Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

В квітні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбюавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 жовтня 2009 року позивач уклав шлюб із [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бершадського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 89. Від проживання у шлюбі у сторін, [INFO] народилася донька [PERSON] . Однак, подальше спільне життя не склалося й рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 30 вересня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано. При розірванні шлюбу спорів щодо місця проживання дитини не було, донька залишилася проживати разом із позивачем, на що відповідач не заперечувала. Після розірвання шлюбу позивач з дитиною не змінював місця проживання, про що відомо відповідачеві. Будь-яких перешкод для здійснення батьківських обов`язків [PERSON] не чинилось. З моменту розлучення по даний час, тобто більше п`яти років [PERSON] не проявляла до дитини належної батьківської уваги та турботи, не приймала участі у вихованні та зростанні доньки. Донька знаходиться на повному утриманні позивача. В ранньому віці дитина відвідувала дитячу дошкільну установу та на даний час навчаєтсья в третьому класі. Проте, мати не цікавилася її успіхами ні в дитячому садку, ні в школі, не відвідувала батьківські збори, не надавала кошти на потреби дитини у забезпеченні необхідним приладдям для отримання освіти, не сприяла розвитку навчальних та творчих здібностей доньки. Крім того, в процесі зростання дитина хворіла та потребувала піклування з боку матері при лікуванні. Проте, [PERSON] не цікавилася станом здоров`я дитини, не надавала ніякої матеріальної допомоги на її лікування та оздоровлення. Тобто зазначені фактори позивач розцінює як ухилення та свідоме нехтування відповідачем визначених законом обов`язків по вихованню та догляду за дитиною, в зв`язку з чим вимушений звертатися до суду, який просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 11 травня 2019 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Бершадської районної державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною матір`ю, яка проживає окремо. В зустрічній позовній заяві [PERSON] не заперечує факту проживання з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який згодом було розірвано рішенням Бершадського районного суду Вінницької області та народження у шлюбі доньки [PERSON] . Однак, подальшу інформацію викладену в позові, вважає такою, що не відповідає дійсності, оскільки ніколи не відмовлялася від доньки. Вказала, що в грудні 2013 року вона зверталася до Бершадського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , в якому просила визначити місце проживання [PERSON] за її місцем проживання та реєстрації, проте вказану позовну заяву було залишено без руху, а дитина залишилась проживати разом із батьком. Також зазначила, що неодноразово приїздила до місця проживання колишнього чоловіка, однак зустрілася з донькою лише один раз, так як відповідач не дає їй бачитися із дитиною, тому вона лиш має можливість спостерігати за донькою на віддалі, аби не травмувати її психіку, в зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] про позбавлення її батьківських прав та ухвалити рішення, яким усунути їй перешкоди з боку [PERSON] щодо спілкування із донькою [PERSON] шляхом встановлення графіку її зустрічей з дитиною тричі на місяць, а саме: перший, третій та четвертий вихідні тижня, з 11:00 год. суботи до 18:00 год. неділі, за фактичним місцем її проживання в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16 травня 2019 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Бершадської райдержадміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною матір`ю, яка проживає окремо та вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Бершадської райдержадміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною матір`ю, яка проживає окремо об`єднано в одне провадження із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Бершадської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав. 18 червня 2019 року позивач за первісним позовом [PERSON] , звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] та стягувати із відповідача на його користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 18 червня 2019 року прийнято збільшені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. 26 червня 2019 року до канцелярії суду надійшов відзив [PERSON] на збільшені позовні вимоги позивача, відповідно до якого [PERSON] позовні вимоги визнає частково, просить стягувати з неї аліменти на утримання доньки в розмірі 1059 грн, в задоволенні решти позовних вимог відмовити. 