Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, мотивуючи його підставність тим, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина за законом. До кола спадкоємців першої черги спадкування увійшли діти спадкодавця: вона, [PERSON], яка спадщину прийняла в межах та порядку визначеному діючим законодавством та третя особа [PERSON], на прийняття спадщини яким вона надала письмову згоду в нотаріальному порядку. Отож вони із [PERSON] у рівних частках, тобто по Ѕ кожний спадщину після смерті батька прийняли. До складу спадщини увійшов житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в місті [ADDRESS] Вона, [PERSON] отримала нотаріальний акт на частку вказаного майна та зареєструвала право власності на нього в установленому законом порядку, утім [PERSON] не скористався своїм правом на оформлення спадщини, заяви про визначення додаткового строку на прийняття спадщини не подав, у зв'язку із чим позивач вважає, що він відмовився від прийняття спадщини у передбачений законом час, тому з метою реалізації свої спадкових прав на цілий об'єкт нерухомого майна просить суд скасувати надану нею письмову згоду на прийняття спадщини [PERSON] Відповідачем було надано до суду відзив, відповідно до якого він просив суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, аргументуючи свою позицію тим, що третя особа - [PERSON] спадщину прийняв за добровільною письмовою згодою позивача, яка була подана 29.10.2010 нею з власної волі та жодних обмежень чи будь - яких перешкод для її прийняття у нотаріуса на день її подачі не було. У той же день [PERSON] подав особисто до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, отож незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє її, оскільки отримання свідоцтва є правом, а не обов'язком спадкоємця. Крім того, позивачем пропущено строк звернення до суду із даним позовом, оскільки заява нею була подана 29.10.2010, а свідоцтво про право на спадщину на її ім'я видане 27.01.2011, отож трьохрічний строк пропущено, а у позові поважних причин не наведено. При цьому, відповідач зазначає, що Липовецька державна нотаріальна контора Вінницької області не є належним відповідачем за пред'явленим позовом, оскільки, у даному випадку, суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення, з урахуванням обставин наведених позивачем у позові, є третя особа - [PERSON] За клопотанням позивача ухвалою суду від 24.01.2019 судом було витребувано матеріали спадкової справи після смерті [PERSON], який помер [INFO]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити за обставин вказаних у позовній заяві. Суду додатково пояснила, що письмову згоду на прийняття спадщини братом [PERSON] нотаріусу вона подала з власної волі, утім підставою звернення до суду із даним позовом послугувала негідна поведінка третьої особи [PERSON], який останнім часом ставиться негативно до неї. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце цього засідання, утім його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Третя особа [PERSON] заперечував щодо задоволення позову. Суд, вислухавши учасників цивільного процесу, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами встановив, що [INFO] в м. Липовець, Вінницької області, помер [PERSON], в підтвердження чому є свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. Після його смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи до майна померлого №329/2010 встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась за законом, своїм правом на спадкування скористалась позивач [PERSON], будучи дочкою спадкодавця, в підтвердження чому є свідоцтво про народження та відповідно про одруження, подавши заяву 21.07.2010 в межах шестимісячного строку після смерті спадкодавця про прийняття спадщини. 29.10.2010 [PERSON] подала письмову заяву, в якій надала згоду на включення її брата [PERSON] до кола спадкоємців після смерті [PERSON], яка була зареєстрована нотаріусом 29.10.2010 за №1340. 29.10.2010 [PERSON] подав нотаріусу заяву про прийняття спадщин після смерті батька [PERSON], яка була зареєстрована цього ж дня нотаріусом за №1341. Позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просить суд скасувати її письмову згоду на прийняття спадщини [PERSON] після смерті їх батька [PERSON], вказуючи на те, що останній не вчинив жодних дій щодо оформлення спадщини, а також не звертався до суду із заявою про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, отож відмовився від неї, що є підставою для скасування наданої нею письмової згоди нотаріусу. Згідно ч.2 ст.1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. З аналізу вказаної норми слідує, що у разі отримання письмової згоди спадкоємця, який прийняв спадщину спадкоємцем, який пропустив строк для її прийняття, звернення до суду за визначенням додаткового строку для прийняття спадщини не потребує, оскільки є досудовим врегулюванням спору. Аналізуючи зібрані у справі докази, судом встановлено, що позивач шляхом вільного волевиявлення надала [PERSON], який пропустив визначений законодавцем шестимісячний строк для прийняття спадщини, згоду на прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті їх батька, про що висловила у письмовій заяві відповідного змісту 29.10.2010 наданої нотаріусу за місцем відкриття спадщини. [PERSON] спадщину прийняв шляхом подачі заяви нотаріусу після отриманої згоди цього ж дня. Право на відмову від прийняття спадщини є віддзеркаленням суб'єктивного права спадкоємця на прийняття спадщини, тому у відношенні відмови застосовуються положення законодавства про прийняття спадщини, в тому числі і щодо строку у шість місяців (ч. 1 ст. 1273 ЦК), після закінчення якого відмова не допускається і продовження якого законом не передбачено. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Зволікання з виконанням зобов'язань, передбачених ч. 1 ст. 1297 ЦК України, щодо оформлення права на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, або їх невиконання не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України в п. 27 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Отож доводи позивача про те, що не оформлення третьою особою своїх спадкових прав та не звернення до суду із позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини є помилковими, оскільки не ґрунтуються на нормах вказаного вище діючого законодавства. Обставини наведені позивачем щодо негідної поведінки третьої особи [PERSON], який останнім часом ставиться до неї негативно не є підставою для скасування наданої нею добровільної, з власної волі письмової згоди на прийняття спадщини іншим із спадкоємців чи визнання її недійсною, оскільки не є такими вимогами за наявності яких правочин може бути визнано недійсним. Крім цього у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі, відповідачами у таких справах є спадкоємці, що прийняли спадщину. У п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. Ураховуючи те, що даний спір виник із спадкових правовідносин, а за такими позовами мають відповідати спадкоємці, які прийняли спадщину, суд дійшов висновку, що Липовецька державна нотаріальна контора Вінницької області не може бути відповідачем у даній справі, що є підставою для відмови в задоволенні даного позову. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до Глави 8 ЦПК України, а оскільки при пред'явленні даного позову до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, оскільки являється інвалідом ІІ групи, у позові відмовлено, суд компенсує судові витрати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed