Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації. Позовні вимоги мотивував тим, що 16.09.2016р. до СБУ в Івано-Франківській області поступила колективна скарга, яка була зареєстрована в режимно секретному відділі заяв та повідомлень, від імені батьків [PERSON] ЗОШ- І-ІІ ст., працівників школи, працівників [PERSON] амбулаторії ЗПСМ, працівників ФАПу с. Хомяківка, працівників клубів сіл Кулачківці та Хомяківка, працівників [PERSON] сільської ради Снятинського району Івано-Франівської області. У заяві стверджується, що він, як депутат [PERSON] сільської ради не виконує свої передвиборні обіцянки, нікому нічого не допомагає. Сесії сільської ради перетворює на балаган, кричить, погрожує та обзиває всіх присутніх. Заважає роботі голови та працівників сільської ради, підбурює неправильними діями батьків школи та жителів сіл. Фальсифікація даної скарги полягає у внесенні у списки частини людей, які не підписувались у ній. Частина людей підписалась у скарзі, оскільки їм було розяснено, що підписи збираються з метою звернення до керівництва району з проханням переобладнати приміщення шкільної майстерні під дитячий садочок. Тому ці особи заперечують свої підписи у скарзі. Обставини, викладені в колективній заяві рахує неправдивими та такими, які ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію, направлені на дискредитацію його як людини та депутата [PERSON] сільської ради. Просить визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію його як людини, депутата [PERSON] сільської ради відомості направлені в колективній скарзі в адресу СБУ України в Івано-Франківській області, яка була зареєстрована в режимно секретному відділі заяв та повідомлень за № КО-358; визнати наклепом дії відповідачів та зобовязати відповідачів публічно принести вибачення в [PERSON] районній газеті. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві. Зазначив, що на даний час являється головою земельної комісії. Неодноразово звертався до [PERSON] сільської ради про надання відповіді на його депутатські звернення, оскільки посадові особи сільської ради допускають порушення чинного законодавства. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, зазначив, що позивач і відповідачі перебувають у неприязних відносинах. Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що ніхто із відповідачів не організовував збір підписів та фальсифікацію. Натомість позивач сам образив вчителів школи, і тому вони змушені шукати захисту у суді. Він знову погрожує їм розправою, у звязку з чим ними направлено скаргу в [PERSON] Обставини, викладені у позовній заяві відповідачі вважають такими, які направлені на дискредитацію їх як вчителів, в очах громадськості села. На сходах громадян та на сесіях сільської ради позивач постійно ображає вчителів тим, що в школі та дитячому садку нічого не зроблено, а вони прикривають когось. Це є безпідставними звинуваченнями та дискредитацією в очах учнів та громадськості села, оскільки в школі проведено ремонти, замінено вікна та підлогу в актовому залі. А тому, відповідачі вважають, що позивач ганьбить їхню честь та гідність, ділову репутацію. Просить в позові відмовити, про що подав до суду заперечення. Із показів допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що їм не було відомо про проведення зборів та прийняття колективної скарги, яку вони не підписували. Натомість підписували заяву про організаційні роботи в садочку. Хто збирав підписи для колективної скарги їм не відомо. Зазначили що позивач із посадовими особами, вчителями школи та підприємцями перебуває у неприязних відносинах. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами\~ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, що є недоторканим. Згідно з ч. 4\~ст. 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", під поширенням інформації слід розуміти передання по телебаченню, в характеристиках та заявах, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності. Відповідно до положень\~ст. 277 ЦК України\~та\~ст. 12 ЦПК України\~обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною покладається на відповідача, однак позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації та довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. В п.п. 9, 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"\~роз'яснено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У п. 19\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"\~зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 47-1\~Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до\~ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Таким чином, не є предметом судового захисту, відповідно до\~статті 277 ЦК України, оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідачів, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Також, відповідно до п. 26\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту честі, гідності, за поширення недостовірної інформації не передбачено у ст.ст.\~16,\~277 ЦК України. Відповідно до Правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України у справі №6-639цс17 від 29.11.2017р., у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції №1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканність особистого життя (далі Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У звязку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. З урахуванням наведеного, проаналізувавши інформацію викладену відповідачами в скарзі, яка адресована начальнику управління служби безпеки України в Івано-Франківській області, та зареєстрована режимно-секретним відділом для заяв і скарг за вх. № КО-358 від 16.09.2016р., суд приходить до висновку, що дана інформація не є образою, а оціночним судженням та суб'єктивною думкою громадян щодо виконання позивачем своїх депутатських повноважень, а тому не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості. Крім того, право висловлювати судження, оцінки, думки закріплене у\~ст. 34 Конституції України, а також у\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є складовою частиною національного законодавства. Також,\~зважаючи на\~те,\~що позивач\~[PERSON],\~будучи депутатом\~сільської ради\~є публічною\~особою,\~а тому,\~відповідно до\~Правової позиції,викладеної в Постанові Верховного Суду України у справі №6-639цс17 від 29.11.2017р., є таким, що підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як він виконував або виконує свої функції. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст. 277, 297 ЦК України,

Outcome: dismissed