08 липня 2019 року позивач за первісним позовом [PERSON] , надіслав відповідь на відзив, в якому останній просить відхилити наведені відповідачем заперечення проти проти позовних вимог, оскільки вважає їх надуманими. Позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник - адвокат Куцяк Ф.Г. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Просили відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] . Крім того, представник [PERSON] вказав, що вказана відповідачкою за первісним позовом [PERSON] у відзиві на позовну заяву сума аліментів, яку остання зобов`язується сплачувати на утримання дитини є недостатньою, оскільки [PERSON] є працездатною особою, не має на утриманні інших дітей та членів сім`ї, які б потребували допомоги. Також [PERSON] зазначив, що дійсно [PERSON] спілкувалася з дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Останній раз відповідач приїхала в грудні 2013 року та провела з дитиною біля півтора години, після чого не відвідувала її. Вказав, що був один телефонний дзвінок до його теперішньої дружини, проте по телефону спілкувалася не сама [PERSON] , а дружина її брата. Також вказав, що [PERSON] одного разу відвідувала школу, в якій навчається їхня спільна донька. Зауважив, що на даний час в нього інша сім`я, тому заперечує проти побачень [PERSON] з донькою аби не травмувати психіку дитини. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник - адвокат Примакова В.В. позовні вимоги [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Позовну вимогу про стягнення аліментів визнають частково. Зустрічну позовну заяву підтримують у повному обсязі, просять її задовольнити. Крім того, [PERSON] вказала, що за час проживання сторін у зареєстрованому шлюбі [PERSON] неодноразово застосовував до неї фізичне насилля, тому вона вимушена була звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу їх спільна донька залишилася проживати з колишнім чоловіком, а вона переїхала в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області. Згодом нею було подано до суду позовну заяву до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, однак судом було надано їй п`ятиденний термін для того аби вона працевлаштувалася, проте, оскільки за такий короткий проміжок часу їй не вдалося знайти роботу, позовну заяву було залишено без розгляду. В 2014 році вона поїхала працювати в м. Донецьк, де проживала до 2017 року. За вказаний період, вона періодично приїздила до місця проживання [PERSON] аби побачитися з донькою, однак останнього вдома не заставала. Також приходила до школи, де навчається їх спільна донька, однак, розуміючи, що пройшов значний проміжок часу, не хотіла травмувати дитину. Також зазначила, що намагалася поспілкуватися із самим [PERSON] аби врегулювати питання щодо зустрічей із донькою. Вказала, що від дитини не відмовлялася, а не мала можливості спілкуватися із нею, навіть в телефонному режимі, так як їй постійно відмовляли у цьому. Разом з тим, представник [PERSON] зазначила, що на час укладення шлюбу [PERSON] була студенткою та не досягла повноліття. Після розірвання шлюбу донька сторін залишилася проживати разом із батьком, оскільки на той час останній працював та мав сталий заробіток. Вказала, що коли дитина була молодшого віку, [PERSON] не чинив відповідачеві за первісним позовом перешкод у спілкуванні із дитиною. Зазвичай таке спілкування здійснювалося через бабу [PERSON] . Однак, після того як останній вдруге одружився та створив нову сім`ю, спілкування [PERSON] з донькою припинилося та вона не змогла бачитися із дитиною. Вказала, що в 2013 році [PERSON] намагалася звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, проте в суді їй було роз`яснено, що позов буде задоволений у разі її працевлаштування на постійне місце роботи та бути матеріально забезпеченою. Вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом є надуманими та безпідставними, так як [PERSON] намагала бачитися з дитиною. Вона ходила до школи, проте не підходила до доньки так як боялася відповідача, який неодноразово погрожував їй та застосовував фізичну силу, як за час проживання у шлюбі, так і після його розірвання. Крім того, вона неодноразово телефонувала [PERSON] та його теперішній дружині аби налагодити відносити та вирішити питання можливості бачитися з дитиною, однак проти її спілкування з дитиною заперечував позивач навіть коли проти цього не заперечувала його дружина. Позовну вимогу про стягнення аліментів визнають частково, в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 1059 грн., оскільки [PERSON] на даний час не має постійного місця роботи та перебуває на обліку в центрі зайнятості, де отримує мінімальну допомогу по безробіттю, тому аби не було заборгованості по сплаті аліментів, остання в змозі сплачувати їх у вищезазначеній сумі. Зустрічні позовні вимоги підтримують у повному розмірі, просять їх задовольнити. Вказала, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, де є всі необхідні умови для проживання з дитиною. Претдставник третьої особи - служби у справах дітей Бершадської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, однак заівдувач сектору органу опіки та піклування служби у справах дітей Пустовіт І.