули право спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок. 10 грудня 1999 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини вказаного будинку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] та син [PERSON] в рівних частках шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном, оскільки проживали у спадковому будинку. Проживання позивача у спадковому будинку підтверджується копією паспорту з відміткою про його реєстрацію в будинку з 12 серпня 1996 року. Згідно інформації Першої державної нотаріальної контори Харківської області № 840/ 01.16 від 31 березня 2015 року, та інформації Харківського обласного державного нотаріального архіву № 498/01-21 від 04 березня 2015 року після померлого 10 грудня 1999 року [PERSON] з заявами про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа невідкрита. 05 вересня 2001 року померла [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв син [PERSON], оскільки постійно проживав із матірю на час відкриття спадщини. Згідно відомостей Першої державної нотаріальної контори Харківської області № 526/10.16 від 24 лютого 2015 року після померлої 05 вересня 2001 року [PERSON] з заявами про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа невідкрита. В серпні 2014 року позивач звернувся до Першої державної нотаріальної контори Харківської області з питання оформлення спадщини після смерті батьків [PERSON] та [PERSON], проте йому було рекомендовано звернутися до суду, у звязку з відсутністю документів, що підтверджують факт реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON], а також відсутністю правовстановлюючого документу , що підтверджує право власності померлих на житловий будинок № 55 по вул. Свердлова в смт. Високий Харківського району Харківської області. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог\~ст. 549 ЦК України в редакції 1964 року, ст. 1268- 1270 ЦК України. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до абз. 3 ч. 2\~ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3.\~ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як\~\~Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставінаказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року\~\~№ 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та Законом України\~\~від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями\~ЦК УРСР\~1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",\~Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат",\~постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. З огляду на наведене, а також враховуючи, що спірний будинок не відноситься до категорії самочинного будівництва, позивачем спадщини після смерті батьків була прийнята, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: approved