Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

21 грудня 2016 року позивач звернувся до суду в інтересах неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Лиманської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, про причини своєї неявки суд не повідомила клопотання про розгляд справи без її участі не надала. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], яка проживає разом з ним. Також з ним проживає неповнолітня дочка відповідачки [PERSON] - [PERSON], [INFO], батько якої - [PERSON], помер [INFO] року. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] знаходяться на утриманні позивача. З 2014 року відповідачка [PERSON] не проживає разом з [PERSON] та дітьми, життям доньок не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з дітьми та не приймає участь у їхньому вихованні, тривалий час не виконує свої батьківські обов'язки, аліменти на утримання дітей не виплачує, не зустрічається та не спілкується з дітьми. Взагалі місце проживання її не відоме. Позивач вважає, що така поведінка відповідача порушує права та інтереси неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Представник третьої особи Сотник О.О. вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідач не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні [PERSON] та [PERSON], не цікавиться станом їхнього здоров"я, їхніми успіхами та проблемами майже 3 роки без поважних причин. Психологічний контакт між відповідачем та дітьми втрачено. Крім того, відповідачка вже була позбавлена батьківських прав відносно свої малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Також вважає обгрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON], оскільки відповідно до норм діючого законодавства батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. [PERSON], викликиний в судове засідання в якості свідка, суду показав, що є сусідом позивача. [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем. [PERSON] добре ставиться до доньок, та створив їм гарні умови для проживання. Про дітей піклується тільки позивач, [PERSON] покинула дітей приблизно три роки тому та не цікавиться ними, місце перебування її не відоме. Жодної допомоги по догляду за дітьми позивач не отримує. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] з проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу в законному порядку. В цей період у відповідачки народилася дитина - [PERSON], [INFO] року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданого повторно 11 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 4 (а.с. 18). Згідно свідоцтва про народженення батьком неповнолітньої [PERSON] є [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] року Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 804 (а.с.33). Від сумісного життя [PERSON] та відповідачка мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданого 26 листопада 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 20 ( а.с.20). З 2014 року [PERSON] із позивачем однією сім"єю не проживає, місце її проживання не відоме. На теперішній час неповнолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані та проживають разом з батьком, тобто позивачем [PERSON]: [ADDRESS], та навчаються у Лиманській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 3 Лиманської міської ради Донецької області, яка знаходиться поруч з їхнім місцем проживання. З відповідачкою діти не спілкується, участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей в добровільному порядку відповідачка не приймає, що в судовому засіданні знайшло підтвердження поясненнями позивача та матеріалами справи (а.с.10,13,14,16,21). На підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 20 лютого 2015 року відповідачка зобов'язана до сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], однак відповідачка свої обов'язки не виконує, ухиляється від виконання таких. Тому вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 квітня 2016 року [PERSON] була засуджена за ч. 1 ст. 164 КК України до 100 годин громадських робіт (а.с.24, 28, 29, 30). Судом в результаті дослідження письмових доказів, та пояснень учасників процесу, встановлено, що з дітьми відповідачка жодних стосунків не підтримує, з 2014 року діти перебувають на повному забезпеченні позивача, який створив їм гарні здорові умови для росту, виховання, отримання освіти, фізичного, духовного та морального розвитку (а.с.15, 22, 25, 34). З висновку Лиманської міської ради Донецької області №37 від 23.11.2016 року, який міститься в матеріалах справи, зазначено, що орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області дійшов висновку про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 25). Позивач працює робітником в ДП ЗАТ "Донбасстрансстрой", Краснолиманський піщаний кар"єр, має постійний дохід та позитивно характеризується за місцем проживання, виховує дітей в атмосфері любові та поваги до своєї сім'ї, родини, Батьківщини (а.с.11,12). Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд відповідно до ст. 4 ЦПК України захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Перевіривши надані позивачем докази, судом беззаперечно встановлено, що відповідачка участі у вихованні доньок не приймає, необхідних умов для виховання дітей не створює, а навпаки умисно ухиляється та відсторонилася від виконання своїх батьківських обов'язків - утриманням та вихованням доньок [PERSON] та [PERSON] не займається, ухиляється від виконання обов'язків по утриманню дітей, їхньою долею не цікавиться, з дітьми не спілкується (а.с.10,15,22). Вказані обставини в судовому засіданні підтвердив позивач, також вони знайшли підтвердження в наданих ним письмових доказах. Крім того, відповідачка, будучи працездатною, жодної матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх доньок не надає довгий час. Тому, враховуючи те, що відповідачка вже зобов"язана до сплати аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON], позивач просить також стягнути аліменти на утриманні неповнолітньої [PERSON] Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність чи відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 року становить 1689,00 гривень. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги і в цій частині до відповідача являються обгрунтованими та підлягають задоволенню повністю. Крім того в порядку ст.ст.3,4 ЗУ "Про судовий збір" від 08.07.2011 року з відповідача в доход держави слід стягнути судовий збір у сумі 551,20 гривень, а також на підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за 1 місяць. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. [PERSON] при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн., що підтверджено наданою позивачем квитанцією ТВБВ 10004/0149 від 08.11.2016 року (а.с.2). За цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача суми судового збору. Дослідивши зібрані в справі докази в їхній сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні доведено, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, законні, у зв»язку з чим підлягаються задоволенню повністію.

Outcome: approved