В., надіслала до суду заяву, в якій просить прийняти до уваги висновок органу опіки та піклування Бершадської РДА про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з обмеженим фінансуванням Бершадська РДА не має можливості забезпечити участь представника у судовому засіданні, тому розгляд справи просить провести у відсутність представника служби у справах дітей. В судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила суду, що пам`ятає свою біологічну матір [PERSON] , однак не хоче з нею спілкуватися так як ображається на неї, за те що остання покинула її. Вказала, що до досягнення нею трирічного віку мати періодично відвідувала її та привозила подарунки, однак останнім часом не приїздила до неї. Також зазначила, що в даний час проживає з матрі`ю на ім`я [PERSON] , з якою у неї теплі та близькі відносини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є класним керівником доньки сторін по справі. Зазначила, що з позивачем за первісним позовом [PERSON] та його дружиною познайомилася в липні 2015 року перед початком навчального року, коли вони вперше привели доньку до школи. Охарактеризувала останніх з позитивної сторони. Також вказала, що в квітні 2019 року до школи прийшла [PERSON] та повідомила їй що є біологічною матір`ю [PERSON] та хоче бачити її, однак, невдовзі перед цим [PERSON] забрав батько та її в школі не було. Після чого, [PERSON] деякий час розпитувала про доньку. Також вказала, що за три роки навчання в школі, [PERSON] жодного разу до школи не з`являлася, не телефонувала та не цікавилася життям доньки. Згодом вона запитала [PERSON] чи вона пам`ятає свою матір, на що та відповіла, що пам`ятає, однак не хоче із нею спілкуватися через образу, що та покинула її. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є студентською подругою дружини позивача за первісним позовом [PERSON] та познайомилася з останнім в 2013-2014 році коли той почав проживати із [PERSON] . Вказала, що в сім`ї [PERSON] хороші відносини, [PERSON] отримує материнську любов від [PERSON] Біологічна мати дитини з`явилася близько пів року тому. Раніше вона запитувала [PERSON] де мати [PERSON] , на що він відповідав, що не знає де вона. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є колишнім сусідом [PERSON] так як на даний час останній переїхав на проживання в м. Бершадь Вінницької області. Вказав, що відповідач останній раз приїжджала до доньки на день народження в 2013 році та більше не відвідувала дитину. Також зазначив, що теперішня дружина позивача має дуже хороші відносини із донькою останнього. Свідок [PERSON] пояснила суду що є хрещеною матір`ю позивача. Відповідача за первісним позовом [PERSON] вона бачила останній раз в серпні 2013 року на похоронах матері [PERSON] , після чого жодного разу не бачила її. [PERSON] охарактеризувала з позитивної сторони. Вказала що із донькою [PERSON] у них дуже гарні відносини. Свідок [PERSON] показала суду, що є дружиною позивача за первісним позовом. Вказала, що [PERSON] до початку слухання справи в суді вона жодного разу не бачила, а лише спілкувала один раз по телефону із дружиною брата останньої. В грудні 2018 року на мобільний телефон чоловіка від [PERSON] надійшло смс повідомлення, в якому відповідач за первісним позовом зазначила, що хоче приїхати до доньки на день народження та чи впустить він її. Однак, на вказане смс повідомлення вони відповіді не надали. До цього часу [PERSON] не цікавилася життям доньки та жодного разу не відвідувала її. Вказала, що [PERSON] називає її матір`ю, хоча їй відомо, що в неї є рідна мати [PERSON] . Однак, на дану тему вони з донькою не спілкуються аби не травмувати її. Також зазначила, що [PERSON] не хоче бачитися та спілкуватися з біологічною матір`ю, оскільки та покинула її. Вказала, що [PERSON] розповідала їй, що пам`ятає як одного разу мати приїхала до неї та просила щоб вона поїхала із нею, однак вона втекла від неї. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що доводиться рідним братом [PERSON] . Зазначив, що сторони проживали у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася донька [PERSON] . Згодом шлюб між сторонами було розірвано. Зазначив, що коли він допомагав [PERSON] робити ремонт, останній постійно наголошував на тому, що не хоче щоб [PERSON] спілкувалася з рідною матір`ю. Також йому відомо, що коли [PERSON] поїхала в м. Бершадь аби побачитись з дитиною, хтось із знайомих [PERSON] повідомив йому про це та останній забрав доньку з дитячого садка щоб [PERSON] не зустрілася із нею. На його запитання, чому він не хоче щоб відповідач за первісним позовом спілкувалася з донькою, останній відповів, що не хоче травмувати дитину, хоче аби вона звикала та знала як матір його дружину від другого шлюбу [PERSON] . Свідок [PERSON] показав, що є дядьком відповідача за первісним позовом. Вказав, що його племінниця навчалася в м. Бершадь Вінницької області де познайомилася із [PERSON] та вийшла за нього заміж. За рік до закінчення навчання у сторін народилася донька. Оскільки [PERSON] ще була студенткою, донька проживала біля матері [PERSON] . Згодом між сторонами почали виникати непорозуміння, [PERSON] застосовував до його племінниці фізичну силу, через що шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] переїхала на проживання в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, а дитина залишилася проживати із батьком. Також зазначив, що після розірвання шлюбу [PERSON] перешкоджав [PERSON] бачитися з донькою, в зв`язку з чим остання неодноразово зверталася до його доньки, аби та поїхала з нею в м. Бершадь Вінницької області щоб налагодити відносини із [PERSON] та мати можливість спілкуватися з дитиною. Не знайшовши спільну мову із первісним позивачем [PERSON] поїхала на тимчасові заробітки в м. Донецьк, а після повернення звідти декілька разів з його донькою їздила в м. Бершадь Вінницької області щоб побачитися з донькою. Однак, [PERSON] був проти таких зустрічей та погрожував при цьому фізичною розправою. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку зтаких підстав. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 21 жовтня 2009 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області, який рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 30 вересня 2013 року було розірвано (а.с.6). Від проживання у шлюбі у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки № 483 від 04 березня 2019 року, виданої Устянською сільською радою Бершадського району Вінницької області до складу сім`ї [PERSON] входить: дружина - [PERSON] , 1989 року народження; дочка - [PERSON] , [INFO] та пасинок - [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Відповідно до довідки, виданої 07 грудня 2018 року комунальним некомерційним підприємством «Бершадський центр первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку у лікаря ЗПСМ [PERSON] . Здоров`ям дитини опікується батько [PERSON] та [PERSON] . Виконують всі рекомендації лікарів щодо лікування. Вчасно проходять обов`язкові профілактичні огляди, виконують профілактичні щеплення. Рідна мати дитини [PERSON] жодного разу на прийом до лікаря з дитиною не приходила, про стан здоров`я дитини не цікавилась (а.с. 9). Згідно довідки Бершадської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 від 06 грудня 2018 року № 48401-22 [PERSON] дійсно навчається у 3-А класі Бершадської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 (а.с.10). Як видно з довідки ДНЗ «Світанок» [PERSON] , [INFO] відвідувала ДНЗ «Світанок» с. Устя з 01 жовтня 2013 рок упо серпень 2014 року. Доглядав [PERSON] батько, чисту, охайну приводив до дитячого садка та забирав додому, вчасно платив батьківську плату, всі вимоги дитсадка виконував вчасно і добросовісно. Матерів дитячому садку не бачили (а.с.13). Відповідно довідки № 132 від 05 грудня 2018 року, виданої ДНЗ № 3 «Малятко» [PERSON] , 2010 року народження виховувалася в ДНЗ № 3 «Малятко» з серпня 2014 року по липень 2016 року. Дитина на той час проживала з батьком та його дружиною [PERSON], які й займалися її вихованням. Батьки старанно ставилися до своїх обов`язків, відвідували батьківські збори, святкові ранки, брали активну участь у житті дитини і групи (а.с.14). Згідно характеристики Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області на [PERSON] , за час проживання на території с. Устя останній зарекоменндував себе з позитивної сторони. Крім того, в характеристиці зазначено, що на протязі майже п`яти років [PERSON] виховує та матеріально забезпечує свою доньку. При обстеженні матеріально-побутових умов виявилось, що для дитини створено гарні умови проживання, відпочину та всебічного розвитку (а.с.12). Крім того, в судовому засіданні було оглянуто заяву класного керівника [PERSON] - [PERSON] від 05 грудня 2012 року, з якої видно, що за час навчання дитини в школі біологічна мати не цікавилася навчанням доньки, на батьківських зборах присутня не була, телефонний зв`язок не здійснювала (а.с.11). У своєму висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування зазначив, що на підставі відомостей одержаних за результатами обстеження умов проживання дитини, батьків та інших документів, які стосуються даної справи, ставлення батьків до дитини, з`ясоване під час засідання Комісії з питань захисту дитини, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та рекомендує батьками дійти згоди щодо спільної участі у вихованні дитини (а.с.66-68). Так, відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позов про позбавлення батьківських прав позивачем заявлений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 5, ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому згідно ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Також необхідно зазначити, що Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Така позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, викладена у постанові від 10.07.2019 року № справи 361/1484/16-ц. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що переконливих доказів на підтвердження умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, та свідоме ігнорування відповідачем попереджень щодо зміни свого ставлення до виховання дитини, матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що в задоволенні частини позову щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносто малолітньої [PERSON] слід відмовити. Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 Сімейного кодексу України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі). Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховучи вищенаведене, визначаючись щодо стягнення аліментів та зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманні, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, суд вважає справедливим та обґрунтованим стягувати [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі по 1500 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 18 червня 2019 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в дохід держави 768,40 грн. судового збору. Щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 4500 грн, суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.1, п.п.1,4 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу таких судових витрат учаснику справи необхідно подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, у підтвердження здійсненної правничої допомоги, необхідно долучати детальний опис робіт й розрахунок погодинної вартості правничої допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правничої допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правничої допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Однак, як слідує з матеріалів справи, до суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем за первісним позовом [PERSON] надана лише оригінал ордеру адвоката серії ВН№096632 від 16 травня 2019 року. Проте такі докази є недостатніми для визнання витрат такими, що відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, а тому суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат не можна визнати обґрунтованим та доведеним. Відповідно такі понесені витрати не можуть бути стягнуті з іншої сторони на користь [PERSON] . При вирішенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною матір`ю, яка проживає окремо, суд виходить з наступного. Як встановлено в судовому засіданні та не оспорюються сторонами, між ними дійсно виникають непорозуміння з приводу часу та періоду зустрічей матері з дитиною. В зв`язку з чим в грудні 2013 року була вимушена звернутися до суду з позовом до [PERSON] , зацікавлена особа Служба у справах дітей Бершадської РДА , про визначення місця проживання малолітньої дитини, однак ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 06 грудня 2013 року дану позовну заяву було залишено без руху, а в подальшому - без розгляду (а.с. 156). На підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] надано копію договору дарування квартири від 12 жовтня 2011 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] остання є власником квартири [ADDRESS] (а.с.34). Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] встановлено, що квартира в якій проживає позивач за зустрічним позовом складається із однієї кімнати, кухні, ванної кімнати, коридору. Опалення газове, є водопровід та електропостачання. Кімната світла та простора, є окреме спальне ліжко для дитини, іграшки, телевізор. Квартира знаходиться в гарному стані. Придатна для проживання та виховання дитини (а.с. 40). Як видно з довідки-характеристики Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області № 076 від 02 травня 2019 року за час проживання на території селища [PERSON] зарекомендувала себе з позитивної сторони. Розлучена, не працююча, стоїть на обліку у Вінницькому обласному центрі зайнятості. Користується повагою серед жителів селища. Порядна і доброзичлива людина. Спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує. Веде суспільно-корисний спосіб життя. Компроментуючими матеріалами відносно [PERSON] виконавчий комітет Вапнярської селищної ради не володіє (а.с.37). Згідно копії довідки Томашпільської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості № 26 від 26 квітня 2019 року станом на 26 квітня 2019 року [PERSON] перебуває на обліку в Томашпільській районній філії Вінницько обласного центру зайнятості (а.с.39) Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України. Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частинами 1, 2 ст.141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За змістом ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Суд звертає увагу на те, що позивач за зустрічним позовом виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись із донькою, та в ході розгляду справи сторонами не було заявлено клопотання про проведення судової психологічної експертизи стану дитини та встановлення негативного впливу матері на неї, а відтак у суду відсутні підстави для усунення її від спілкування з дитиною. Суд вважає, що батькам дитини слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного спілкування матері із донькою. Крім того, судом встановлено, що сторони не домовились про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною її матері, внаслідок чого остання просить суд визначити, порядок та графік участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. В ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування матері з дитиною буде перешкоджати нормальному її розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що спілкування позивача за зустрічним позовом із донькою буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Суд вважає, що безпосередня участь матері у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав [PERSON] , а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 17.08.2017 р. №9-1580/0/4-17 «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини» враховуючи необхідність забезпечення однакового правозастосування у справах про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог національного сімейного законодавства, а також врахування практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі "Зоммерфельд проти Німеччини" ("Sommerfeld v. Germany") від 08.07.2003 р., "Цаунеггер проти Німеччини" ("Zaunegger v. Germany") від 03.12.2009 р.). Слід також зазначити, що порядок виховання та спілкування з дитиною встановлюється шляхом особистого спілкування, і ні законодавством України та положеннями міжнародних договорів не встановлена дистанційна участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, у тому числі шляхом залучення до такого спілкування сторонніх осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України» суд зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden від 27 листопада 1992 року), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року). Суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється. Батьками, сторонами у справі, - не досягнуто компромісу щодо способів участі матері у вихованні доньки, при цьому увага матері у житті дитини безкомпромісно є важливими елементом її розвитку в психологічному аспекті. Сторони по справі, як батьки малолітньої дитини, бажають забезпечити її належне виховання, однак, в той же час, належного компромісу щодо часу проведення матері з дитиною досягнуто не було, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків батьків між собою. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом. При цьому, на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком (дружиною), зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування матері з дитиною, а також беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, стан їх здоров`я, вік дитини, беручи до увагу що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову щодо встановлення в судовому порядку способу та графіку участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною. Разом з тим, суд звертає увагу сторін на те, що вони, як батьки дитини, незважаючи на взаємні непорозуміння між собою, - мають вжити заходів щодо уникнення конфліктних, напружених стосунків між собою з метою досягнення співробітництва в інтересах дитини, в тому числі, знайти можливі шляхи вирішення проблем спілкування позивача за зустрічним позовом із донькою засобами телефонного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між ними. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом встановлено, що з боку відповідача за зустрічним позовом дійсно чиняться перешкоди щодо надання можливості [PERSON] бачитись та спілкуватись з донькою, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial